Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що 10.09.2008 з відповідачем по справі зареєстрували шлюб в якому народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, а фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2020 року. Так як на даний час шлюб носить формальний характер, то позивач звернулася з даним позовом до суду і просить суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Від позивача до суду поступила заява про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с. 13). Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом подання оголошення на сайт суду (а.с.15). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 10.09.2008 в відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Калуш Калуського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 391 (а.с.3). Від спільного проживання у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Причиною розлучення є те, що спільне життя з відповідачем не склалося, а фактичні шлюбні відносини припинилися ще у липні 2020 року і з цього часу подружжя спільного господарства не веде, сторони разом не проживають, як наслідок шлюб носить формальний характер. Згідно із ч. 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 Сімейного кодексу України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач в заяві зазначила, що після розірвання шлюбу хоче надалі іменуватися цим прізвищем, а тому після реєстрації розірвання шлюбу прізвище просила не змінювати на дошлюбне. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 55, 56, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved