Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти в її користь в розмірі 2000 грн. та додаткові витрати в розмірі 1000 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що є пенсіонером, отримує пенсію в розмірі 1567,41 грн. Її не вистачає на прожиття, оплату комунальних послуг. Крім того вона хворіє та потребує додаткових витрат на ліки. Кілька разів зверталася до відповідача х проханням допомагати їй матеріально, однак, ніякої допомоги не отримувала. Вказує на те, що відповідач ухиляється від її утримання; працює за кордоном; отримує високий дохід, який повністю витрачає на свої потреби; у власному користуванні має машину марки «Мерседес». Оскільки, добровільно спір в них не врегульований, змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 14.07.2018 року було відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. До початку розгляду справи, від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд встановив, що відповідач [PERSON] Мар»янович, [INFO], є сином [PERSON] (позивача по справі), що підтверджується копією свідоцтва про народження серії V-СГ 3391963 від 02.03.1993 року. Згідно з вимогами ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з вимогами ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно із роз»ясненнями, викладеними у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, а тому суд при ухваленні рішення повинен звернути увагу на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. Судом встановлено, що [PERSON] є непрацездатною особою та отримує пенсію за віком в розмірі 1567,41 грн., що підтверджується довідкою за №2165/1 від 04.07.2018 року Головного управління ПФУ у Львівській області. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум на особу з з 1 січня 2018 року - 1700 гривень, з 1 липня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1853 гривні. Оскільки, дохід позивача є меншим за прожитковий мінімум, відтак, суд вважає, що [PERSON] є такою, що потребує допомоги від сина. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приймає до уваги те, що відповідач є працездатною особою і, як син, зобов'язаний утримувати матір, яка є непрацездатною та потребує матеріальної допомоги, враховуючи розмір отримуваного позивачем доходу у вигляді пенсії, стан її здоров'я, а також матеріальний та сімейний стан відповідача, та можливість його надавати таке утримання, наявність у відповідача двох неповнолітніх дітей (копія паспорта: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]), які також потребують матеріальної допомоги, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері слід задоволити частково та стягувати з відповідача аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п»ятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до моменту смерті позивача. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд виходить з того, що позивачем не представлено суду доказів про отримання відповідачем стабільного регулярного доходу. Разом з тим, згідно ст.203 СК України, дочка, син, крім сплати аліментів, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що вона несе додаткові витрати, викликані тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, а також не підтвердила наявність зазначених обставин. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача додаткових витрат задоволенню не підлягає. За ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід держави. Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved