Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 31 жовтня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. На обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що [PERSON] є його матірю, при цьому у свідоцтві про народження російською мовою її прізвище зазначено як «Мищишина Татьяна Павловна». 04 липня 2005 року його мати - [PERSON] померла, а після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді житловий будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Компанійця, буд. 15 в с. Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області, який збудований в 1966 році, у звязку з чим він як син спадкодавця звернувся до Солонянської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прав на спадщину. Однак постановою нотаріуса йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на будинок та відомостей, що підтверджують виникнення речового права на нерухоме майно. 12 грудня 1993 року рішенням XIII сесії Військової сільських ради народних депутатів Солонянського району Дніпропетровської області 21-го скликання «Про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування» [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку. 21 січня 2000 року рішенням №5 XXIII скликання Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської ради було перейменовано вулицю Кірова на вулицю Компанійця, а потім 02 червня 2016 року згідно рішення №5 виконавчого комітету Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області житловому будинку було присвоєно точну адресу с.Калинівка вул.Компанійця,15. Згідно з по господарських книг Військової сільської ради, на підставі яких виникло право власності у голови домоволодіння на житловий будинок, прізвище його матері в особових рахунках на домоволодіння з 1983-1985 роки, з 1986-1990 роки, з 1991-1995 роки, з 1996-2000 роки, з 2001-2005 роки, зазначено як «Міщишина», замість вірного «Міщішина», тому для реалізації своїх спадкових необхідно встановлення факту родинних відносин між ним та матірю. Позивач посилається на те, що після смерті матері було встановлено, що вона за життя не зареєструвала своє право власності на будинок, оскільки збудувала будинок відповідно до законодавства, яке діяло на час будівництва, а право власності у [PERSON] виникло згідно записів в по господарських книгах Військової сільської ради відповідно до вимог ст. 120 ЦК України 1963 року, оскільки порядок реєстрації житлових будинків на той час було передбачено лише у містах і селищах міського типу відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. В той же час, позивач посилається на те, що облік приналежності житлового будинку певному господарству здійснювався згідно Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5 та 12 травня 1985 року за №5-24-26, відповідно до яких визначався тип господарства, його голова та члени. Через відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує виникнення речового права на нерухоме майно, житловий будинок №15 по вул.Компанійця в с.Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області за померлою він позбавлений можливості оформити право на спадщину за законом, тому змушений звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин та про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування за законом, оскільки в позасудовому порядку вирішити питання про встановлення родинних відносин та про визнання права власності неможливо. Позивач [PERSON], який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через свого представника [PERSON], яка діє на підставі договору на представництво інтересів від 19 вересня 2016 року (а.с.9-11), в судове засідання 04 листопада 2016 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, а від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності (а.с.78). Представник відповідача територіальної громади в особі Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.69), в судове засідання 04 листопада 2016 року не зявився. Згідно заяви прохала проводити розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.81). Представник третьої особи Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.77), в судове засідання 04 листопада 2016 року не зявився, причини неявки суду не повідомили. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, якщо від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб та якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Військовою сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області від 12 грудня 1970 року (а.с.12) російською мовою зазначено матірю «Мищишина Анатолия Петровича» є «Мищишина Татьяна Павловна», яка згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Солонянської райдержадміністрації Дніпропетровської області від 06 червня 1997 року у звязку з розірванням шлюбу змінила прізвище на дівоче «Андрухіна» (а.с.13). Крім цього, факт родинних стосунків між позивачем [PERSON] та померлою 04 липня 2005 року [PERSON] підтверджується витягами з по господарських книг Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за період з 1983-1985 роки, з 1986-1990 роки, з 1991-1995 роки, з 1996-2000 роки, з 2001-2005 роки, в яких зазначено, що [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с.20-29). Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2016 року, яке набрало законної сили 19 липня 2016 року у цивільній справі №192/2115/16-ц провадження №2-о/192/29/16 за заявою [PERSON], заінтересована особа Солонянська державна нотаріальна контора Солонянського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин, встановлено, що [PERSON], [INFO], який помер 02 січня 2006 року є рідним братом [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], батьками якого є [PERSON] и [PERSON] (російською мовою) (а.с.79-80). Відповідно до вимог ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішення у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, а вказане свідчить про те, що позивач [PERSON] та [PERSON], є рідними братами, батьками яких є: мати [PERSON], батько [PERSON], а відомості про прізвища, імена та по батькові дітей та батьків записані російською мовою, встановлені судовим рішення, яке набрало законної сили, і не потребують доказування при розгляді даної цивільної справи. В судовому засіданні встановлено, що 04 липня 2005 року в с. Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області померла [PERSON] (а.с.14,54), якій згідно на підставі рішення виконкому Солонянської районної ради народних депутатів №93/2 від 20 квітня 1989 року (а.с.33-37) як голові колгоспного двору на день смерті належав на праві приватної власності збудований в 1966 році житловий будинок № 15 з надвірними будівлями по вул.Компанійця в с.Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області, що також вбачається з виданого 08 червня 2016 року ТОВ «Абріс» Солонянського району Дніпропетровської області технічного паспорту (а.с.38-43) та рішення від 21 січня 2000 року №5 XXIII скликання Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської ради про перейменування вулицю Кірова на вулицю Компанійця (а.с.16), та рішенням від 02 червня 2016 року №5 виконавчого комітету Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області житловому будинку було присвоєно точну адресу с.Калинівка вул.Компанійця,15 (а.с.17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно померлої, до якого входить житловий будинок, що знаходиться по вул. Компанійця, буд.15 в с. Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що дослідженими в судовому засіданні доказами достовірно встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], після смерті якої у Солонянській державній нотаріальній конторі було відкрито 16 грудня 2005 року спадкову справу №641/2005 на належне їй майно за поданою у встановлений законом строк заявою [PERSON] про прийняття спадщини, що вбачається з наданої спадкової справи (а.с.51-63), проте у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено, у звязку відсутністю правовстановлюючого документа на жилий будинок та відомостей, що підтверджують виникнення речового права на нерухоме майно (а.с.18,63). Крім того, судом було встановлено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] також є [PERSON], який звернувся з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину (а.с.53), та який помер 02 січня 2016 року згідно свідоцтва про смерть виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис №04 (а.с.59). В той же час, державна реєстрація права власності за померлою [PERSON] на зазначений житловий будинок нею при житті проведена не була, як не було отримано нею і свідоцтва про право власності, не дивлячись на те, що даний будинок з господарськими будівлями та спорудами згідно технічного паспорта на житловий будинок, витягу з погосподарських книг та довідок Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.19-32,61) було збудовано нею в 1966 році, та який відносився до типу господарства - колгоспний двір, головою якого зазначена [PERSON] (а.с.26), що свідчить про те, що спірний житловий будинок було збудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства, а право власності на нього у голови колгоспного двору виникло згідно записів в погосподарській книзі Військової сільської ради відповідно до вимог ст.120 ЦК України 1963 року. На період будівництва в 1966 році порядок реєстрації житлових будинків було передбачено лише у містах і селищах міського типу відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року. В той же час, облік приналежності житлового будинку певному господарству здійснювався згідно Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року за №112/5 та 12 травня 1985 року за №5-24-26, відповідно до яких визначався тип господарства, його голова та члени. Згідно ст.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящихся, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, передбачалось, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходився в сільському населеному пункті, могли бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящихся, які видавались в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах. Вказане свідчить про те, що відсутність факту державної реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою не свідчить про те, що у неї як голови колгоспного двору не виникло право власності на спірний житловий будинок відповідно до приписів зазначених нормативних актів, оскільки на час виникнення права власності на нерухоме майно за померлою не залежало від державної реєстрації цього права, так як зазначені норми законодавства почали діяти лише з 01 січня 2004 року відповідно до ЦК України 2003 року, а виникало на підставі записів в погосподарській книзі відповідної сільської ради. [PERSON] на день своєї смерті 04 липня 2005 року згідно довідки Військової сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №175/03-15 від 07 червня 2016 року (а.с.60) була зареєстрована та проживала в житловому будинку по вул. Компанійця, 15 в селі Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, у звязку з чим за позивачем в порядку спадкування за законом після померлої 04 липня 2005 року [PERSON] наявні правові підстави для визнання права власності на розташований по вул. Компанійця, 15 в селі Калинівка Солонянського району Дніпропетровської області житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На підставі викладеного,

Outcome: approved