Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідачки 43566,2 (сорок три тисячі пятсот шістдесят шість) грн. 20 коп. матеріальної шкоди, стягнути 45000 (сорок пять тисяч) грн. моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, судові витрати в справі. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власницею квартири № 18, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, будинок 17. 25 листопада 2017 р. квартира позивача була затоплена. Актом обстеження від 01 грудня 2017 року, складеного майстром ділянки № 1 УДБК «Укрбуд» ТОВ «УК «Жилфонд» будинко-управління № 1, причиною затоплення було залиття з квартири, що знаходиться на поверх вище, котра належить відповідачці по справі. Свої доводи відносно вартості стягуваної шкоди мотивувала висновком експертного дослідження № 17-02 від 12.12.2017 року. В добровільному порядку відповідач заподіяну шкоду відшкодовувати відмовився. Представник позивача в судовому засіданні з наведених підстав позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Відповідачка та її представник, в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в повному обсязі. Допитавши свідків, оцінивши подані докази та дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, про те, що позов обґрунтований, доведений та підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею квартири №18, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Жуковського, будинок 17. Власником квартири №26 за тією ж адресою є відповідач [PERSON]. Актом обстеження від 01 грудня 2017 року, складеного майстром ділянки № 1 УДБК «Укрбуд» ТОВ «УК «Жилфонд» будинко-управління № 1, причиною затоплення єдиною причиною залиття квартири № 18 є неправильна експлуатація (халатне користування) сантехнічними приладами в приміщенні туалету особами, що мешкають у кв. № 26. (а.с.1). У відповідності до висновків і рекомендацій, які містяться у Акті про залиття квартири [ADDRESS] від 01 грудня 2017 року в результаті транзитного затоплення виникла необхідність виконати ремонтно-відновлювальні роботи оздоблювальних покриттів приміщень «1, 3, 4, 5» вказаної квартири, а саме стелі приміщення 1, 3, 4, 5 заміна підшивки стелі «Knauf», просушка з бетонного перекриття та протравлення поверхонь з/б нейтралізуючим розчином; стін приміщення 1, 3, 5 заміна шпалер; підлога просушка основи підлоги, протравлення поверхні нейтралізуючим розчином, заміна ламінарного покриття в прим. 1 (а. с. 11). Зі змісту ч.1\~ст.16 ЦК України\~вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.383 ЦК України\~власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Частиною 3\~статті 386 ЦК України\~передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч.1\~ст.1166 ЦК України\~- майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі Відповідно до п. 2\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~6\~від 27\~березня 1992\~року «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Згідно з пунктом 9 вищезазначеної Постанови відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, налагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Згідно\~ст.1192 ЦК України\~розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Висновком експертного дослідження № 17-02 від 12 грудня 2017 р. встановлено, що вартість ремонтно-відновлювальних робіт, які необхідно провести для усунення пошкоджень оздоблювальних покриттів приміщень «1,3,4, 5» квартири позивача, які виникли внаслідок залиття з боку квартири відповідача становить 40739 (сорок тисяч сімсот тридцять девять) грн. Згідно Рахунку № 17-02 від 01 грудня 2017 року та Акту № 17-02 здачі-прийняття робіт (надання послуг) вартість витрат позивача на проведення експертного дослідження складає 2827 (дві тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 20 коп. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення матеріальної шкоди, а саме у розмірі 43566,2 (сорок три тисячі пятсот шістдесят шість) грн. 20 коп. Частиною 1 ст. 113 ЦПК України передбачена можливість призначення судом додаткової експертизи, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним. Протокольною ухвалою судом було відмовлено у задоволені заяви представника відповідача адвоката [PERSON] про проведення додаткової судової будівельно-технічної експертизи, у звязку з тим що у заяві не наведено та не підтверджено відповідними доказами у чому саме полягає неповнота або неясність Висновку експертного дослідження №17-02 від 12 грудня 2017 р. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Що стосується відшкодування моральної шкоди суд, виходячи із встановлених обставин справи, доведеності позовних вимог у цій частині, засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у цій частині частково у розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) грн. З огляду на зазначене, суд приходить висновку, що діями по затопленню квартири та бездіяльністю щодо відшкодування завданої шкоди відповідачем позивачам була спричинена моральна шкода, яка проявилася у постійних переживаннях за належне їм на праві власності майно, порушилися їх нормальні життєві звязки, оскільки вони змушені були витрачати свій час і зусилля для визначення вартості спричинених збитків, змушені були тривалий час користуватися затопленою квартирою, дихати вологістю, прибирати сліди залиття, щоб зменшити негативні наслідки залиття. Відповідач добровільно не вжив ніяких заходів для вирішення питання про відшкодування завданої позивачу шкоди, проявив байдужість до стану будинку взагалі, чим змусив позивачів звертатися до суду та захищати свої права в судовому порядку. Внаслідок затоплення квартири позивачів порушився їх звичайний устрій життя, їм було заподіяло дискомфорт, що вимагало додаткових зусиль для організації життя. Всі ці обставини порушили їх звичний спосіб життя та потребували від них додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доводи відповідача про те, що Акт про залиття квартири [ADDRESS] від 01 грудня 2017 року є неналежним доказом наявності його вини у залитті належної позивачам квартири безпідставні, оскільки він повністю відповідає формі, встановленій\~наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», та в якому містяться такі обставини: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття. Тобто, наданий позивачами акт за формою та змістом відповідає встановленій формі, не суперечить іншим доказам у справі, а наведені в ньому дані відповідачем не спростовані. Крім того вказані обставини підтверджуються показаннями свідка [PERSON], яка є матірю відповідачки. Вказаний свідок повідомила, що в приміщенні туалету на підлозі була певна кількість води, приблизно третина відра. На обігрівачі, унітазу можливо було побачити патоки води та з накопичувального бака також капала вода. У відповідності до ч. 2\~ст. 3 Конституції України, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Статтею 8 Конституції України\~закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенство права. Відповідно до абз.5 п.5 рішення Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16.04.2010 у справі №1-9/2009, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Відповідно\~ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною\~Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 р. кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, що діяли як офіційні особи. Також суд зауважує, що\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. З огляду на вищевикладене, суд прийшов до переконливого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди обґрунтовані та підлягають задоволенню, а вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, зважаючи на доведеність спричиненої шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: partial