Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з відповідачем 17 квітня 2013 року зареєструвала шлюб. Від цього шлюбу є діти: [PERSON], 19.07.2013 р. н. та [PERSON], [INFO] Сімейні стосунки не склалися. Через несумісність характерів виникали сварки, що призвело до втрати поваги один до одного. Вже на протязі півроку вони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Спору про поділ майна між ними немає. Вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач офіційно не працює та отримує мінливий дохід. Крім того, на її утриманні є дитина від першого шлюбу _ [PERSON], [INFO] Вважає, що збереження сімї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна, а тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на місяць на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня звернення до суду та на її користь в розмірі 500 грн. щомісячно на її утримання до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьохрічного віку, тобто до 13.05.2020 р. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю і підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дітей, але в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, заперечував проти стягнення аліментів на користь позивача на її утримання до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сімя сторін розпалась, її зберегти неможливо, а тому шлюб між ними потрібно розірвати. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 ч. 2 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. На підставі ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.\~84\~ч.\~2\~СК України\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу дітям. Інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей він не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Але разом з тим, суд вважає, що позивачем не доведені обставини, що мають істотне значення для стягнення з відповідача аліментів в твердій сумі в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач дійсно в даний час не працює, але доказів тому, що він заробляє в місяць суму, з якої б можна було б утримати аліменти в такому розмірі, в судовому засіданні позивачем надано не було. Суд, враховуючи всі матеріали справи, матеріальний стан позивача та відповідача, вважає, що з відповідача на користь позивачки на утримання дітей мають бути стягнуті аліменти в твердій сумі, але в розмірі меншому, ніж це просить позивач. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та дослідженні докази, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліментів на утримання дітей: доньки [PERSON] та сина [PERSON] в розмірі 2300 (дві тисячі триста) грн. щомісячно, починаючи з 02 липня 2018 року і до їхнього повноліття, задовольнивши частково позовні вимоги. Також на користь позивача з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання позивача в твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON], [INFO] трьохрічного віку, тобто до 13 травня 2020 року Крім того з відповідача мають бути стягнуті судові витрати по справі в сумі 1409,60 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial