Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, просила стягувати кожного місяця з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з дня пред`явлення позову 09 липня 2019 року і до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Свої вимоги мотивує тим, що на її утриманні перебуває повнолітня донька, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги від батька, оскільки вона самостійно не може надавати донці належну матеріальну допомогу. Враховуючи вимоги ст. 199 СК України просить позов задовольнити. У судовому засідання позивач та третя особа позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідач позовні вимоги про стягнення аліментів визнав. Заслухавши пояснення сторін та третьої особи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно із ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до ст. 200 Сімейного кодексу України,\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стаття 182 Сімейного кодексу України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1\~ст. 191 СК України,\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Стаття 201 Сімейного кодексу України передбачає, що до правовідносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми\~статті 191 цього Кодексу, в якій зазначено, що аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що сторони є батьками третьої особи [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 10), вона проживає разом із матір`ю та перебуває на її отриманні, при цьому позивачу виповнилось 18 років та вона продовжує навчання, що підтверджується довідкою Львівського техніко-економічного коледжу Національного університету «Львівська Політехніка» (а.с. 4). Отже, оцінивши в сукупності представлені у справі докази, визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку що вимоги позивача є підставними, оскільки їх спільна донька продовжує навчання, відповідач проживає окремо, має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, беручи до уваги прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2019 році, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved