Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свою позовну вимогу мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який на разі перебуває на утриманні позивача, оскільки 21 травня 2013 року шлюб розірвано. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач надає у вигляді оплати за дитсадок та іноді купує одяг, але позивач вважає, що цього замало, так як дитина потребує коштів на харчування, лікування, оздоровлення та на інші витрати, пов'язані з фізичним та культурним розвитком дитини, в зв'язку з чим вона просить стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини з часу розірвання шлюбу. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та надала суду пояснення, аналогічні викладеним у позові. Просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засідання проти позову заперечував. Зауважив на тому, що він надає матеріальну допомогу самостійно. Надав до суду письмові заперечення проти позову, приєднав до заперечень копії платіжних доручень, копії довідок з місця роботи про заробітну плату. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. У добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає не регулярно. Відповідач на теперішній час працює, має задовільний стан здоров'я, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини щомісяця. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дітей обох батьків, а також розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Оскільки позивачем не доведено суду той факт, що відповідач має нестабільний та мінливий дохід, суд вважає за доцільне стягнути аліменти у частці від заробітку (доходу) відповідача відповідно до вимог ст. 183 СК України. Відповідно до вимог ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В той же час, позивачем не подано будь-яких доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 21 лютого 2014 року та до досягнення дитиною повноліття та допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за 1 місяць.

Outcome: partial