Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила та в остаточному варіанті просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, строк для примирення сторін не застосовувати, визначити місця проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 20.08;2002 року народження з [PERSON]; зобовязати [PERSON] усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні позивача з дітьми та повернути позивачеві дітей за їх місцем проживання за адресою: м. Житомир, 2-й пров. Колективний, 3, п/б; зобовязати Загальноосвітню школу 1-3 ступенів №7 м. Житомира при прибутті дітей негайно повідомити позивача та забезпечити присутність дітей у школі до прибуття позивачем за ними. При цьому посилається на те, що від шлюбу з відповідачем [PERSON] у них є троє неповнолітніх дітей, які без її згоди проживають з батьком за невідомою адресою. Спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем неможливе, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Діти повинні проживати з матірю, оскільки для цього є всі належні умови. Позивачу невідомо місце перебування її дітей, а недбалість працівників школи призвела до фактичного викрадення дітей без її згоди зі сторони чоловіка, що вплине на їх успішність та освітній розвиток. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що спочатку між ним та позивачем було узгоджено, що діти будуть відвідувати українську школу півроку, а потім повернуться до Німеччини. Зараз діти проживають з ним в Києві в орендованій квартирі. Перешкод у спілкуванні матері з дітьми не чинив. Мати не виконує своїх обовязків стосовно виховання дітей, вживає алкогольні напої, хотіла вистрибнути з вікна на очах дітей. Після перерви відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі та за участі його представника, щодо розірвання шлюбу не заперечував та просив відмовити в задоволенні решти позовних вимог. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей Житомирської міської ради вважав за доцільне залишити дітей на подальше проживання з батьком, оскільки є відповідний висновок органу опіки та піклування, затверджений рішенням міськвиконкому. Третя особа [PERSON] не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій не заперечувала щодо задоволення позову. В судовому засіданні представник третьої особи Житомирської місцевої прокуратури не заперечував щодо визначення місця проживання дітей з матірю та просив відмовити у задоволенні позовних вимог до школи. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що знайомий з відповідачем та є хрещеним батьком його дитини. Майк не заперечує щодо спілкування матері з дітьми, які проживають в Києві з батьком, який займається ними, зараз лікує їх, наймав репетитора для них. Коли [PERSON] був у Німеччині на лікуванні, діти були з матірю, на яку вони жалілися, що вона їх не кормить, бє, часто відсутня вдома та приходить напідпитку. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є головою батьківського комітету 2-Г класу, де навчається [PERSON]. Позивач відвідувала батьківські збори, допомагала по можливості по класу. Майк був один раз на батьківських зборах, ніколи не бачила позивача напідпитку, дитина в школі завжди охайна, конфліктів між батьками [PERSON] не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що наприкінці березня 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до соціальних служб з дітьми та адвокатом з приводу насильства в сімї матірю дітей. Міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді Житомирської міської ради направлені листи до правоохоронних органів, служби у справах дітей та управління у справах сімї, молоді та спорту Житомирської міської ради. Залучені фахівці центру, які мають юридичну освіту. З дітьми працювали два психологи. Протягом квітня з дітьми проводилася психолого-корекційна робота в межах наданих повноважень. Бачила позивача один раз 31.03.2016 року при першому зверненні, вона була емоційно збуджена, казала, що хоче забрати молодшого сина і їй було надано розяснення про право на звернення за допомогою. У дітей емоційно-позитивний звязок з батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знайомий з відповідачем з листопада 2015 року, який залишав йому свій автомобіль на подвірї. [PERSON] завозив дітей до школи, забирав їх з школи, возив їх до Глобала, Фок розважатися, гуляв з ними та постійно був з дітьми до січня 2016 року. Лукас говорив, що мати не поздоровила його з днем народження. [PERSON] з дітьми проживали у нього. Коли хворіли [PERSON] та [PERSON] та під час лікування у лікарні, їм купував ліки, одяг та їжу [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що перебуває з відповідачем [PERSON] у дружніх стосунках, а з позивачем особисто не знайома. Майк з двома дітьми проживав у них близько місяця, коли посперечався з дружиною. Коли діти захворіли [PERSON] купував їм ліки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає [PERSON] близько двох років дуже добре по роботі. Майк працює начальником зміни заправщиків літаків. Майк зазвичай був сам з дітьми, вони живуть з ним, діти бояться матір та не бажають з нею спілкуватись. Майк не чинить перешкоди матері, діти можуть вільно з нею спілкуватись. Зараз з дітьми займаються репетитори, [PERSON] заробляє гроші, дружина не працює. У [PERSON] на цей час лікарняний, а коли працював діти були в школі. Коли [PERSON] не було, за дітьми доглядала жінка в Німеччині. Майк завжди з любовю відносився до дружини, не бачив сварок між ними в присутності дітей. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є головою батьківського комітету 7-Б класу школи №7 де навчався [PERSON]. Галина ходила на батьківські збори, є відповідальною, а батька в школі не бачила. З кінця вересня 2015 року дитина навчалася до кінця зими 2016 року, за цей період були два рази батьківські збори, на яких один раз була присутня позивач. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 04 квітня 2007 року громадою Тондер, Данія, зареєстровано шлюб, укладений між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 112 СК України, суд, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог в частині розірвання шлюбу і таке визнання не суперечить закону та не порушує права третіх осіб, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають окремо, їх неповнолітні діти проживають разом з батьком. 29 березня 2016 року [PERSON] було подано до Служби у справах дітей Житомирської міської ради заяву про вчинення фізичного, психологічного та економічного насильства щодо його дітей їх мамою [PERSON]. Аналогічну заяву ним було подано до Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області. За результатами розгляду заяви [PERSON] органами Житомирського ВП було проведено перевірку та результати викладені у висновку від 31.03.2016 року. Як вбачається із листа Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області №Н-779 від 01.04.2016 року, з [PERSON] було проведено роз»яснювально профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення насильства щодо дітей та відносно останньої було складено адміністративний протокол за ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Згідно листа Служби у справах дітей ЖМР №219/2 від 22.04.2016 року малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] поставлено на профілактичний облік як таких, що зазнали насильства в сімї від своєї матері [PERSON] Також у звязку з вчиненням насильства над малолітніми дітьми їх мамою [PERSON] їх родина занесена Житомирським міським центром соціальних служб для сімї, дітей та молоді ЖМР до обліку сімей, які знаходяться у складних життєвих обставинах з різних причин, у т.ч. і з причин вчинення насильства над дітьми, що підтверджується копією листа №583 від 26.04.2016 року. Окрім того психологами Житомирського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді ЖМР з 31.03.2016 року дітям [PERSON], [PERSON] та [PERSON] надавався комплекс психологічних консультацій з метою підтримки їх психоемоційного стану, що підтверджується копією листа №496 від 06.04.2016 року, після того як їх мати [PERSON] застосовувала до них насильство. Як вбачається з інформації про надання первинної психологічної консультації від 22.04.2016 року під час психологічних консультацій було зясовано, що між братами прослідковується тісний емоційний звязок та привязаність один до одного. Міжособистісні стосунки між батьком та дітьми, гармонійні, доброзичливі. Батько для хлопців є авторитетом, поряд з ним вони відчувають себе впевненими та захищеними. Діти відчувають певний дискомфорт, коли потрібно продовжувати речення, які стосуються їх матері. На запитання про неї діти замикаються в собі та нервують. Зі слів дітей стало відомо, що матір застосовувала до них фізичну силу, як один із методів покарання, у звязку із даними фактами діти мають на неї глибоку образу і тому не бажають спілкуватися та проживати з нею. Вказані обставини також підтверджені в судовому засіданні свідком [PERSON] Згідно ч.2 ст.162 СК України - дитина не може бути повернута тоді коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини, статті 171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні спорів між батьками про визначення її місця проживання в судовому засіданні з додержанням вимог Цивільного процесуального кодексу та з урахуванням віку дитини, стану здоров'я, розумового розвитку. Опитані в судовому засіданні без присутності батьків та в присутності спеціалістів Житомирського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді і перекладача, неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], пояснили, що вони проживають разом з батьком, з яким у них добрі відносини. З матірю вони не бачаться, оскільки не хочуть цього, вона їх бє, кричить на них, багато пє. Хочуть в подальшому проживати з батьком. При вирішенні спору суд також бере до уваги висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, затверджений рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №659 від 20.07.2016 року, відповідно до якого виходячи з інтересів дітей, беручи до уваги їх бажання проживати з батьком, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з батьком. Вказане рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради не скасоване у встановленому законом порядку. З вказаного висновку органу опіки та піклування вбачається, що після переїзду з Німеччини у вересні 2015 року до березня місяця 2016 року сімя проживала в орендованій квартирі №101 по вул. Покровській (стара адреса: вул. Щорса), 159 в м. Житомирі. Наприкінці березня 2016 року [PERSON] разом з молодшим сином [PERSON] переїхала проживати до своєї знайомої за адресою: м. Житомир, пров. 2-й Колективний, 3. Разом з тим, з 31.03.2016 року [PERSON] став також проживати разом з батьком та братами. В цей же час [PERSON] стало відомо про факти жорсткого поводження [PERSON] з дітьми, у звязку з чим батько дітей звернувся з відповідними заявами до Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області, служби у справах дітей Житомирської міської ради, Житомирського міського центру соціальних служб для дітей, сімї та молоді. Батько дітей, [PERSON], створив всі умови для нормального проживання, розвитку та навчання дітей, має стабільний заробіток, здійснює медичний догляд за дітьми. Відповідно до листа Комунальної установи Центральна дитяча міська лікарня від 12.05.2016 року №319, [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні з 19.02.2016 року по 23.02.2016 року в інфекційному відділенні №2. Госпіталізацією дитини [PERSON] займався батько [PERSON]. [PERSON], [INFO], знаходився на стаціонарному лікуванні з 10.02.2016 року по 16.02.2016 року в педіатричному відділенні №1. Госпіталізацією дитини [PERSON] займався батько [PERSON], який дитину відвідував на протязі лікування в стаціонарі. Під час бесіди з дітьми на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Житомирської міської ради, було зясовано, що діти категорично відмовляються проживати з матірю та виявили бажання у подальшому проживати з батьком. Судом також встановлено, що [PERSON] здатний забезпечити належні умови для життя, освіти, оздоровлення дітей, займається їх вихованням та розвитком. Він має стабільний дохід, але звязку з отриманою на виробництві травмою та тимчасовою непрацездатністю [PERSON] з 25.11.2015 року по даний час отримує грошову допомогу по тимчасовій непрацездатності від ІКК классік в розмірі 62,64 євро на один календарний день (копії довідок страхової компанії ІКК Классік від 03.02.2016 року та 22.07.2016 року з перекладом на українську мову в матеріалах справи). Окрім того, [PERSON] також отримує пенсію у розмірі 269,80 євро на місяць, що підтверджується повідомленням щодо сплати з законного страхування у нещасних випадках від 01.07.2016 року з перекладом на українську мову. Позивач [PERSON] не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, судимостей не має, однак доказів забезпечення власним житлом, яке б відповідало потребам дітей, суду не надала. Позивач ніде не працює та не має самостійного доходу, а згідно положень ч.2 ст.161 СК України суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу. Окрім того, як вбачається з відповіді служби у справах дітей, наданої на запит адвоката [PERSON] №1219/1 від 26.07.2016 року [PERSON] відмовилася від обстеження матеріально-побутових умов проживання в м.Житомирі по провулку 2-му Колективному, 3. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована за місцем проживання за адресою: [INFO]. Відповідно до листа Виконавчого комітету Довгинцівської районної в м. Кривий Ріг ради від 08.07.2016 року №18/21-93 за скаргою [PERSON], реєстрацію місця проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою: м. Кривий Ріг, вул Незалежності України, 26, кв.144, було скасовано. В судовому засіданні позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що вона слідкує за розпорядком дня дітей, їх харчуванням, надає їм лікування, організовує відпочинок та їх дозвілля, а також те, що діти мають більший моральний та емоційний звязок з нею, ніж з батьком. Стосовно тверджень позивача відносно того, що діти не відвідують школу слід зазначити, що 27 березня 2016 року між директором ЗОШ №7 м. Житомира [PERSON] та учнями [PERSON] та Лукасом відбулося спілкування, під час якого остання пообіцяла помістити дітей у прийомник-розподільник. З приводу неправомірних дій директора ЗОШ №7 28.03.2016 року [PERSON] було подано відповідну скаргу до Управління освіти і науки Житомирської облдержадміністрації. Як вбачається з відповіді Управлінням освіти і науки Житомирської облдержадміністрації на скаргу [PERSON] №Г-87 від 01.04.2016 року, директором ЗОШ№7 [PERSON] не було дотримано педагогічної етики та норм чинного галузевого законодавства при спілкування з учнями [PERSON] та [PERSON] Лукасом та вказано їй про це під час надання письмових пояснень. [PERSON], як батько, особисто не підписував заяву з проханням зарахувати дітей на навчання до ЗОШ №7 м. Житомира та подав директору ЗОШ №7 м.Житомира заяву про відкликання згоди на навчання дітей у ЗОШ №7 м.Житомира, так як це суперечить їх інтересам. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 серпня 2010 р. N 778 затверджено «Положення про загальноосвітній навчальний заклад», відповідно до п. 22 якого для зарахування учня до закладу батьки подають заяву, копію свідоцтва про народження дитини, медичну довідку встановленого зразка, особову справу. Однак [PERSON] заяву про зарахування дітей до ЗОШ №7 не писав та своєї згоди, відповідно до вимог чинного законодавства України, як батько не надавав. В порушення вимог даного положення, заява була подана лише [PERSON] без згоди батька дітей. Суд також бере до уваги покази свідка [PERSON], яка є головою батьківського комітету класу, де навчався [PERSON], яка пояснила, що [PERSON] один раз відвідувала батьківські збори. Про те, що вона приводить та забирає дітей зі школи їй відомо зі слів інших осіб, при цьому пояснила, що з класними керівниками класів, де навчалися [PERSON] та [PERSON] не спілкується. Надані позивачем характеристики з ЗОШ №7 м. Житомира, видані класними керівниками дітей, не доводять її тверджень про те, що вона одноосібно займається вихованням дітей та жодним чином не підтверджують того, що батько дітей не цікавиться успіхами дітей у школі, та спростована показами свідків, які стверджували про те, що саме [PERSON] майже завжди відвозив дітей до школи та забирав їх звідти, возив бо басейну, займався їх розвитком та дозвіллям. З характеристики учня [INFO], що батько [PERSON] при кожному приїзді до Житомира відвідує школу, спілкується з класним керівником, цікавиться успіхами та поведінкою. З характеристики учня [INFO], що батьки разом приділяють належну увагу вихованню сина. В характеристиці [PERSON] також зазначено про те, що [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] були присутні на батьківських зборах у вересні і листопаді 2015 року. Також, в ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] жодних перешкод у спілкуванні дітей з позивачем не чинить, але діти самі не бажають категорично спілкуватися з матірю через її неправомірну поведінку та відношення до них. Не заслуговують на увагу суду, пояснення позивача та її представника про те, що нібито діти не в змозі самостійно приймати рішення та перебувають під впливом батька і не можуть адекватно оцінювати ситуацію. У відповідності до ст. 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись судом. При вирішення спору суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. \~\~\~ Стаття 9 Конституції України визначає, що частиною національного законодавства України є чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Конвенція «Про права дитини», що була ратифікована Верховною Радою України в 1991 році, має статус міжнародного договору та є частиною національного законодавства України. Декларація прав дитини, на яку посилається позивач в своєму позові, була прийнята в 1959 році резолюцією Організації Об'єднаних Націй та не є міжнародним договором в розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Положення Декларації можуть бути введені в національне законодавство, але до цього моменту немає підстав застосовувати Декларацію як джерело права. Декларація прав дитини має рекомендаційний характер та, фактично, не є частиною національного законодавства України. Натомість Конвенція є міжнародним договором і саме її норми мають застосовуватись судами, як частина національного законодавства України. Так, у статті 3 Конвенції «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Слід зазначити, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці керується саме вищезгаданими приписами Конвенції та покладає в основу своїх рішень принцип дотримання «якнайкращих інтересів дитини». При вирішенні спору щодо місця проживання дітей сторін, необхідно виходити з принципу рівності прав і обов'язків обох батьків (ст. 141 СК України), надаючи перевагу тому з них, хто може забезпечити найбільш сприятливі умови виховання дітей, відповідно до положень Конвенції про права дитини та принципу 6 Декларації та вимог положень ч. 2 ст. 160, ст. 161 Сімейного кодексу України, за якими місце проживання дитини, що досягла десяти років, визначається за згодою самої дитини. При цьому при ухваленні рішення суд повинен виходити лише з інтересів дітей. Перевага матері перед батьком не повинна бути пріоритетом у спорі, так як це не передбачено жодним чинним нормативним актом України. Пленум Верховного Суду України у п. 18 Постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. З врахуванням викладеного, можна прийти до висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання дітей з матірю, яка не здатна забезпечити нормальні умови проживання та виховання дітей, ніде не працює і немає засобів до існування та житла. Також відсутні підстави для задоволення позову щодо зобовязання [PERSON] усунути перешкоди у вихованні та спілкуванні позивача з дітьми та повернення їх позивачу за адресою: м. Житомир, 2-й пров. Колективний, 3, оскільки доводи позивача нічим не підтверджені, а діти зареєстровані за місцем проживання в Німеччині. Крім того, позивачем заявлено безпідставні позовні вимоги до неналежного відповідача Загальноосвітньої шкоди 1-3 ступенів №7 м. Житомира, яка не є юридичною особою. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в частині розірвання шлюбу зі стягненням, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial