Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], третьої особи, про позбавлення відповідача батьківських прав, відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до досягнення ним повноліття; зміну прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», стягнення судових витрат. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, спільне життя не склалося, у травні 2014 року вона забрала дитину та повернулася проживати до батьків в с. Голови Верховинського району. Відповідач залишився проживати в Косівському районі Івано-Франківської області. З цього часу вона самотужки виховувала та утримувала сина. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та не надає коштів на його утримання. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.10.2016 між нею та відповідачем шлюб було розірвано. Крім цього, 19.04.2017 комісія з питань захисту прав дитини Верховинської районної державної адміністрації прийняла рішення №7 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. А тому вважає позовні вимоги підставними. Крім цього, оскільки відповідач офіційно ніде не працює, отримує нерегулярний та неофіційний дохід, має обов'язок по утриманню дитини, тому просить разом із позбавленням його батьківських прав задовольнити вимогу про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила, що дійсно відповідач не цікавиться сином. З моменту її переїзду до батьків, відповідач вперше побачив сина в судовому засіданні 29.08.2017, однак не підходив до нього та не намагався із ним поспілкуватися. Дитина його як батька не знає. На даний час вона створила нову сім'ю, а саме 19.12.2016 уклала шлюб із [PERSON], спільно з яким виховує сина. [PERSON] вважає її теперішнього чоловіка батьком, так як свого біологічного батька він не пам'ятає взагалі. Крім цього, вказала, що вона ніде не працює, коштів для забезпечення нормальних умов для розвитку та виховання дитини їй не вистачає. Відповідач жодної матеріальної допомоги дитині не надає. Вважає, що оскільки відповідач працює на різних роботах, отримує неофіційні доходи, може надавати кошти на утримання дитини, а тому просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, причин неявки суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки про вручення судової повістки через поштове відділення. При цьому суд враховує, що до передачі вказаної справи у провадження цьому складу суду, справа перебувала на розгляді в іншого судді, яким призначалися судові засідання з розгляду позову. Відповідач був присутній у судовому засіданні 29.08.2017, висловлював свою позицію з приводу заявлених позовних вимог, з чого слідує, що належно проінформований про предмет та підстави заявленого позову. А тому суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у відсутності відповідача. Представник третьої особи - служби у справах дітей Верховинської районної державної адміністрації Маротчак М.Ю. в судовому засіданні відносно задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечила. Пояснила, що дане питання розглядалося на засіданні комісії органу опіки та піклування, де було встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує її, матеріально не підтримує, не цікавиться навчанням та розвитком. Зазначила, що на даний час неповнолітній син проживає з матір'ю та її чоловіком [PERSON], якого вважає батьком. А тому, органом опіки було винесено рішення від 19.04.2017 №7 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також вважає підставними вимоги про стягнення аліментів. Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, позов задовольняє з таких підстав. У відповідності до ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз'яснив у своїй постанові Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданого Голівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківській області (а.с.14), неповнолітній [PERSON] народився [INFO], і його батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 24.10.2016 (а.с.15-16) шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітнього сина [PERSON] залишено проживати з матір'ю [PERSON] Внаслідок укладення шлюбу із [PERSON] 19.12.2016, згідно із свідоцтвом про шлюб (а.с.21), позивач змінила дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». В судовому засіданні позивач зазначила, що починаючи з травня 2014 року неповнолітній [PERSON] проживає виключно із нею, перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач дитиною жодного разу не цікавився, матеріальної допомоги не надає, вихованням дитини не займається, з нею не спілкується, дитина про його існування не здогадується. Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Зокрема, як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 01.03.2017 №421 (а.с.17), довідки Голівської сільської ради від 15.03.2017 про склад сім'ї (а.с.27), неповнолітній [PERSON] проживає однією сім'єю із своєю матір'ю [PERSON], її чоловіком [PERSON] Сім'я забезпечена сприятливими умовами для проживання (житловий будинок, площею 18 м. кв., земельна ділянка 2,6500 га). Згідно із характеристиками виконавчого комітету Голівської сільської ради від 01.03.2017 та від 10.03.2017 (а.с.22, 23, 24), неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] та [PERSON] в с. Голови Верховинського району Івано-Франківської області. Його вихованням займається мати [PERSON] Батько [PERSON] проживає в с. Вербовець Косівського району, сина не відвідує, не займається його вихованням та не надає фінансової допомоги на його утримання. Позивач [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час створила сім'ю з [PERSON], з яким разом виховують сина від першого шлюбу, утримують підсобне господарство. Крім цього, з висновку органу опіки та піклування оформленого у формі рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини Верховинської районної державної адміністрації від 19.04.2017 за №7 (а.с.28) вбачається, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, матеріально її не забезпечує, не цікавиться фізичним, духовним та культурним розвитком сина. А тому орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Допитаний в судовому засіданні, в якості свідка [PERSON] пояснив, що знайомий з позивачем два роки та вже майже рік перебуває з нею у шлюбі. Йому відомо, що протягом періоду спільного проживання рідний батько [PERSON] не цікавився, його не провідував, матеріальної допомоги не надавав. Дитина свого біологічного батька не знає, вважає своїм батьком його. Свідок [PERSON] суду показала, що являється матір'ю [PERSON], а з позивачем та її дитиною на ім'я [PERSON] познайомилася два роки тому, як між її сином та невісткою зав'язалися родинні відносини. З цього часу вона бувала за місцем проживання позивача та її дитини, знала про існування біологічного батька дитини, однак жодного разу його не бачила до моменту подачі позову в суд про його позбавлення батьківських прав. Вперше побачила відповідача в приміщенні суду 29.08.2017. Крім цього вказала, що малолітній [PERSON] є добре розвинутою дитиною на свій вік, свого біологічного батька не знає, вважає батьком її сина, під прізвищем якого самостійно зареєструвався у соціальних мережах. Також допитана в якості свідка сусідка позивача [PERSON] суду показала, що знає позивачку із дитинства. Відповідача бачила дуже давно, він приїздив в с Голови декілька разів після одруження, потім сім'я проживала у нього десь в Косівському районі. Приблизно 2 роки тому позивач переїхала проживати разом із дитиною назад до своїх батьків, і з цього часу вона відповідача жодного разу не бачила. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач [PERSON] з травня 2014 року і по даний час ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню малолітнього [PERSON], ним не займався та не піклувався про нього, не проявляв інтересу до стану здоров'я та навчання дитини, не цікавився його фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] У зв'язку із чим в цій частині позовні вимог слід задовольнити. Крім цього, за правилами частин 2 та 3 статті 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Положеннями ст. 180 Сімейного Кодексу України передбачено обов'язок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до вимог ст.ст.181, 182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як уже встановлено судом, з 2014 року малолітній [PERSON] проживає із матір'ю [PERSON] та перебуває на повному її забезпеченні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Крім цього, судом зроблено висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, що є окремою підставою для стягнення аліментів. А тому вимоги позивача про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітнього [PERSON] є обґрунтованими. Крім цього, позивач ствердила, що відповідач ніде офіційно не працює, отримує нерегулярний та мінливий дохід. Вказані обставини відповідач у передбачений законом спосіб жодними доказами не спростував, з приводу них жодних пояснень суду не надав, а тому суд вважає за можливе стягувати із нього аліменти в твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. А тому враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її потреби, матеріальне становище платника аліментів та виходячи з визначеного законодавством рівного обов'язку батьків щодо утримання малолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку про те, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в зазначеному позивачем розмірі, починаючи з дня звернення з позовом до досягнення нею повноліття. Задовольняючи позовні вимоги у зазначених частинах, одночасно суд відмовляє у задоволенні позову щодо зміни прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]» внаслідок відсутності предмету спору. Відповідно до положень ст.148 СК України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Роз'яснень Міністерства юстиції України «Порядок державної реєстрації зміни прізвища, власного імені та по батькові громадян України» від 04.01.2011 така зміна прізвища дитини відбувається в адміністративному порядку за згодою батьків шляхом подачі спільної заяви до органу Реєстрації актів цивільного стану. І лише у випадку заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Однак, позивачем не представлено суду доказів про те, що вона зверталася в органи РАЦСУ з приводу зміни прізвища дитини, а відповідач цьому заперечував. Задовольняючи позовні вимоги частково, слід вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Також, слід повернути [PERSON] зайво сплачений судовий збір при зверненні до суду в сумі 640,00 грн.

Outcome: partial