Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 грудня 2009 року між нею та [PERSON] був укладений договір оренди належної йому земельної ділянки, розташованої на території Гірківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,630 гектарів (Державний акт Серія [NUMBER] від 03.06.2009 року). Земельна ділянка передана в оренду з метою сільськогосподарського використання, ведення товарного сільськогосподарського виробництва на термін 5 років починаючи з дати реєстрації договору. Даний договір зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК у книзі реєстрації договорів оренди 15 жовтня 2010 року за №041013102222. Договір оренди землі на момент його укладення, а саме 29.12.2009 року обов»язково мав містити передбачену частиною першою статті 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» істотну умову, а саме умову передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Натомість даний договір не містить зазначеної обов»язкової умови, вона не обговорювалася сторонами договору під час його укладення. Пізніше, помітивши даний недолік відповідач [PERSON] попросив у неї надати йому її екземпляр договору нібито для скорішої його державної реєстрації. Нічого не підозрюючи вона надала йому свій екземпляр договору після чого через декілька днів [PERSON] повернув їй його із записом про державну реєстрацію, але вже в іншому вигляді. А саме: шариковою ручкою між Розділом 13 «Заключні положення» та реквізитами сторін був дописаний рукописний текст наступного змісту «12.1 Умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки: Відсутні». Таким чином відповідач обманним шляхом заволодів її екземпляром договору з метою спотворення його змісту, дописав у договорі текст, який не був погоджений з нею, як орендодавцем на момент укладення договору. Тобто на момент її волевиявлення щодо умов даного договору така умова, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки була відсутня. Окрім того, вона вважає, що дану вимогу відповідач додатково підтвердив самим текстом запису, зазначивши, що умови відсутні, отже констатація факту про відсутність умов не можна вважати досягненням згоди по умовах передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. На її запитання щодо спотворення тексту договору [PERSON] відповів, що не треба задавати зайві питання, якщо вона хоче отримати орендну плату, на що вона вимушена була підкоритися, оскілки на той час земельна ділянка була вже оброблена і засіяна відповідачем. Державний акт Серія [NUMBER] від 03.06.2009 року виданий їй на земельну ділянку, розташовану на території Гірківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,630 гектарів, тоді як договір оренди укладений на земельну ділянку на території Гірської сільської ради, якою вона не володіє і ніколи не володіла, до того ж серія державного акту у договорі не позначена і не вірно зазначена дата його видачі. Спотворення місця розташування земельної ділянки є порушенням однієї з істотних умов договору оренди, що тягне за собою визнання його недійсним. Відповідно до і невід»ємна частина договору передбачена ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутня у тому вигляді, в якому вона має бути. Окрім того, відповідач систематично порушує п.4.1 Договору щодо обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексації та п.4.2 Договору, згідно якого розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляційних процесів, погіршення стану орендованої земельної ділянки, що підтверджується документально, в інших випадках передбачених законодавчими актами. Так, відповідно до статистичних даних середньорічні темпи росту інфляції у 2010 році 109,4%, у 2011 році - 108 %, у 2012 році - 100,6%, у 2013 році - 99,7 % станом на листопад 2014 року - 101,9 %.Утім жодного разу розмір орендної плати відповідачем, як орендарем не переглядався, що є невиконанням істотних умов договору. Відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання договорів недійсними ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки належної [PERSON] на підставі Державного акту Серія [NUMBER] від 03.06.2009 року, розташованої на території Гірківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,630 гектарів, укладений 29 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК у книзі реєстраці договорів оренди 15 жовтня 2010 року за №041013102222. У відкритому судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі. У відкритому судовому засіданні відповідач та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позову у зв»язку з тим, що позивач звернувся до суду з позовом звернувся лише після того як сплив строк позовної давності. Суд заслухавши думку відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 03.06.2009 р. Синельниківською райдержадміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010913100516, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,630 га, яка розташована на території Гірківської сільської ради Синельниківського району. (а.с.4). Між [PERSON] та [PERSON] 29.12.2009 р. був укладений договір оренди земельної ділянки щодо вказаної земельної ділянки. Цей договір був зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК про що у державному реєстрі земель зроблено запис від 15.10.2010 р. за № 041013102222. Даний договір було укладено строком на п'ять років, починаючи з дати його державної реєстрації. Як на підставу для визнання недійсним договору оренди землі [PERSON] посилалася на те, що зміст укладеного та зареєстрованого у встановленому порядку договору оренди земельної ділянки суперечить вимогам ЦК України, Закону України «Про оренду землі». В порушення ст.15 Закону України «Про оренду землі» після підписання вказаного договору відповідачем було дописано п.12.1 шариковою ручкою «12.1 Умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки: Відсутні»., а також Спотворення місця розташування земельної ділянки є порушенням однієї з істотних умов договору оренди, що тягне за собою визнання його недійсним. Відповідно до і невід»ємна частина договору відсутня у тому вигляді, в якому вона має бути. А також, систематично порушує п.4.1 Договору щодо обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексації та п.4.2 Договору, згідно якого розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляційних процесів, погіршення стану орендованої земельної ділянки, які визначені законом як істотні умови договору. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Враховуючи відсутність у договорі оренди землі декількох з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», зазначений вище договір оренди землі мав би бути визнаний недійсним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Отже, обставини недійсності вищезазначеного договору оренди на які посилається позивач не є підставами для визнання договору недійсним. А саме посилання позивача, стосовно спотворення місця розташування земельної ділянки Гірківської чи Гірської сільської ради, суд вважає, що було допущено технічну помилку під час написання місця розташування земельної ділянки в договорі оренди, яка не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Що стосується ще однієї підстави на яку посилається позивач з приводу орендної плати, то в даному випадку договір оренди підлягає розірванню, а не визнанню недійсним. Крім того, посилання позивача, на те, що відповідачем після підписання договору оренди земельної ділянки було дописано без її відома після підписання п. 12.1 шариковою ручкою «12.1 Умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки: Відсутні», суд вважає, що даний факт нічим не підтверджується. Крім того, позивачем пропущений строк звернення до суду, а відповідачем у судовому засіданні заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Так позивач знала, що договір оренди земельної ділянки зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК у Книзі реєстрації договорі оренди 15 жовтня 2010 року, а з позовом до суду вона звернулася 24 грудня 2014 року, вже після спливу трьох років позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, вищевикладене, а також те, що [PERSON] пропущений строк позовної давності, клопотання про поновлення строку позовної давності нею не заявлялось, відповідачем у судовому засіданні заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, тому у задоволенні позову про визнання договору оренди землі недійсним необхідно відмовити повністю. На підставі викладеного

Outcome: dismissed