Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

позивач звернулася у суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини. Позивач в позові зазначила , що 21.08.2012 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 55. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON] - [INFO], який перебуває на повному її утриманні. На даний час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має задовільний стан здоровя, працездатний вік, його матеріальне становище дозволяє утримувати сина. Позивач просила суд розірвати шлюб, визначити місце проживання сина [PERSON] - [INFO] разом з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Також просила судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву в якій просила позов задовольнити, та розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, проте надав до суду заяву в якій зазначив, що позов визнав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних та встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. Так судом встановлено, що сторони 21 серпня 2012 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Сквирського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 55. (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] - [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). Дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом із матірю. Шлюб сторін виявився невдалим, оскільки їхня сімя розпалася на ґрунті взаємних непорозумінь, у звязку з чим шлюбні відносини між ними фактично припинені. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Дитина перебуває на повному утриманні у матері. З ч.1 ст.24 СК України вбачається, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зст. 141 СК України, мати, батько мають рівні правата обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно зіст. 160 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При цьому беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч.1, 3 ст.88 ЦПК України вбачається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, яка має в собі вимоги щодо стягнення аліментів, справляється судовий збір в дохід держави в розмірі 551,20 грн. , тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя сторін існує формально, примирення між подружжям неможливе, дитина перебуває на повному утримані позивача, тому є всі підстави для розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матірю. Згідно вивчених судом матеріалів справи, з'ясованих обставин справи які досліджені доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів у зв'язку з тим, що дитина потребує матеріальної допомоги від батька, який згідно закону повинен утримувати дитину і має можливість це робити. Розмір аліментів який просить стягнути позивач, суд вважає обґрунтованим та доцільним.

Outcome: approved