Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності. В позовній заяві (а.с. 1 - 4) викладено наступну позицію. [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу № 1481, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , на підставі якого позивач набув право власності на вищевказаний будинок, був посвідчений 21 травня 1997 року товарною біржею «ІЗУМРУД». Право власності позивач на будинок в цілому зареєстроване у встановленому порядку. Через відсутність нотаріального посвідчення указаного договору нотаріусом відмовлено позивачу в посвідченні договору купівлі-продажу будинку. За наведених обставин позивач просив визнати договір купівлі-продажу дійсним, визнати за нею право власності на будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відзив на позов не надходив. В судове засідання представник позивача, позивач не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, відповідно до змісту яких на задоволенні позову наполягали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі, представник третьої особи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, проте в судові засідання не з`являлися, про причини неявки, їх поважність суд не оповістили; будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності її учасників. Судом встановлено, що 21 травня 1997 року між [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташованих за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Указаний договір зареєстрований на Херсонській товарній біржі «ІЗУМРУД» за № 1481. 23 липня 1997 року проведено державну реєстрацію права власності набувача за вказаним договором (а.с. 9). Конституцією України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом УРСР (в редакції 1963 року), чинним на момент укладання договору. Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦК Української РСР, 1963 року, угоди можуть бути укладені у таких формах: усній; письмовій формі (простій чи нотаріальній). Відповідно до ст. 47 ЦК Української РСР, 1963 року нотаріальне посвідчення угод є обов`язковим лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст.48 цього Кодексу За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 224 ЦК України 1963 року). Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК Української РСР, 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідченим, якщо однією із сторін є громадянин. Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Як встановлено ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Договір від 21 травня 1997 року не містить умов, які б суперечили закону, сторонами договору оспорений не був. Закон, на час укладення договору, не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання цього договору на товарній біржі. Указаний правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Суд вважає, що наявність суб`єктивного права власності [PERSON] на будинок доказово підтверджена - це підставою для визнання цього права.

Outcome: approved