Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

Позивач звернуся до суду з позовом до АТ «Альфа-Банк», в якому просить скасувати арешт майна та заборони його відчуження у виконавчому провадженні №24886380. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.09.2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір на забезпечення якого укладено іпотечний договір між позивачем та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк». 02.07.2012 року відкрито виконавче провадження та накладено арешт на майно боржника. 21.03.2013 року виконавче провадження завершено, проте арешт з майна не знятий. 06.08.2021 року надійшли пояснення ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» з проханням задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належними чином, представник ТОВ «ФК «Фінрайт» у своїх пояснення просив розглядати справи за їх відсутності, інші учасники справи причин неявки не повідомили, клопотань про відкладення слухання справи суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. За повідомленням відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на виконанні у відділ перебувало виконавче провадження №24886380 з примусового виконання виконавчого напису №185 від 31.01.2011 року про звернення стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Державним виконавцем 21.03.2013 року на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до заяви стягувача про повернення виконавчого документу без виконання. За повідомленням АТ «Альфа-Банк» станом на 09.06.2021 року заборгованість за кредитним договором №805/16/21-1/6396 від 19.09.2006 року не має, у зв`язку з відступленням права вимоги до ТОВ «ФК «Фінрайт» на підставі договору факторингу від 11.03.2021 року. У зв`язку з відступленням права вимоги АТ «Альфа-Банк» не має претензій до майнового поручителя за кредитним договором №805/16/21-1/6396 від 19.09.2006 року [PERSON] за договором іпотеки №805/13/26-6-1472 від 19.06.2006 року. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ј квартири [ADDRESS] належить [PERSON] , обтяжувачем за іпотечним договором від 19.09.2006 року є ТОВ «Фінансова компанія «Фінарайт». Арешт нерухомого майна накладений 17.08.2012 року державним виконавцем у виконавчого провадженні №24886380. 15.10.2019 року АТ «Альфа-Банк» стало правонаступником усіх прав, обов`язків та майна АТ «Укрсоцбанк». 11.03.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір факторингу за яким фактор передає клієнту грошові кошти за плату, а клієнт відступає свої прав грошової вимоги до боржників за договором кредиту №805/16/21-1/6-396 від 19.09.2006 року та права за іпотечним договором №805/13/26-6-1472 від 19.09.2006 року, що укладений між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Уксоцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за №3384. 11.03.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт» укладено договір нотаріально посвідчений договір передачі прав за зазначеним іпотечним договором. Згідно копії свідоцтва [NUMBER] від 11.03.2014 року [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положенням ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент накладення арешту на спірне майно, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Пунктом 1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред.чинній на час повернення виконавчого документу» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача. Згідно роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. У пункті 5 даної постанови роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 Закону про виконавче провадження. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року в справі № 905/386/18 (касаційне провадження № 12-85гс19) зроблено висновок, що при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, господарський суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізуються шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Також, в постанові Верховного Суду від 10.06.2020 року по справі №183/59/17-ц зазначено, що відповідачами у правах за позовом в порядку ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» є стягувач і боржник; вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Частинами 3,4 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом. У разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У встановлений стягувачу постановою про повернення виконавчого документа строк для повторного пред`явлення для примусового виконання виконавчого документа стягувач повторно його не пред`явив, із заявою про продовження строку для пред`явлення виконавчого документа не звертався, що свідчить про небажання стягувача повторного відкриття виконавчого провадження. Також, новий кредитор ТОВ «ФК «Фінрайт» повідомив, що жодних майнових претензій до позивача немає. Враховуючи викладене, оскільки на сьогоднішній день позивач не має змоги вільно розпоряджатися належним їй майном, через наявність арешту, відсутність підстав для продовження обтяження на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою, відсутність спору щодо стягнення боргу, знищення виконавчого провадження, в рамках якого відкрито виконавче провадження, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial