Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка перебуває на її утриманні. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що сторони по справі перебували в шлюбі в шлюбі з 2013 року. Рішенням Горохівського районного шлюбу від 23 жовтня 2015 року їхній шлюб було розірвано. В даному шлюбі в них народилася одна дитина син [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, його вихованням не цікавиться. Позивачу важко одній утримувати малолітню дитину. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі по 600 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву в якій зменшила свої позовні вимоги, просила стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 400 (чотириста) гривень, а справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву в якій зазначив, що згідний сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 406 (чотириста шість) гривень. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. За змістом ч.ч.1, 2 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі в якому в них народилася одна дитина син [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано. Як стверджується позивачем, неповнолітня дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Новосілківської сільської ради Горохівського району Волинської області. Крім того, даний факт не заперечується й самим відповідачем, а тому суд не ставить під сумнів пояснення позивача з цього приводу та вважає доведеним факт перебування дитини на утриманні позивача. Вищенаведені обставини визнаються сторонами, а тому доказуванню не підлягають в силу вимог ст.ст.60, 61 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] перебуває на обліку в Камінь-Каширському районному управлінні соціального захисту населення і отримує соціальну допомогу інвалідам ІІІ групи, яка за період з жовтня 2016 року по березень 2017 року склала 7248 гривень. Дані обставини підтверджуються відповідною довідкою Камінь-Каширського РУСЗН від 05 квітня 2017 року. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини , стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів , наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина , інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст.184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено у 2017 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: для дітей віком до 6 років у розмірі з 1 січня 2017 року 1355 гривень, з 1 травня 1426 гривень, з 1 грудня 1492 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі з 1 січня 2017 року 1689 гривень, з 1 травня 1777 гривень, з 1 грудня 1860 гривень. Разом з тим, згідно ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 400 (чотириста) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття, що відповідає положенням ч.2 ст.182 ЦК України. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд врахував стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який є інвалідом ІІІ групи, а також стягувача аліментів. Зміст ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. За встановлених обставин, на тверде переконання суду, таке рішення є справедливим. Згідно зі статтею 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved