Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, зазначивши в ньому, що 07 лютого 2009 року було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] [INFO], який проживає з позивачем. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Сторони з 15.03.2014 року проживають окремо. Відповідач не піклується про позивача та дитину. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини. Посилаючись на наведене та положення Сімейного кодексу України, просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON], , залишити прізвище позивача [PERSON], стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред'явлення позову та до повноліття дитини, покласти на відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, наполягала на задоволенні позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов визнав та просив справу розглядати в його відсутність. При таких обставинах, суд, оскільки у справі достатньо матеріалів про взаємовідносини сторін, зі згоди позивачки ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 07 лютого 2009 року було зареєстровано шлюб позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] (а.с. 6). Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а. с. 7), який мешкає спільно із позивачем (а.с. 8). Батьком дитини є [PERSON], матір'ю - [PERSON] Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося, в разі розірвання шлюбу дитина залишається мешкати з нею. Спору про поділ майна та місце мешкання дитини немає. Подальше спільне життя і збереження сім'ї позивач вважає неможливими. Таким чином, суд вважає, що родина фактично розпалась, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та дитини. Спору про поділ майна та місце мешкання дитини, яка залишається проживати з позивачем, немає. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач виявила бажання залишити прізвище [PERSON], тож суд залишає позивачці шлюбне прізвище. Щодо питання про стягнення аліментів з відповідача, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі (а.с. 6). Сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 7), який мешкає спільно із позивачем. Згідно зі ст. 180, 183, 184 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, розмір аліментів на утримання дитини може бути встановлений у частці від заробітку та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки дитина, перебуває на утриманні позивача - відповідач зобов'язаний виплачувати на її утримання аліменти. Розмір аліментів у 1/3 частині зі всіх видів заробітку відповідача, які просить стягнути позивач, суд вважає достатнім для забезпечення життєдіяльності дитини. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, які надані сторонами не інакше як за зверненням фізичних осіб. Оскільки вимоги позивачки обґрунтовані, відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить вимогам закону та не порушує права третіх осіб, суд вважає за можливе задовольнити їх в повному обсязі.

Outcome: approved