Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно. \~ \~ \~ \~Мотивує свій позов тим, що 06 грудня 2009 року помер її дід [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, зокрема, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селі Рачин, вулиця Лугова, 15 Горохівського району Волинської області та земельна ділянка загальною площею 6,9320 га, кадастровий номер 0720886900:01:001:0030, яка розташована на території Рачинської сільської ради, призначена для ведення особистого селянського господарства відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №339601, як на спадкове майно померлого [PERSON] , який помер 06 грудня 2009 року. Враховуючи, що після його смерті позивач прийняла спадщину, є спадкоємцем за заповітом, просить поданий позов задовольнити. \~ \~ \~ \~Позивач,\~[PERSON],в судове засідання не зявилася, однак подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, оскільки, крім вказаного у позовній заяві майна, спадкодавцю [PERSON] також належала земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель споруд та земельна ділянка площею 0,35 га для ведення особистого підсобного господарства, які йому передавалися у приватну власність згідно з рішенням Рачинської сільської ради народних депутатів Горохівського району Волинської області від 10 грудня 1993 року №15/1. Просила збільшенні позовні вимоги задовольнити, а справу слухати у її відсутність. \~ \~ \~ \~Відповідач,[PERSON], в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав повністю, щодо задоволення позову не заперечує, справу просив слухати у його відсутність. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Рачинської сільської ради Горохівського району Волинської області, в судове засідання не зявилася, однак в своїй заяві до суду позов визнала повністю, не заперечує щодо задоволення позову. Справу просить слухати у її відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом ч.ч.3, 4 ст.200\~ЦПК України у випадку визнання відповідчем позову, суд ухвалює рішення в порядку встановленомустаттею 206 цього кодексу. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановивши, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. З заповіту, складеного [PERSON] 14 грудня 2006 року, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Рачинської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №76 видно, що він все майно заповів своїй внучці [PERSON] \~ \~ \~ \~Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] помер 06 грудня 2009 року. \~ \~ \~ \~Документами про родинні відносини стверджується, що позивач є внучкою померлого [PERSON] \~ \~ \~ \~Довідкою Рачинської сільської ради Горохівського району Волинської області №272 від 02 травня 2018 року стверджується, що спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є внучка [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом подачі заяви в державну нотаріальну контору. Спадкоємцем за законом є син [PERSON] Заповіт померлого в сільській раді не змінено і не скасовано. З спадкової справи після померлого [PERSON] видно, що від імені [PERSON] до державної нотаріальної контори надходила відповідна заява про прийняття спадщини. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Рачин, по вулиці Лугова, 15 Горохівського району Волинської області стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм. Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД №339601, [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. Постановою державного нотаріуса від 31 липня 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. \~ \~ \~ \~Отже, судом встановлено, що позивач після смерті [PERSON] прийняла спадщину, а тому суд вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селі Звиняче по вулиці Олізарівській, 45 Горохівського району Волинської області. \~ \~ \~ \~Разом з тим, відповідно до\~ст.1225\~ЦК України\~право власності\~на земельну\~ділянку переходить\~до спадкоємців\~на загальних\~підставах,\~із збереженням\~її цільового\~призначення. До\~спадкоємців житлового\~будинку,\~інших будівель\~та споруд\~переходить право\~власності або\~право користування\~земельною ділянкою,\~на якій\~вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з рішенням Рачинської сільської ради народних депутатів Горохівського району Волинської області №15/1 від 10 грудня 1993 року, [PERSON] було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,15 га та земельну ділянку для ведення підсобного господарства площею 0,35 га. Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом. Успадкувавши спадкове майно, вона успадкувала право на завершення приватизації, яке мав за життя спадкодавець, але в установленому порядку не може завершити процедуру приватизації та зареєструвати своє право на спадкове майно. Згідно з роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право. За таких обставин, суд вважає, що позивач, прийнявши спадщину після смерті спадкодавця, набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали останньому, включно із правом на завершення приватизації земельних ділянок, у зв'язку з чим, суд вважає, позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved