Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] (відповідачу-1) та бабусею їй, [PERSON] і [PERSON] (відповідачу-2). За життя [PERSON] виявила бажання на випадок своєї смерті заповісти усе належне їй майно, де б воно не знаходилось своїй дочці - [PERSON], а у разі неприйняття нею спадщини чи її смерті - її дітям - їй та відповідачу-2, про що нею 22.11.2007 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріально округу Новіковою Н.А. та зареєстрований в реєстрі за №10464. [PERSON] на підставі договору про право забудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою, посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22 жовтня 1957 року за реєстровим № 2-6436, на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського виконкому за №935/6від 19.11.1975, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстрову книгу №320 за реєстровим № 55 належало домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка за кадастрови номером [NUMBER], площею 0,0340 га за вказаною адресою, на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської Ради народних депутатів від 17.12.1998 року №2481. Після смерті [INFO] [PERSON] [PERSON] було поставлено її (тобто позивача) та відповідача-2 до відома, що вона відмовляється від прийняття спадщини за заповітом на їхню користь, як спадкоємців за заповітом, при цьому повідомивши, що вона 10.08.2010 звернулася до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом на її користь та на користь відповідача-2. Однак, при зверненні позивачем до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори і заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно їй стало відомо, що [PERSON] у строк, передбачений ст. 1272 ЦК України, прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] шляхом написання заяви про прийняття спадщини та при розмові з [PERSON] , останньою було повідомлено, що вона не пам'ятає змісту заяви, яку вона подала до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, однак, була впевнена, що у строк, встановлений чинним законодавством, вона відмовилась від спадщини на користь своїх дітей, як спадкоємців за заповітом від 22.11.2007. При повторному зверненні у вересні 2017 року відповідача-1 до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з метою подачі заяви про відмову від спадщини за заповітом на користь інших спадкоємців за заповітом їй було роз'яснено, що вона пропустила строк подання такої заяви, який у відповідності до положень ЦК України поновленню не підлягає. Позивач вважає, що таким чином вона не має можливості оформити право власності на спадкове майно, як спадкоємець за заповітом, на користь якого відмовилися від спадщини, обравши при цьому способом захисту визнання за нею права власності на спадкове майно та просила враховуючи фактичну відмову відповідача-1 від прийняття спадщини за заповітом на її користь, як іншого спадкоємця за заповітом, визнати за нею право власності на домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0340 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], що належали померлій [INFO] [PERSON] Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач-1 та відповідач-2 в судовому засіданні просили про задоволення позову, пояснили, що подання цього позову є лише формальність та спір, як такий, між учасниками справи, відсутній. Суд, дослідивши докази, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 16.04.2009 Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 694), яка на випадок своєї смерті усе належне їй майно, усі майнові права та обов'язки заповіла [PERSON] - відподачу-1, а у разі коли остання помре раніше за неї або не прийме спадщину, заповіла все майно, яке належатиме їй на момент смерті або на яке вона матиме право в рівних частинах [PERSON] - відповідачу-2 та [PERSON] - позивачу (заповіт від 22.11.2007, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. за реєстровим №10464, Бланк серії ВКВ № 229057). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: домоволодіння та земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0340 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-18). В серпні 2013 року позивач звернулася до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно, втім, державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. постановою від 03.08.2013 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Вказана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії обґрунтована тим, що згідно матеріалів спадкової справи №969/2010 від імені спадкодавця [PERSON] приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Новіковою Н.А. 22.11.2007 за реєстровим № 10464 було посвідчено заповіт на користь [PERSON] та на момент відкриття спадщини вона не є спадкоємцем за заповітом, не є спадкоємцем першої черги за законом, а тому отримати право на спадщину після померлої [PERSON] можливо лише в судовому порядку. Крім того, нотаріусом було виявлено, що [PERSON] пропущено термін на прийняття спадщини згідно ст. 1272 ЦК України, а саме не подано заяву про прийняття спадщини, оформлену належними чином в строк 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця та на момент відкриття спадщини вона не була зареєстрована разом з померлою (а.с.6) . Правовідносини між сторонами виникли зі спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ч.ч.1-2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1244 ЦК України заповідач має право призначити іншого спадкоємця на випадок, якщо спадкоємець, зазначений у заповіті, помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття чи буде усунений від права на спадкування, а також у разі відсутності умов, визначених у заповіті (стаття 1242 цього Кодексу). Підпризначеним спадкоємцем може бути будь-яка особа, визначена у статті 1222 цього Кодексу. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК, [PERSON] скористалася правом, наданим ст. 1244 ЦК України, підпризначивши спадкоємцями позивача та відповідача-2 у випадку, якщо відповідач-1, яка зазначена у заповіті від 22.11.2007, помре до відкриття спадщини, не прийме її або відмовиться від її прийняття. Встановлено, що Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведено після смерті [PERSON], померлої [INFO] спадкову справу №969/2010 та в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.08.2013 зазначено, що заповіт від 22.11.2007 було посвідчено не на користь позивача. Згідно п. 21 ч. 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Отже з викладеного, слід дійти висновку, що вищевказану спадкову справу було заведено за заявою відповідача-1 саме про прийняття спадщини, у зв'язку з чим державним нотаріусом Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Коцар І.В. і було зазначено, що заповіт було складено не на користь позивача, адже у разі подання відповідачем-1 заяви про відмову від прийняття спадщини або заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини, то у позивача та у відповідача-2 виникло б право на спадкування за заповітом. Звертаючись до суду із вказаною позовною заявою, позивач посилалася на ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом та на ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Обраний позивачем спосіб захисту передбачений законом, втім, судом не встановлено, що позивач має право на зазначене вище нерухоме майно ані на підставі ст. 328 ЦК України, ані в порядку спадкування після померлої бабусі [PERSON]; окрім того, позивач не виконала обов'язок доказування, передбачений ст. 81 ЦПК України, який покладається на позивача, задля доведеності тих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, разом з тим відсутні докази порушення або невизнання прав позивача з боку відповідачів (ст. 2 ЦПК), у зв'язку з чим права позивача підлягали би захисту судом, тому в задоволенні позову має бути відмовлено. Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Outcome: dismissed