Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 30 жовтня 2017 року. Мотивує свій позов тим, що [INFO] померла його баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина за законом. До складу спадкового майна входить сертифікат на земельну частку (пай). Останній спадщину прийняв шляхом спільного проживання. Проте, позивач оформити спадщину в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, у вищевказаному сертифікаті неправильно зазначено по батькові його померлу бабу, оскільки там вона значиться «[PERSON]», а в свідоцтві по смерть - «[PERSON]». У зв'язку з наведеним, позивач просить встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 30 жовтня 2017 року, який виданий на ім'я [PERSON] належить [PERSON], яка померла [INFO]. Крім цього, позивач просить визнати за ним право в порядку спадкування за законом п'ятої черги на вищевказану земельну частку (пай) після смерті [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов підтримав повністю, просить визнати за ним право на спадкове майно, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача - Галичанської сільської ради Горохівського району Волинської області - в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1265 ЦК України, у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] померла [INFO]. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є внуком померлої [INFO] [PERSON]. Довідкою Галичанської сільської ради Горохівського району Волинської області №685 від 13 жовтня 2017 року стверджується, що спадкоємцями майна за законом після смерті [PERSON] є її син [PERSON], племінниця [PERSON] та внук [PERSON], тобто позивач, який прийняв спадщину шляхом спільного проживання. З заяв [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони відмовляються від прийняття спадщини після смерті [PERSON] З спадкової справи №652/2017, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою 20 грудня 2017 року вбачається. що після померлої [INFO] [PERSON] спадщину прийняв її внук [PERSON], тобто позивач. З сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 30 жовтня 2017 року вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності агрофірми «Незалежність» розміром 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної частки в натурі (на місцевості). Спадкодавець [PERSON] в даному сертифікаті по батькові значиться як «[PERSON]». Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 грудня 2017 року стверджується, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved