Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 27.01.2012 року вона уклала шлюб з [PERSON] і 28.06.2012 року в них народився син [PERSON]. З серпня 2015 року подружні відносини між ними припинені. 17.02.2016 року Ковпаківським районним судом м.Суми ухвалено рішення про розірвання шлюбу між ними. З липня 2016 року вона проживає в [INFO]. Це двохкімнатна квартира, в якій одна з кімнат обладнана для дитини. Вона працює, має постійний заробіток. Дитина влаштована до дитячого садку «Волошка». Після розірвання шлюбу відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. 02 липня 2016 року відповідач забрав дитину з дитячого садка і до цього часу дитина проживає з ним. Вона не може навіть спілкуватися з сином, відповідач не відповідає на її дзвінки. З цього приводу вона зверталася до Служби у справах дітей Сумської міської ради, Сумського відділу поліції. Відповідачем та колом його знайомих розповсюджується неправдива інформація щодо неї, її умов проживання та її дитини. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, а не з його батьком. Вона може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток дитини. Протягом всього часу з моменту розірвання шлюбу син постійно вказує на своє бажання жити разом з нею у звязку з тим, що дуже до неї привязаний. Проживання сина разом з нею відповідає інтересам дитини. З питання визначення місця проживання дитини вона зверталася до Служби у справах дітей, але це питання в добровільному порядку не вирішено. Крім того, [PERSON] самочинно, без її згоди змінив місце проживання сина, тому відповідно до ст.162 СК України в судовому порядку їй необхідно вирішити питання про негайне відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Позивач вважає необхідним відповідно до ст.182 СК України вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким негайно відібрати дитину [PERSON] у відповідача [PERSON] і повернути за попереднім місцем проживання, визначити місце проживання дитини з нею, стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини його заробітку щомісячно до досягнення сином повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, додатково пояснивши, що з часу припинення подружніх відносин з відповідачем в серпні 2015 року син [PERSON] проживав з нею, відповідач забирав дитину на вихідні дні. В липні 2016 року у неї виникла суперечка з матірю відповідача і її вигнали з квартири за адресою м.Суми, вул.Комсомольска. 34 кв.19, де вона проживала з сином. Від неї забрали дитину 01 чи 02 липня 2016 року, дозволили їй тільки по вихідним бачитися з дитиною. Протягом липня-серпня 2016 року [PERSON] проживав з батьками відповідача в с.Н.Піщане. З 01.09.2016 року домовилися, що син буде проживати з нею, вона оформила сина до дитячого садочку, він відвідував дитячий садок «Волошка», а з жовтня 2016 року дитина не проживає з нею. В один з днів жовтня відповідач забрав дитину на вихідні, а потім не повернув їй сина. Вона має постійну роботу, отримує заробітну плату, проживає в двохкімнатній квартирі по вул. Іллінська в м.Суми, яку винаймає у своїх родичів. Лише 05.11.2016 року та 31.12.2016 року вона бачилася з сином. З нею припинив спілкування відповідач та його батьки, не дають можливості спілкуватися з сином. В судові засідання відповідач [PERSON] та його представник не зявлялися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Приймаючи участь в одному з судових засідань відповідач позовні вимоги не визнав, пояснивши, що з приводу виховання дитини у них були суперечки з позивачкою. Позивач ніколи нічого не забороняла дитині, не дотримувалася режиму дня. В липні 2016 року був небезпечний круг спілкування у позивачки, серед яких були особи, що раніше відбували покарання. На початку липня 2016 року домовилися з позивачкою, що син буде проживати в селі у його батьків. В вересні 2016 року він побачив, що у сина є шкірне захворювання - лишай, відвів дитину до лікаря, де йому поставили цей діагноз. З 26.09.2016 року син проживає з ним та його дружиною (співмешканкою) в м.Суми. У дитини є психологічна травма після спілкування з матірю. В письмових запереченнях на позов зазначив, що при розірванні шлюбу він не заперечував проти проживання сина з позивачкою, вони залишилися проживати в квартирі, яка належить його родині. Його батьки постійно спілкувалися з позивачкою, піклувалися про свого онука, забезпечували речами та харчами. З позивачкою вони досягли згоди, що на весняно-літній період [PERSON] буде виховуватись дідусем та бабусею, в присутності яких дитина завжди поводиться адекватно, відвідує дитячий садок, дотримується режиму. Навколо позивача створилося неблагонадійне оточення, позивача бачили, як вона в присутності дитини вживала алкогольні напої. Син за попередньою домовленістю з позивачкою знаходився майже завжди в с.Н.Піщане з ним та з його батьками, але за бажанням позивача у її вихідні дні дитина також перебувала з нею. Позивачка залишала дитину зі своїм батьком, який має схильність до вживання алкогольних напоїв. З 26 вересня по 24 жовтня декілька днів син перебував з позивачкою на її прохання, а потім позивачка повертала сина наступного дня. Він звернув увагу, що у його сина дуже змінилося ставлення до матері, він не бажав їхати до неї. З 24 жовтня 2016 року позивач лише один раз спілкувалася з сином, але регулярно телефонувала і вчиняла сварки. Позивачка діє всупереч інтересам дитини. Просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник Служби у справах дітей Сумської міської ради надав висновок щодо можливості визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з його матір'ю [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає позивачку більше двох років. [PERSON] є турботливою матірю, дитина завжди чиста, доглянута. В квартирі для дитини обладнана окрема кімната. Вихованням сина займалася [PERSON], між позивачкою і сином гарні, родинні стосунки. Відповідач принижував, ображав [PERSON], в період їх шлюбу бив її, міг поводити себе агресивно. Вона бачила, як 23 жовтня 2016 року відповідач забрав дитину, дитина не радісно пішла до батька. Свідок [PERSON], яка знає [PERSON] більше одного року, пояснила, що познайомилася з позивачкою, коли проходила курси в автошколі, і зараз продовжує спілкуватися з позивачем. Відповідач [PERSON] був її інструктором по водінню. Вона була свідком того, як відповідач кричав на позивачку, виражався на її адресу нецензурними словами. На початку грудня 2015 року вона приїхала в автошколу і побачила, що у [PERSON] садно на голові та на шиї, відповідач побив [PERSON]. Вона бачила сина сторін. Дитина весела, гарно спілкується з матірю, реагує на зауваження. Вона була в квартирі у позивачки, квартира впорядкована, є всі умови для проживання дитини. Свідок [PERSON], яка знає [PERSON] близько трьох років, проживає по сусідству з [PERSON], пояснила, що у позивачки були погані стосунки з відповідачем, він бив [PERSON] До дитини [PERSON] також ставився погано. [PERSON] дуже любить матір, гарно з нею спілкується. [PERSON] завжди приділяла увагу дитині. Сімя [PERSON] погано ставилася до [PERSON], вигнали її з дитиною з квартири на вул.Комсомольській в м.Суми. Коли вони проводили час разом з [PERSON] в присутності дітей ніхто не вживав алкоголь. Свідок [PERSON] рідна сестра позивача пояснила, що в 2015 році сестру неодноразово бив [PERSON], був агресивним. [PERSON] постійно була з дитиною сама, режим дня дитини позивачкою дотримувався. Син позивачки завжди був в чистому одязі, доглянутий. В квартирі у позивачки чисто, прибрано. [PERSON] не вживає алкоголь. Зараз дитина з позивачкою не проживає. Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, пояснення представника третьої особи, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав: Судом встановлено, що сторони з 27.01.2012 року перебували у шлюбі, у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 17.02.2016 року шлюб між сторонами розірваний. Викладені обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтва про народження дитини, копією рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 17.02.2016 року (а.с.9-11). Сторони припинили подружні відносини та спільне ведення господарства з серпня 2015 року, і за взаємною згодою батьків дитина [PERSON] залишився проживати з позивачем [PERSON] Викладені обставини містилися в позовній заяві [PERSON] про розірвання шлюбу і зазначені в описовій частині рішення суду про розірвання шлюбу. Ці обставини не заперечувала при розгляді справи позивач [PERSON] Дитина [PERSON] протягом липня-серпня 2016 року проживав з відповідачем та його батьками в с.Н.Піщане, але позивач бачилася з сином, брала його на вихідні дні. З 01.09.2016 року дитина проживала з матірю в двохкімнатній квартирі [ADDRESS], дитина була оформлена до дитячого садочку «Волошка» в цьому ж районі, [PERSON] протягом вересня 2016 року відвідував цей дитячий садок. В жовтні 2016 року відповідач забрав сина, згідно заперечень на позовну заяву відповідача з 20-х чисел жовтня дитина з матірю [PERSON] не проживає. Як пояснила позивач в суді після жовтня 2016 року вона лише двічі бачилася з дитиною 05.11.2016 року та 31.12.2016 року і до цього часу вона не має можливості бачитися та спілкуватися з сином. Зі сторони відповідача та його батьків припинено з нею будь-яке спілкування, дитина проживає з відповідачем або його батьками. Згідно з матеріалами перевірки Сумського відділу поліції позивач [PERSON] неодноразово зверталася до Сумського відділу поліції з приводу того, що відповідач не повертає їй сина. З приводу перебування сина з позивачкою [PERSON] також звертався до Сумського відділу поліції. Ці обставини підтверджуються матеріалами перевірки Сумського відділу поліції від 28.09.2016 року, 18.09.2016 року, 10.09.2016 року, 30.08.2016 року, 02.07., 04.07.2016 року. За приписами\~статті 141 СК України\~права та обов'язки матері та батька щодо дитини є рівними незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частинами 1, 2\~ст. 161 СК України\~передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину на проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3\~ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»,\~ст.161 СК України\~випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Позивач [PERSON] має постійну роботу в м.Суми, працює продавцем у фізичної особи-підприємця [PERSON], отримує заробітну плату (а.с.12). За місцем роботи позивач характеризується позитивно. Дитина [PERSON] протягом вересня 2016 року відвідував дошкільний навчальний заклад №21 «Волошка», мати приводила і забирала дитину з дитячого садка, відвідувала батьківські збори, цікавилася життям дитини в ДНЗ, що вбачається з характеристики ДНЗ «Волошка» (а.с.52, 53). [PERSON] проживає в двохкімнатній квартирі [ADDRESS], яку вона винаймає у своїх родичів. В висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради (а.с. ) зазначено, що спеціалістом служби у справах дітей 15.07.2016 року обстежені умови проживання дитини за адресою [ADDRESS], встановлено, що для проживання дитини створені належні умови, а саме окрема кімната з дитячими меблями для відпочинку, збереження особистих речей, куточком для приготування занять та ігор; для дитини придбано одяг, взуття по сезону; санітарний стан помешкання відповідає нормі. Отже, за місцем проживання позивача [PERSON] створені необхідні і належні умови для проживання дитини. Доводи відповідача [PERSON] про коло знайомих та друзів в оточенні [PERSON], які ведуть асоціальний спосіб життя і мають негативний вплив на дитину, не знайшли підтвердження в ході судового розгляду. Так, свідки [PERSON], [PERSON], які знають як [PERSON], так і [PERSON], підтвердили, що [PERSON] є турботливою матірю, дитина завжди доглянута, охайна. В квартирі для дитини обладнана окрема кімната. Вихованням сина займалася [PERSON], між позивачкою і сином гарні, родинні стосунки. Свідок [PERSON] рідна сестра позивачки підтвердила, що [PERSON] весь свій час приділяла дитині, дитина була доглянута, дотримувався режим дня дитини. Свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] любить матір, гарно з нею спілкується, позивачка завжди приділяла увагу дитині, ніколи в присутності дитини позивачка не вживала алкогольні напої. Допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили агресивне ставлення відповідача [PERSON] до [PERSON], який бив, ображав, принижував позивачку. Не підтвердженими є доводи відповідача про негативний вплив на дитину дідуся [PERSON] зі сторони матері [PERSON], який допомагав доньці [PERSON] у вихованні [PERSON], коли остання перебувала на роботі. Згідно з характеристикою виконавчого комітету Хмелівської сільської ради Краснопільського району [PERSON] характеризується позитивно, на нього не надходило скарг від жителів села, він користується авторитетом серед жителів села (а.с.54). Відповідачем не надані докази такого психоемоційного стану дитини, який би унеможливлював проживання дитини з матірю, чи негативного впливу матері на дитину. Якщо між сторонами існують розбіжності в підходах щодо виховання дитини, відвідування того чи іншого дошкільного навчального закладу, то батьки повинні спільно вирішувати ці питання, виходячи передусім з інтересів дитини. Ці розбіжності в жодному випадку не можуть бути підставою для обмеження спілкування матері з дитиною. З моменту народження дитина [PERSON] весь час проживав разом з матірю, яка піклувалася про дитину, займалася його вихованням, син привязаний до матері, між ними склалися гарні родинні стосунки. Ці обставини підтвердили допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно з висновком Служби у справах дітей Сумської міської ради, яка враховує принцип 6 Декларації прав дитини, Служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з його матірю [PERSON] (а.с.91). При розгляді справи не встановлено виняткових обставин, які б у розумінні ст.161 СК України та принципу 6 Декларації про права дитини, свідчили б про неможливість проживання дитини разом з матірю. Враховуючи ставлення позивачки [PERSON] до виконання своїх батьківських обовязків, з метою повного і гармонійного розвитку дитини, встановивши, що проживання дитини [PERSON] з матірю [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разорм з матірю дитини [PERSON], [INFO]. Судом визначено місце проживання дитини з матірю. Отже, позивач має право одержувати від відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідач як батько дитини, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття, тому з нього належить стягувати аліменти. Відповідно до ст.ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Суд з врахуванням обставин, викладених в ст.182 СК України матеріального становища відповідача, який є особою працездатного віку, має постійну роботу працює інспектором в ТОВ «Сигнал плюс», має дохід, інших утриманців не має, визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки з жовтня 2016 року дитина з матірю не проживає, суд вважає необхідним стягувати аліменти на утримання дитини з дня набрання рішенням суду законної сили. Вимога [PERSON] про відібрання дитини у відповідача [PERSON] не підлягає задоволенню з таких підстав: При розгляді справи встановлено, що дитина [PERSON] не проживає з матірю, проживає то з батьками відповідача [PERSON], то з відповідачем [PERSON] За положеннями ч.1\~ст.160 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У ч.1\~ст.162 СК України\~йдеться про те, що якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. На час звернення позивачки до суду з позовом про відібрання дитини місце проживання дитини не було визначено законом або судом разом з позивачкою [PERSON] Тому, відсутні правові підстави стверджувати, що відповідач протиправно змінив місце проживання дитини. Отже, відсутні правові підстави для задоволення вимоги позивачки [PERSON] про відібрання дитини. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню 551грн.20коп. в відшкодування судового збору (за вимогу про визначення місця проживання дитини) та з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640грн. судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Оскільки позивач [PERSON] при зверненні з позовом до суду не оплатила судовий збір за вимогу про відібрання дитини судовий збір в розмірі 551грн.20коп. підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial