Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, захист прав споживачів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 12.01.2015 року між нею та відповідачем було укладено договір №300131/154530/1-15 про банківський строковий вклад «Класік» в національній валюті України. За умовами договору позивач передала, а відповідач прийняв на депозитний рахунок №2630.9.307738.005 грошові кошти у сумі 30000,00 грн. Договір був укладений на строк з 12 січня 2015 року по 12 лютого 2015 року. Після спливу строку договору позивач неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути суму внеску, але їй було відмовлено без пояснення причин такої відмови. У березні 2015 року позивачеві вдалося через Інтернет-Банк перерахувати 1800,00 гривень зі свого рахунку на картковий рахунок, а саме: 06.03.2015 року 500,00 грн., 07.03.2015 року 500,00 грн., 17.03.2015 року 400,00 грн., 19.03.2015 року 400,00 грн. Залишок за вкладом на теперішній час становить 28200,00 грн. Вважає, що відповідач і до тепер продовжує користатися її грошовими коштами в розмірі 28200,00 грн., тому просить стягнути з відповідача залишок суми внеску в розмірі 28200 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. Позивачка в судове засідання не зявилася, від її представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надіслав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що 02.04.2015 року банк отримав заяву [PERSON] про повернення грошової суми вкладу по закінченню строку дії договору про банківський вклад. Посилаючись на Постанови Правління НБУ від 01.12.2014 року за № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» та № 160 від 03.03.2015 року, вiдповiдно до яких банки зобовязані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ, представник вiдповiдача вказує, що банк ніяким чином не міг одномоментно повернути кошти позивачеві, як вона просила в заяві. Крім того, представник вiдповiдача вказує, що з заяви позивача від 02.04.2015 року про повернення грошових коштів по закінченню строку депозитного договору вбачається, що позивачем не було вказано жодного способу, яким банк мав би повернути їй вклад. Банк вважає вказані дії позивача такими, що унеможливили на певний час виконання банком своїх зобовязань. Представник вiдповiдача вказує, що оскiльки порядок видачi коштiв має бути визначений саме позивачем, отже з вини позивача банк не мав достатнiх умов для належного повернення вкладу. Вважає, що умови Договору про банківський вклад Банком виконуються та жодних порушень положення чинного цивільного законодавства України та/або положень Договору про банківський вклад, який припинено, банком не вчинено. Тому просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] Також вважає недоведеними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у відсутності представника відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України, заочно. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.01.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 300131/154530/1-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» в національній валюті України (далі за текстом Договір), із сумою вкладу 30000,00 гривень, з процентною ставкою 21,5 % річних. Дата повернення залучених коштів 12.02.2015 року. Згідно з положеннями п. 6 Договору після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строку та на умовах, передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов. У п. 1 Договору зазначено, що вкладник надала вклад на строк з 12 січня 2015 року по 12 лютого 2015 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] 12.02.2015 року звернулась до банку з заявою, в якій просила її вклад від 12.01.2015 року не лонгувати. Відповідно до виписки з особового рахунку за період з 12.01.2015 року по 08.06.2015 року Банком по системі «Інтернет-Банк» повернено [PERSON] частину грошових кошті, а саме: 06.03.2015 року 500,00 грн., 10.03.2015 року 500,00 грн., 17.03.2015 року 400,00 грн., 19.03.2015 року 400,00 грн. 02.04.2015 року [PERSON] звернулась до Банку з заявою про повернення їй грошового вкладу у розмірі 28200 гривень. Проте на час розгляду справи у суді кошти за договором вкладу не повернуті, що не спростовано представником відповідача. Зазначені спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженим Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року № 516 та зареєстрованим в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно зі ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. У відповідності до положень ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Отже, оскільки за вищевказаним договором визначена дата вимоги вкладником вкладу 12.02.2015 року, позивач наділена правом звернутися до банку з проханням повернути грошові кошти за вкладом із процентами. З урахуванням того, що банк кошти не повернув та цей факт не спростував, залишок суми за договором № 300131/154530/1-15 станом на 29.07.2015 року складає 28200,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором, а ч. 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 03.12.2003 року № 516 та зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 29.12.2003 року за № 1256/8577, за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду, банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які вставлені договором. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Таким чином, суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення на її користь заборгованості по депозитному вкладу на загальну суму 28200,00 гривень, внаслідок чого задовольняє її позовні вимоги. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Частина 3 статті 79 ЦПК України передбачає, що до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Разом з тим ч.ч. 2, 1 ст. 84 ЦПК України передбачено, що витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільний та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Позивачем сплачено 1500,00 гривень за юридичну консультацію та представлення інтересів в суді адвокатом [PERSON], про що свідчить договір про надання правової допомоги № 92 від 01.04.2015 року та квитанція № 42 від 01.04.2015 року. Проте, оскільки позивачем суду не надано погодинного обліку роботи адвоката [PERSON], суд вважає співрозмірною суму за надання правової допомоги, зокрема, складання позовної заяви, підготовки документів для подачі позову до суду, в розмірі 300 гривень. Відповідно до вимог п. 7 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та положень ст. 88 ЦПК України, позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 282,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved