Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини доньки [PERSON], 16.09.2006 р. н., у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення донькою повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що на даний момент дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні, окрім цього, донька постійно хворіє на пневмонію і потребує регулярного обстеження і лікування. Відповідач працевлаштований, має постійне місце роботи і заробіток. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, також стягнути додаткові витрати на лікування дитини у розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також витрати на юридичну допомогу у сумі 400 грн. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку, пояснив, що не ухилявся від утримання дитини, надавав матеріальну допомогу сімї. Проти сплати додаткових коштів на лікування та витрат на правову допомогу категорично заперечував, зазначивши, що коли у 2015 році дитина проживала з ним, проблем зі здоровям не було, донька не хворіла. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], 16.09.2006 р. н. (а.с.4). Після припинення фактичних шлюбних відносин, дитина деякий час проживала з батьком, на теперішній час проживає з матірю та перебуває на її утриманні, що не заперечувалося сторонами. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Відповідно до вимог ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. На підставі ч.2 ст.183 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує матеріальний стан сторін, що відповідач має постійне місце роботи, тому має можливість надавати допомогу дитині та виконувати покладені на нього законом аліментні обовязки (а.с.7, 213, 214), відсутність у відповідача інших утриманців. Також судом враховано потреби дітей даного віку, що на підставі положень Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За наведених обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Щодо вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на лікування дитини, суд виходить з наступного. Згідно із ч.1 ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у звязку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоровя, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, щодо участі у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що дитина потребує обстеження, диспансерного нагляду та продовження амбулаторного лікування (а.с.5, 217). Разом з тим, позивачем не надано суду жодних документів, з яких суд міг би встановити конкретний розмір передбачуваних, або вже понесених додаткових витрат, які необхідні позивачу для відновлення стану здоровя дитини, що необхідно буде витрачати щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, позовна вимога про стягнення додаткових витрат на лікування дитини до досягнення нею повноліття не доведена, тому задоволенню не підлягає, що не позбавляє позивача права звернутися до суду з вимогою про компенсацію понесених витрат за умови підтвердження їх розміру належними доказами. Враховуючи викладене, позов підлягає частковому задоволенню. Одночасно суд вважає за необхідне розяснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них. Судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу (а.с.9, 68), відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України.

Outcome: partial