Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернулася з даним позовом до суду в обґрунтування якого зазначила, що 04 жовтня 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] 27 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] за договором купівлі-продажу. 12 березня 2012 року між позивачем та відповідачем шлюб було розірвано, оскільки відповідач мирним шляхом відмовляється розділити вищезазначену квартиру, позивач просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] Представник позивача надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку, без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи вищезазначені обставини суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 04 жовтня 2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2012 року було розірвано, що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2012 року наявного в матеріалах справи (а.с. 9). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Під час шлюбу 27 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу наявною в матеріалах справи (а.с.10) Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу вартість квартири складає 267 650 гривень, таким чином вартість ? частини квартири складає 133 850 гривень, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27.02.2007 року (а.с. 10) Право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано на ім'я [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.11). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на корись позивача 1338,50 гривень судового збору, тобто 1% від ціни позову, як зі сторони проти якої постановлено рішення. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved