Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, звернулась до суду з позовом до відповідача про встановлення фактів точної площі земельних ділянок та визнання в порядку спадкування за заповітом права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] , який ще за життя склав заповіт, згідно якого все своє майно заповів позивачу. На день смерті [PERSON] заповіт не змінено і не скасовано. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, що складається із земельних ділянок цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Позивач після смерті [PERSON] спадщину прийняла шляхом подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, являється єдиним спадкоємцем, проте, оформити спадкові права на зазначені земельні ділянки не може, у зв`язку із наявними розбіжностями точної площі вказаних земельних ділянок у правовстановлюючих документах та у електронній базі даних ДЗК, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала до суду письмову заяву, просила розгляд справи проводити без її участі, позові вимоги задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд проводити без його участі на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] с. Осички Радомишльського району Житомирської області, у Свідоцтві про народження від 22.01.2014 серії [NUMBER] її батьками вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.19,20). [PERSON] померла [INFO] , після її смерті спадщину прийняв її чоловік - [PERSON] та в порядку спадкування за законом успадкував земельну ділянку площею 0,4184 га, кадастровий номер 1825087400:04:000:0114, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області та належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177397 (а.с.26,27,29,58). 17.04.2006 [PERSON] склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право заповідає своїй дочці [PERSON] (а.с.22). [INFO] у віці 89 років у с. Михайлівка Рубежівка Києво-Святошинського району Київської області помер [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть від 23.06.2012 серії [NUMBER] (а.с.21). До складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , окрім земельної ділянки з кадастровим номером 1825087400:04:000:0114, яку спадкодавець успадкував після смерті своєї дружини, також входить земельна ділянка площею 0,4660 га, кадастровий номер 1825087400:04:000:0115, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 177392 (а.с.30). З відповіді Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області на запит суду вбачається, що після смерті [PERSON] заведено спадкову справу на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, інші спадкоємці відсутні, позивач отримала в нотаріальному порядку декілька свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті її батька, у спадковій справі наявна також постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2019 № 828/02-14 (а.с.59). З Постанови державного нотаріуса Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2019 № 828/02-14 слідує, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки з кадастровими номерами 1825087400:04:000:0114 площею 0,4184 га, та 1825087400:04:000:0115 площею 0,4660 га, оскільки існують розбіжності у площі вказаних земельних ділянок у правовстановлюючих документах та у електронній базі даних ДЗК, оскільки згідно з інформації, наявної у Державному земельному кадастрі, земельна ділянка з кадастровим номером 1825087400:04:000:0114 має площу 0,3913 га, а з кадастровим номером 1825087400:04:000:0115 - 0,3986 га (а.с.31-35,36-40,41-43). Усунути неточності у зазначенні площі земельних ділянок в позасудовому порядку позивачу не представляється можливим (а.с.24,25). Пунктом 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» регламентовано, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до положень ст. 293 ЦПК України, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 1) обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи; 2) надання неповнолітній особі повної цивільної дієздатності; 3) визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою; 4) усиновлення; 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення; 6) відновлення прав на втрачені цінні папери на пред`явника та векселі; 7) передачу безхазяйної нерухомої речі у комунальну власність; 8) визнання спадщини відумерлою; 9) надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку; 10) примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу; 11) розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до роз`яснень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 131 ЗК України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Статтями 41, 55 Конституції України регламентовано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для встановлення фактів точної площі земельних ділянок та визнання за позивачем права власності на останні в порядку спадкування за заповітом, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved