Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, покликаючись на припинення сімейних стосунків. Зазначила, що після багатьох років спільного проживання стосунки між ними поступово погіршувалися, мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 18 січня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання призначене на 10:00 год 17 березня 2021 року не з`явилася. Позивач скористалася правом відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України та подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Додатково зазначила, що заперечує щодо надання строку на примирення з мотивів зазначених у заяві. Відповідач подав до суду заяву, в якій просить надати подружжю строк на примирення тривалістю в 5 місяців. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Сторони зареєстрували шлюб 25 лютого 2005 року у Лучицькій сільській раді Сокальського району Львівської області, актовий запис № 2. що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 лютого 2005 року. У вказаному шлюбі мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). У ч.3 ст.105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу - позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України). Згідно зі ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач у позові покликається на припинення шлюбних відносин з відповідачем. Вважає, що шлюб між ними є лише на документах, оскільки особисті відносини між сторонами уже тривалий час мають формальний характер, також втратились почуття взаємної любові та поваги один до одного. Стверджує, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам та наполягає на його розірванні, заперечуючи примирення, оскільки за неодноразових спроб покращення стосунків не відбулось. Наведені вище норми закону дають підставу для висновку, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності згоди чоловіка чи жінки на такий союз не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. У постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 643/5316/18 та від 20 липня 2020 року у справі № 349/1031/17 встановлено, що примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. За ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У даній справі суд враховує, що позов про розірвання шлюбу подано у грудні 2020 року (3 місяці). У вказаний період до даного часу відповідач мав можливість вживати заходи для примирення із позивачем, однак відомості про здійснення таких у суді відсутні. Позивач ж навпаки категорично заперечує надання їй часу для примирення, так як зі сторони відповідача вчинялось домашнє насильство, що стверджується листом Сихівського відділу поліції ГУНП у Львівській області № 942/40/01/08/20 від 01 квітня 2020 року. Поміж з тим суд звертає увагу, що у клопотанні відповідача відсутні конкретні заходи, які він має намір застосувати для збереження сім`ї. Отже наведені обставини свідчать, що вільної згоди на союз між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам позивача, а шлюб існує формально. Доводи відповідача зводяться до непогодженням із вимогами про розірвання шлюбу, а відмова суду у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування позивача до шлюбу проти її волі. Наявність у сторін неповнолітньої дитини не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позову, спори щодо їх утримання та виховання підлягають розгляду в іншому провадженні. Розірвання шлюбу не впливає на виконання відповідачем визначених законодавством батьківських обов`язків. Клопотання відповідача про надання строку для примирення є безпідставним та у задоволенні такого слід відмовити. Суд дійшов переконання щодо розірвання шлюбу. У порядку ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 908 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved