Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідачів та, уточнивши позовні вимоги, зазначила, що раніше земельна ділянка при домоволодінні [ADDRESS] була надана її батьку [PERSON], що підтверджується актом відводу земельної ділянки. Її батьки - [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 05 вересня 1948 року і розірвали шлюб 26 серпня 1970 року. На підставі рішення народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 05 серпня 1970 року за її матір'ю [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці по [ADDRESS] і виділено їй на праві особистої власності в будинку А-1 кухню, сіни а-1, погріб під А-1; вбиральню, мощення залишені у спільному користуванні, що складає 27/50 частин від усього домоволодіння. Цим рішенням також було виділено [PERSON] на праві особистої власності в будинку А-1 жилу кімнату №2-1, сарай Б; вбиральню, мощення залишити у спільному користуванні, що складає 23/50 частин домоволодіння. Право власності на 27/50 частин домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] зареєструвала в КП ДМБТІ, що підтверджується відповіддю КП ДМБТІ за № 8735 від 08.08.2014 року. Батько, [PERSON] за життя своє право власності в КП ДМБТІ не зареєстрував, але відповідно до діючого на той час законодавства право власності на нерухоме майно виникало з моменту вступу в законну силу рішення суду, а не з моменту його реєстрації в КП ДМБТІ. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Заповіту від її імені складено не було. Спадкоємцями за законом після її смерті були її діти: вона, позивач, [PERSON], дошлюбне прізвище [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері не звертався, але відповідно до ст. 548, ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року усі діти прийняли спадщину шляхом фактичного вступу в її управління та розпорядження. Так, [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у домоволодінні [ADDRESS] разом із матір'ю. Вона, позивач, також фактично прийняла спадщину, оскільки ще за життя матері вона постійно мешкала разом із нею та зі своєю сім'єю, що підтверджується, актом квартального комітету. Таким чином, кожному з трьох спадкоємців повинно належати по 27/150 частин домоволодіння [ADDRESS] (27/50:3=27/150). Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15 серпня 2014 року їй, позивачеві, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з тим, що в КП ДМБТІ була проведена реєстрація права власності тільки на 27/50 частин домоволодіння [ADDRESS], а на 23/50 - реєстрація права власності не була проведена. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року є вона, позивач, [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року вони прийняли спадщину. Вона, позивач, звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO]. Постановою Новомосковської державної нотаріальної контори від 10.09.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку [ADDRESS] у зв'язку з тим, що [PERSON] на день смерті зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значиться та зареєстрованого майна не має. [INFO] помер її, позивача, брат, [PERSON]. Заповіту від його імені складено не було. Оскільки він був не одружений і не мав дітей, то спадкоємців першої черги, які б прийняли спадщину після його смерті, немає. [PERSON], спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, оскільки заяву про прийняття спадщини після смерті сина, [PERSON] до нотаріальної контори не подавав та не вступив в фактичне управління спадковим майном і був виписаний із спірного домоволодіння у 1972 році, що підтверджується домовою книгою. Фактично, на день смерті [PERSON] повинно належати 27/150+23/150=50/150+1/3 частина домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями другої черги за законом відповідно до ст. 530 ЦК України в редакції 1963 року є вона , позивач, та [PERSON]. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року вони прийняли спадщину: вона, оскільки постійно мешкала у спірному домоволодінні, обробляла сад та город, проводила ремонтні роботи, а [PERSON] був зареєстрований у спірному домоволодінні. Кожному із спадкоємців після смерті [PERSON] повинно належати по 1/6 (27/150+23/150= 50/150=1/3; 1/3:2=1/6) частин домоволодіння [ADDRESS]. Вона, позивач, звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON], померлого [INFO] року. Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12.09.2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] року [PERSON] у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутній факт прийняття спадщини, а також у зв'язку з розбіжностями у прізвищах [PERSON] та [PERSON] неможливо встановити факт родинних відносин. Вважає, що розбіжностей у прізвищах матері - [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] не має. Так, у свідоцтві про смерть прізвище батька та брата зазначено «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть матері її прізвище записано не українською, а російською мовою «[PERSON]». [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його діти: [PERSON] та [PERSON]. Спадкова маса після смерті [PERSON] складається з 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] (27/150+23/150+50/300= 150/300=1/2). Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки в їх інтересах їхня мати звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом нікому не видавалося. На теперішній час [PERSON] повнолітній і не претендує на спадщину після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] і не бажає її отримувати, не заперечує, щоб вона, позивач, оформила спадщину тільки на своє ім'я. [PERSON] помер. Одружений він не був, тому спадкоємцем після його смерті є тільки його мати - [PERSON], яка на теперішній час відмовляється від оформлення спадщини після його смерті і не заперечує, щоб спадщина на домоволодіння [ADDRESS] була оформлена тільки на позивача. Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 15 серпня 2014 року їй, позивачеві, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, [PERSON], померлого [INFO] Відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти прийняття нею спадщини після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO], батька, [PERSON], померлого [INFO], брата, [PERSON], померлого [INFO], брата [PERSON], померлого [INFO]. У зв'язку з викладеним, позивач просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO], батька [PERSON], померлого [INFO], брата, [PERSON], померлого [INFO], брата, [PERSON], померлого [INFO]; визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO], батька, [PERSON], померлого [INFO], брата, [PERSON], померлого [INFO], брата, [PERSON], померлого [INFO], право власності на домоволодіння [ADDRESS], яке складається з житлового будинку А-1 з прибудовами, який в свою чергу складається з приміщень: №1-1 - коридору, площею 5,3 кв.м; №1-2 - житлової кімнати, площею11,3 кв.м; №1-3 -житлової кімнати, площею 11,0 кв.м; №1-4 - житлової кімнати, площею 15,3 кв.м; №1-5 - коридору, площею 4,3 кв.м; №1-6 - санвузлу, площею 6,7 кв.м; №1-7 - кухні, площею 11,7 кв.м та будівель: погребу під «А'-І», ґанку, козирка «а», літньої кухні «Б», ґанку «б», вбиральні «Г», сараю «Д», літнього душу «Ж», гаражу «З», навісу «И», споруд 1-8,1. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Судові витрати у справі просила покласти на позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали на адресу суду заяви, в котрих позовні вимоги [PERSON] визнали та не заперечували проти їх задоволення. Просили справу розглянути за їх відсутності (а.с. 81, 82 т. 2). Представник відповідача [PERSON] громади в особі Дніпровської міської ради, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином (а.с. 105 т. 2). Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 100 т. 1). Суд, вислухавши представника позивача, свідків, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням АНД райвиконкому від 30 листопада 1950 року за № 2383 [PERSON] була відведена земельна ділянка по [ADDRESS], що підтверджується Довідкою про землекористування, виданою управлінням головного архітектора м. Дніпропетровська та актом відводу земельної ділянки від 21 грудня 1950 року (а. с. 55, 63, 65 т. 1). [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1948 року і розірвали шлюб 26 серпня 1970 року. Судом встановлено, що рішенням народного суду АНД району м. Дніпропетровська від 05 серпня 1970 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння, яке розташоване на земельній ділянці по [ADDRESS] і виділено їй на праві особистої власності в будинку А-1 кухню, сіни а-1, погреб під А-1; вбиральню, мощення залишені у спільному користуванні, що складає 27/50 частин від усього домоволодіння та виділено [PERSON] на праві особистої власності в будинку А-1 жилу кімнату №2-1, сарай Б; вбиральню, мощення залишені у спільному користуванні, що складає 23/50 частин домоволодіння (а. с. 57 т. 1) Право власності на 27/50 частин домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] зареєструвала в КП ДМБТІ, що підтверджується відповіддю КП ДМБТІ за №8735 від 08.08.2014 року, реєстрація права власності на 23/50 частини домоволодіння не проводилась (а. с. 54 т. 1). Відповідно до Рішення виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 11.03.1983 року за № 102.2 про затвердження акту прийомки індивідуального жилого будинку [ADDRESS] в м. Дніпропетровську затверджено Акт прийомки індивідуального жилого будинку [ADDRESS], який складається із 5-ти жилих кімнат загальною житловою площею 53,6 кв. м. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а. с. 29 т. 1). Заповіту від її імені складено не було. Спадкоємцями за законом після її смерті відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року були її діти: [PERSON], дошлюбне прізвище [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження. В судовому засіданні встановлено, що ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті матері не звертався, але відповідно до ст. 548, ч. 1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у домоволодінні [ADDRESS] у м. Дніпропетровську разом із матір'ю, що підтверджується домовою книгою (а. с. 39-52 т. 1). Судом встановлено, що позивач також прийняла фактично спадщину, оскільки ще за життя матері постійно мешкала разом з нею та зі своєю сім'єю, що підтверджується, актом квартального комітету та показами свідків, допитаних у судовому засіданні (а.с. 32 т. 1). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 15 серпня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а. с. 12 т. 1). [INFO] помер брат позивача [PERSON] (а. с. 28 т. 1). Заповіту від його імені складено не було. Оскільки він був не одружений і не мав дітей, то спадкоємцем першої черги, який би прийняв спадщину після його смерті, був батько [PERSON]. Останній, як встановлено судом, заяву про прийняття спадщини після смерті сина, [PERSON], до нотаріальної контори не подавав та не вступив в фактичне управління спадковим майном і був виписаний із спірного домоволодіння у 1972 році, що підтверджується домовою книгою. Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 12 вересня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, у зв'язку із розбіжностями у прізвищах [PERSON] та [PERSON] неможливо встановити факт родинних відносин (а. с. 13 т. 1). Рішенням Індустріального районного суму м. Дніпропетровська від 13.07.2015 року встановлений той факт, що [PERSON], померлий [INFO] був рідним братом [PERSON] ( а.с. 156-162 т.1). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а. с. 27 т. 1). Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року є [PERSON] та [PERSON]. Однак до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини останні не подавали. [PERSON] на день смерті зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значився та зареєстрованого за ним майна не має. [PERSON] звернулася до Новомосковської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO]. Постановою державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори Носенко А.Г. від 10.09.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину будинку [ADDRESS] у зв'язку із тим, що [PERSON] на день смерті зареєстрованим на території Дніпропетровської області не значиться та зареєстрованого майна не має (а. с. 15 т. 1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а. с. 25 т. 1). Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його діти: [PERSON], відповідач у справі, та [PERSON]. Відповідно до ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки в їх інтересах їхня мати звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом нікому не видавалося. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємець за законом або заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, коло оперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. На теперішній час [PERSON] повнолітній. Відповідно до заяви від 27 серпня 2014 року останній мне заперечує проти задоволення позовних вимог позивача (а. с. 21 т. 1). [PERSON] помер 15 травня 2012 року (а. с. 24 т. 1). Одружений він не був, спадкоємцем після його смерті є його мати - [PERSON], яка на теперішній час відмовляється від оформлення спадщини після його смерті і не заперечує, щоб спадщина на домоволодіння [ADDRESS] була оформлена тільки на [PERSON] (а. с. 20 т. 1). Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатої О.М. від 15 серпня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті брата, [PERSON], померлого [INFO] у зв'язку з наявністю спадкоємців попередньої черги спадкування (а. с. 14 т. 1). Відповідно до розділу VII «Спадкове право» Цивільного кодексу УРСР, прийнятого у 1963 році (зі змінами та доповненнями), який був чинний на час відкриття спадщини, спадкування визначалось як перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснювалось за заповітом або за законом. Спадкування за законом здійснювалось у разі відсутності заповіту, повного або часткового визнання заповіту недійсним, неприйняття спадини спадкоємцем за заповітом чи відмови від неї, усунення спадкоємця за заповітом від права на спадкування, охоплення заповітом лише частини спадщини (ч. ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року). Статтею 548 ч. 1 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст.. 549 ЦК України 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В судовому засіданні встановлено, що позивач фактично прийняла спадщину після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]; після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]; після смерті брата [PERSON], померлого [INFO] року; після смерті брата [PERSON], померлого [INFO] тому даний факт може бути встановлений судом, оскільки має для [PERSON] юридичне значення, бо дозволяє оформити спадкові права. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння [ADDRESS] з господарчими будівлями та спорудами. Судовий збір за заявою позивача суд не стягує з відповідачів.

Outcome: approved