Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання договору обміну квартири від 25.08.1998 року, згідно якого квартира №152 розташована за адресою м. Кіровоград по вул. Героїв Сталінграду буд. 14, належить [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений Універсальною товарною біржею « Інкопмарк- Контракт» - дійсним. В обґрунтування позову зазначено, шо на підставі договору обміну квартир від 25 серпня 1998 року, зареєстрованого за номером 761, який був укладений та посвідчений Універсальною товарною біржею «Інкопмарк - Контракт»[ADDRESS], розташована, за адресою: вул. Героїв Сталінграду,14 перейшла у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON]. Зазначений договір було зареєстровано Універсальною товарною біржею «Інкопмарк -Контракт», відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» нотаріальному посвідченню він не підлягав. Вказана квартира належить їй та її синові [PERSON], якому 17 років, право власності ніким не оспорювалось. Згідно Довідки з ОКП «КООБТІ» № 11430 дане право власності на квартиру 152, розташовану за адресою: вул. Героїв Сталінграда, буд. 36, корп. 2 зареєстроване. В зв'язку із наміром оформити договір дарування своєї частки вищевказаної квартири своєму сину [PERSON], звернулася до приватного нотаріуса [PERSON], на що отримала відмову. Було роз'яснено, що всі договори, які були укладені на товарних біржах на даний час вважаються недійсними, договір не був, посвідчений нотаріально, а лише зареєстрований на біржі, що є порушенням законодавства України, а саме ст. ст. 47, 227 ЦК України (редакція 1963 року). Закону України «Про нотаріат», що в подальшому тягне за собою недійсність укладення договору. Надати письмову відмову у посвідченні правочину нотаріус відмовив. Оскільки договір обміну квартирами від 25.08.1998 року укладався в період, коли товарним біржам було дозволено посвідчувати ці договори і посвідчення товарних бірж прирівнювалося до нотаріального посвідчення, а також той факт, що вищевказаний договір був зареєстрований 25.08.1998 року в Кіровоградському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації, а тому просить задовільнити позов повністю.. До судового засідання представник позивача надав заяву про підтримання позову повністю та розгляд справи у їх відсутність (а. с.48). В судове засідання відповідачі не з»явилися, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами( а. с. 25-28, 41-47 ) , направленими за адресою реєстрації осіб, причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі . Від представника позивача надано заяву про відсутність заперечень проти заочного розгляду справи. Судом встановлено наступні факти. На підставі договору обміну квартир від 25 серпня 1998 року, зареєстрованого за номером 761, який був укладений та посвідчений Універсальною товарною біржею «Інкопмарк - Контракт»[ADDRESS], розташована, за адресою: вул. Героїв Сталінграду,14 перейшла у спільну сумісну власність [PERSON] та неповнолітнього [PERSON].(а. с. 3) Зазначений договір було зареєстровано Універсальною товарною біржею «Інкопмарк -Контракт», відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» нотаріальному посвідченню він не підлягав. У відповідності до вимог ч. ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам, цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст,. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 328 ЦК України вказано, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України обумовлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності е непорушним. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України є визнання права. Визнання права власності необхідне їй для законного володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони з належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до частини 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті Зазначена позиція висловлена в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року; (із змінами від 25.12.1992, 25.05.1998 року) з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах), міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Відповідно до ст. 241 ЦК УРСР (1963 року), який діяв на момент укладення договору обміну від 25.08.1998 року, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін і покупцем майна, яке він одержує. Стаття 242 ЦК УРСР 1963 року наголошує, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до ст. 657 ЦК України та ст. 227 ЦК України ( в редакції 1963 року) договір купівлі- продажу майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 220 ЦК України ( в ред. 2003 року ), ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоді, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 334 ЦК України ( в ред. 2003 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки договір обміну квартирами від 25.08.1998 року укладався в період, коли товарним біржам було дозволено посвідчувати ці договори і посвідчення товарних бірж прирівнювалося до нотаріального посвідчення, а також той факт, що вищевказаний договір був зареєстрований 25.08.1998 року в Кіровоградському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації, суд вважає що право власності на вищевказану квартиру належить позивачу та її сину [PERSON] . Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. по 137,80 грн. з кожного . На підставі ст.ст. 227 , 242, 657 ЦК України ( в редакції 1963 року), ст. 334 ЦК України( в ред. 2003 року), ст. ст.16, 328, 638, 656 ЦК України,

Outcome: approved