Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] , [PERSON], [PERSON] звернулись з позовом до Жовківського районного суду Львівської області до Туринківської сільської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору : Друга Львівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку спадкового майна та частку майна бувшого колгоспного типу двору. Позовні вимоги мотивують тим, що [INFO] року померла мати [PERSON] [PERSON], яка проживала в [ADDRESS] в будинку, який станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року відносився до колгоспного типу двору. Головою двору відповідно до погосподарських книг Туринківської сільської ради значилася [PERSON], а членами двору значились: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. При житті [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла онуку [PERSON]. Після смерті [PERSON], про спадкування до Другої Львівської державної нотаріальної контори, відповідно до ст. 1261 ЦК України, звернулася дочка померлої [PERSON], оскільки [PERSON] відмовився від спадкування за заповітом та відмовилися від спадкування за законом дочки померлої [PERSON] та [PERSON] Другою Львівською державною нотаріальною конторою [PERSON] відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] з підстав відсутності у правовстановлюючому документі інформації про інших членів двору та що надане свідоцтво про право власності колгоспного двору видане на ім»я голови двору [PERSON], не дає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину та роз»яснено про судовий порядок визнання права власності на спадкове майно. Відповідно померла [PERSON] на день смерті мала право на 1/5 частки будинку, право на спадкування якої має [PERSON] Крім того [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] як члени бувшого колгоспного типу двору мають право на 1/5 частини будинку в [ADDRESS] , однак не можуть зареєструвати своє право на частку, оскільки з 01.01.2013 року змінено порядок реєстрації прав на нерухоме майно і відповідно до ст..27 Закону України « Про порядок реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» така може бути проведена не інакше як за рішенням суду. Зважаючи на вищевикладене, позивачі звернулись до суду за захистом свого порушеного права. Просять визнати право власності [PERSON] на 1/5 частини житлового будинку в [ADDRESS] Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Визнати право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на 1/5 частки кожного, бувшого колгоспного типу двору в будинку в [ADDRESS] Позивачі в підготовче судове засідання не з»явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак подали на адресу суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позов підтримали в повному обсязі, просять задоволити. Представник відповідача Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області в підготовче судове засідання не з»явився, хоча про дату, час та місце розгляду такого був повідомлений належним чином, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Заперечень проти позову не мають. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Другої львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, однак подав на адресу суду заяву про розгляд справи без участі представника, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Його неявка не перешкоджає розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з»явились, фіксування судового процесу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з»ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позову, фактично визнав такий, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] Після смерть [PERSON] залишила заповіт, посвідчений секретарем виконкому Туринківської сільської ради Жовківського району Львівської області від 13.12.1999 року, яким заповіла все належне їй майно [PERSON]. Згідно ст. 1251 Цивільного кодексу України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1233 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1234 Цивільного кодексу України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст. 1235 Цивільного кодексу України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст. 1236 Цивільного кодексу України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до частин 1-5 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Якщо заповідач підпризначив спадкоємця, особа, на ім'я якої складений заповіт, може відмовитися від спадщини лише на користь особи, яка є підпризначеним спадкоємцем. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів спадкової справи, [PERSON] подав до Другої львівської державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини за заповітом. Останній відмовився від прийняття спадщини в користь [PERSON]. Проте [PERSON] не була зазначена спадкоємцем в заповіті та не була призначена заповідачем підпризначеним спадкоємцем. Таким чином спадкування майна [PERSON] повинно здійснюватись за законом. Із матеріалів спадкової справи №32/2015 вбачається, що 27.01.2015 р. [PERSON] звернулась до Другої Львівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщин після смерті [PERSON]. Крім неї спадкоємцями за законом є діти померлої: [PERSON] та [PERSON]. Однак останні відмовились від прийняття спадщини після смерті [PERSON], про що склали відповідну заяву від 27 січня 2015 р. Єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] залишилась [PERSON]. 02.02.2015 року, [PERSON] звернулась до Другої Львівсьої державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS], однак отримала відмову у видачі такогоз підстав відсутності у правовстановлюючому документі інформації про інших членів двору та що надане свідоцтво про право власності колгоспного двору видане на ім»я голови двору [PERSON], не дає підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину та роз'яснено про судовий порядок визнання права власності на спадкове майно. Згідно виписок з погосподарських книг № 4 та № 5 Туринківської сільської ради станом на 30.06.1990 року та станом на 15.04.1991 року будинок в [ADDRESS] відноситься до Колгоспного типу двору . Головою двору була - [PERSON], членами двору були: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] З копії довідки (характеристики) на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] Жовківського району Львівської області вбачається, що при будинку є ще господарські будівлі. Постановою ПленумуВерховного СудуУкраїни №20від 22.12.1995року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року,встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з наведеного, так як станом на 15.04.1991 року членами колгоспного типу двору у [ADDRESS] були : голова двору - [PERSON], члени двору: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] то відповідно всім належало по 1/5 частині зазначеного двору, оскільки всі члени двору мали рівне право на частку в майні двору. Оскільки, єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] є [PERSON], остання успадкувала 1/5 частину колгоспного типу двору у [ADDRESS] Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об»єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об'єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону,виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження,що виникли до 1січня 2013 року,визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства,що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Суд враховує, що будинок [ADDRESS] Львівської області належав до колгоспного типу двору, позивачі були його членами. Станом на 15.04.1991 року вони не втратили права на частку в майні. Всіх членів колгоспного типу двору було семеро. А тому враховуючи наведені обставини, рівність часток членів колгоспного типу двору, право позивачів підлягає захисту в судому порядку і за ними слід визнати право власності на 1/5 частину житлового будинок [ADDRESS] Львівської області кожному, як членам бувшого колгоспного типу двору. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивачів.

Outcome: approved