Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивачі в уточнені позовній заяві просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Затишнянський проїзд, 9 з березня 2003 року. В обгрунтування позовних вимог зазначають, що їм на праві спільної сумісної власності належить квартира № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Затишнянський проїзд, 9. В даній квартирі залишається також зареєстрований відповідач по справі, однак з 2003 року в квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі немає. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити та надали суду пояснення по суті позову. Відповідач та його представник [PERSON] проти позову заперечували. Вказуючи, що колишня дружина відповідача, одна з позивачів по справі перша виїхала з квартири та забрала свої речі, а відповідач деякий час ще проживав там зі старшим сином. З квартири виїхав дійсно добровільно приблизно в 2004 році, хотів створити свою нову сімю. Спочатку проживав у матері. потім у іншої жінки. Перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Однак в квартирі залишались деякі його особисті речі - одяг та взуття. В період з 2003 року по 2004 рік він навідувався до квартири. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків, перевіривши письмові матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Відділом приватизації КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 09.09.2008 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Право власності на нерухоме майно зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 09.09.2008 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.05.2015 року, рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області від 06.11.2013 року № 717, вулиця Миру, 1 в с. Затишшя змінена на м. Харків, Затишнянський проїзд, 9. Відповідно до інформації КП «Кулиничікомунсервіс» вих. № 303 від 09.07.2015 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області від 14.01.2009 року № 7 надано дозвіл на переоформлення окремого особового рахунку на квартиру за адресою: [ADDRESS], на імя [PERSON]. Допитані по справі свідки [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], показали, що [PERSON] у 2003 році виїхав із спірної квартири, та більше вони його не бачили. В спірній квартирі залишився проживати один із їх синів. Він робив ремонти в квартирі і на теперішній час проживає там разом зі своєю сімєю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідач [PERSON] дійсно брав участь у голосуванні за місцем реєстрації, іншого не могло і бути, оскільки голосування здійснюється за місцем реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення на протязі шести місяців. Не визнаючи позов, в судових засіданнях відповідач по справі поясняв, що дійсно в 2003 році після розірвання шлюбу він добровільно залишив квартиру в якій залишився проживати один з його синів, перешкод в користуванні житлом йому ніхто не створював. Житло залишив і переїхав проживати в інше місце з метою створити іншу сімю, спочатку проживав у матері в м. Харкові, потім в Харкові в іншою жінкою. В серпні 2004 року його колишня дружина [PERSON] зверталась до суду з позовом про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в спірній квартирі. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 07.09.2004 року, яким позов був задоволений, пізніше було скасоване в апеляційному порядку в січні 2005 року з підстав, що справа була розглянута без належного повідомлення його як відповідача. Як пояснила [PERSON], на той час, вона домовилась з колишнім чоловіком, що він буде допомагати дітям в тому числі і в оплаті комунальних послуг за квартиру в якій він зареєстрований і в подальшому позов був залишений без розгляду. Згідно положень ст. 72 ЖК України, визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності такої особи більше визначеного строку проводиться в судовому порядку. Таким чином, суд, оцінюючи встановлені під час судового розгляду фактичні обставини залишення відповідачем квартири саме з метою переїзду в інше постійне місце проживання, вважає встановленим, що відповідач дійсно добровільно після розірвання шлюбу залишив житло в березні 2003 року в якому він зареєстрований і переїхав до іншого місця проживання, а на той час і в іншу місцевість, з метою створення нової сім,ї. Відповідно до положень ст.107 ЖК України в випадку вибуття наймача чи члена його сім,ї на постійне проживання в інший населений пункт чи в друге жиле приміщення в тому ж населеному пункті - він втрачає право користування цим житлом з дня вибуття. Посилання відповідача, як на підставу не визнання позову, на те, що позивач [PERSON] сама не проживала у вказаній квартирі з 2003 року судом до уваги не приймаються, оскільки ці обставини не є предметом спору за розглядуваним судом позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою № 20, що знаходиться за адресою: м. Харків, Затишнянський проїзд, 9. Доводи відповідача про те, що житлом, яке він в 2003 році добровільно залишив, переїхавши в інше місце з метою створення нової сім,ї, він цікавився, а саме тим, що він епізодично, частково сплачував комунальні послуги, приймав участь у виборчих процесах за місцем реєстрації, суд з урахуванням встановлених по справі конкретних обставин, не розцінює такими,що свідчать про його опікування житлом, яке він добровільно залишив. Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі будинки, жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі добровільно виїхав з квартири № 20, яка на теперішній час знаходиться за адресою: м. Харків, Затишнянський проїзд, 9 в березні 2003 року, і не проживав там на протязі дванадцяти років без поважних причин, в даній квартирі речі відповідача відсутні, що не спростовується поясненнями самого відповідача. Його доводи, що він інколи зявлявся в квартирі, коли дома не було сина, який там постійно проживає, суд розцінює критично, оскільки ці обставини спростовуються поясненнями допитаних в суді свідків і окрім того відповідач, як він пояснив, навіть не має ключів від квартири, хоча перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніхто не створював. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, перевіривши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням обгрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved