Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 03.02.2012 р. вона взяла шлюб із відповідачем, та подружжя має дитину - сина [PERSON], [INFO], останній рік чоловік проживає окремо від дружини, та відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дружини та дитини. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1 000,00 грн. щомісяця, та стягнути на користь позивача 16 000,00 грн. аліментів за минулий час на утримання неповнолітньої дитини; про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання останньої до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1 000,00 грн. щомісяця, та про стягнення 16 000,00 грн. аліментів на утримання дружини за минулий час. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач пояснив, що надавав матеріальну допомогу на утримання дружини, утім, в родині все вирішує теща та у дружини не має своєї думки; на даний час не працює. Заслухав пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народився [INFO], сторони в цій справі є батьками неповнолітнього, який мешкає разом із матір'ю (позивачем); подружжя на даний мешкає окремо один від одного. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матір'ю (позивачем) та потребує піклування та утримання. Щодо розміру аліментів, то, задовольняючи в цій частині позов частково, суд бере до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, через що визначення розміру аліментів в розмірі 500,00 грн. (відповідач не має постійного заробітку), які підлягають індексації відповідно до закону, буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед останньою. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розв'язуючи вимогу позову про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України). Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Як було встановлено судом, відповідач, шлюб з яким позивач взяла 03.02.2012 р., є батьком дитини - [PERSON], [INFO], дитина мешкає разом із матір'ю, та домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання позивача, між сторонами у справі, яка розглядалася, досягнуто не було. Мати дитини перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Разом з тим, судом було встановлено, що відповідач не має постійного заробітку, через що наявні підстави для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку. Водночас, при розв'язанні питання щодо розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 80 СК України, відповідно до якої аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, та ураховує стан здоров'я платника аліментів, який є задовільним, а також те, що суду не було надано доказів перебування у платника аліментів на утриманні інших неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб. Що стосується вимоги позову про стягнення аліментів за минулий час (з дня народження дитини), то для суду відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ч. 2 ст. 191 СК). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України); доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України). За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Утім, оскільки позивачем на виконання зазначених вище правових норм, не було надано доказів щодо вжиття з його боку заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий строк, та доказів щодо того, що позивач не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, для суду вбачаються підстави для відмови в задоволенні вимоги позову у частині дня початку стягнення (дня народження дитини) та аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (30.09.2013 р.). Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial