Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку для індивідуального будівництва по [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, оскільки державним нотаріусом відмовлено їй в оформленні спадщини в зв'язку із тим, що державний акт на право довічного володіння землею [NUMBER] не відповідає вимогам цивільного законодавства, а саме: не вказано місце розташування земельної ділянки. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені слідуючи факти та відповідні правовідносини. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/4 частки квартири [ADDRESS] та земельної ділянки для індивідуального будівництва по [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач як її донька. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що позивачка змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 7). [PERSON] 30 листопада 2013 року подала заяву про прийняття спадщини за законом до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинської К.Т. , що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 30.11.2013 р., яка зареєстрована за № 55403108. 28.05.2014 року [PERSON] приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К. Т. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], яке зареєстроване в державному реєстрі № 371007448101. 11.11.2017 року постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К. Т. винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку [ADDRESS], посилаючись на те, що в державному акті на праві довічного успадкованого володіння землею виданого [PERSON] від 14.07.1992 року № 14/11 не відповідає вимогам цивільного а саме: не вказано місце розташування земельної ділянки та відсутній кадастровий номер. Відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо належності спадкодавцеві на праві приватної власності земельної ділянки, присвоєння їй кадастрового номера, позбавляє позивача можливості, як спадкоємця, отримати у спадщину вказане спадкове майно. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів від 27.03.1992 року № 162 відведено громадянці [PERSON] земельну ділянку площею 0,0857 га по вулиці Чапаєва,22/1. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 94/2013 до майна померлого [INFO] року [PERSON], розпочата 30 листопада 2013 року та закінчена 28 травня 2014 р.. Довідкою Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 22.12.2017 року за № 3574 право власності за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно пункту г. ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч. 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер земельної ділянки індивідуальний, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Частиною 1 ст. 22 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 23 Земельного кодексу УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлюючими документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Враховуючи вищевикладене, оскільки [PERSON] за свого життя отримала у приватну власність земельну ділянку з додержанням відповідно до діючого на той час законодавства документу, що посвідчує право власності на нерухоме майно, а тому відсутність у Державному земельному кадастрі відомостей щодо даної земельної ділянки не може слугувати підставою для позбавлення позивачів права щодо оформлення своїх спадкових прав на цю землю в судовому порядку. Позивач як донька померлої є спадкоємцем за законом першої черги. Оскільки заповіт мати не складала, а позивач є єдиним спадкоємцем за законом, то позивач має право на спадкування після смерті її матері за законом, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved