Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Державного підприємства Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» про стягнення заробітної плати з урахуванням компенсації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що вона наказом № 1126-К від 01.12.2005 року прийнята на посаду прийомосдатчика вантажів та багажу та звільнена за власним бажанням згідно наказу № 34 від 01.06.2014 року та остаточний розрахунок не був виплачений у встановленому законом строк. Підприємство відповідно до постанови арбітражного суду м. Києва від 11.11.1996 р. по справі № 15/81 перебуває в процедурі банкрутства. В позовних вимогах просила стягнути з Державного підприємства Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» на користь [PERSON] - 32 675 грн. 97 коп. - заборгованості по заробітній платі з урахуванням за невикористану відпустку 1 591,00 грн., компенсацію - 12 068,35 грн., обов'язкові виплати до фондів - 12 291,55 грн., 10 000, 00 грн. моральної шкоди, в загальній сумі 54 967,52 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Державного підприємства Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку (а.с. 19, 20). Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах. Державне підприємство Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» знаходиться на стадії ліквідації. Правовідносини, що регулюють право особи на своєчасне одержання винагороди за працю, передбачене ст. 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, Законами України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, іншими законодавчими актами. Судом встановлено, що позивач працював на зазначеному підприємстві з 01 грудня 2005 року, що підтверджується довідкою № 26 від 14 квітня 2014 року та була звільнена за власним бажанням за наказом № 34 від 01.06.2009 року (а.с. 5). Однак відповідач не здійснив виплату належних позивачу коштів по заробітній платі з 01 грудня 2005 року по 01 червня 2009 року з урахуванням компенсації заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати [PERSON] в розмірі 32 675,62 грн. (а.с. 7). Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу та у відповідності до ст. 115 вказаного Кодексу регулярно в робочі дні не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання зобов'язані здійснювати компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків виплати заробітної плати, яка проводиться у разі її затримки на один і більше календарних місяців. Сума компенсації втрати частини грошових доходів позивача за період з січня 2005 року по травень 2009 року включена в загальну суму заборгованості, що підтверджується розрахунком (а.с. 7) та підлягає виплаті за рахунок відповідача згідно ст. 6 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Судом встановлено, що відповідач уникає від виконання зобов'язання по виплаті заробітної плати, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на спростування позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині вимог є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що їх спростовують, судом не встановлені. Однак, не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання ДП ВО «Київський радіозавод» провести обов'язкові виплати до фондів при виплаті заробітної плати, оскільки нарахування на такі виплати здійснюються роботодавцем згідно вимог чинного законодавства при нарахуванні заробітної плати працівнику окремими графами (рядками), а тому додатково зобов'язувати роботодавця вчинити такі дії немає потреби. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі ст. 2371 КЗпП України. Так, вказана норма КЗпП України передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд, надавши оцінку поясненням позивача, письмовим доказам в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, погіршення здібностей позивача та позбавлення можливості їх реалізації, вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині вимог частково на підставі принципу розумності та справедливості. Позивач [PERSON] оцінює моральну шкоду в сумі 10 000 грн., які суд вважає необгрунтовано завещеними. Проте, суд приймає до уваги й ті обставини, які мають суттєве значення та впливають на задоволення вимог відшкодування моральної шкоди, а саме те, що невиплата заробітної плати сталася з вини відповідача, тобто при наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до пункту 3 частини 2, частин першої, 4 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, судом встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявився у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із невиплатою йому відповідачем заробітної плати, виходячи із принципу розумності та справедливості, та оцінює її у розмірі 1 000 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини третьої статті 88 ЦПК України. Так, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір». Зважаючи на викладене з Державного підприємства Виробниче об'єднання «Київський радіозавод» підлягають стягненню судовий збір в розмірі та в межах з частини задоволених вимог - 336 грн. 75 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial