Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить встановити факт ведення будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], подружжям - [PERSON] та [PERSON] та встановити належність їй вказаного будинку на праві спільної сумісної власності з [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 19 грудня 1981 року по 17 листопада 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 15 січня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори, сторони придбали незакінчений будівництвом жилий будинок готовністю 85% з надвірними спорудами - сараєм, колодязем, теплицею, літнім душем, вбиральнею, зливною ямою, огорожею, розташований за адресою: [ADDRESS], який рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2013 року визнаний об'єктом спільної сумісної власності сторін. Зазначений об'єкт незавершеного будівництва спільно [PERSON] та [PERSON] був закінчений будівництвом у 2003 році. Однак після розірвання шлюбу з відповідачем, останній ухиляється від проведення державної реєстрації права спільної власності подружжя на новозбудоване нерухоме майно, маючи власний інтерес, відповідач вчиняв дії, спрямовані на позбавлення [PERSON] будь-яких прав на спірний об'єкт, а саме: навмисно не одержував за час шлюбу правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 0,0962 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]; звернувся до органів міліції із заявою про позбавлення позивача права користування спірним об'єктом, у лютому 2013 року подав до Інспекції ДАБК у Харківській області декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, таким чином, своєю поведінкою та активними діями висловлює заперечення щодо права позивача на закінчений будівництвом об'єкт. Позивач вважає, що спірний будинок є результатом праці сторін у період їх спільного проживання та спільного ведення господарства, на її неодноразові пропозиції до відповідача, в тому числі письмові, з приводу проведення державної реєстрації права спільної власності на новозбудований об'єкт нерухомості відповідач своєї згоди не дає. Враховуючи, що державний акт на земельну ділянку і декларація про готовність об'єкта до експлуатації оформлені на ім'я відповідача, позивач позбавлена можливості реалізувати свої права щодо закінченого будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями, при цьому позивач проживає у спірному будинку разом із сином та мамою протягом тривалого часу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити та пояснив про обставини, викладені вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, в обгрунтування своїх заперечень проти позову зазначив, що спірний будинок не пройшов державної реєстрації, а тому, згідно діючого законодавства, не передбачено можливості визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку, підстави звернення у позивача до суду з даним позовом відсутні, позовні вимоги не містять посилання на жоден із зазначених ст.16 ЦК України способів захисту. Крім того, відповідач зазначає, що спірний будинок розміщений на земельній ділянці, яка приватизована ним у період поза шлюбом, сторони не проживають разом і не ведуть спільного господарства з січня 2006 року, що встановлено рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 30.08.2011 року. Відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог оскільки позивач мав визначитись у своєму праві бути співвласником з 2006 року - з моменту фактичного припинення шлюбних відносин. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав, зазначених відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 1981 року по 17 листопада 2011 року, шлюб розірваний рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 30.08.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.11.2011 року. 15 січня 2002 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 85% з надвірними будівлями: сарай, колодязь, теплиця, літній душ, вбиральня, зливна яма, огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14.05.2013 року встановлено факт укладання [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] договору купівлі-продажу від 15 січня 2002 року незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 85% з надвірними будівлями: сарай, колодязь, теплиця, літній душ, вбиральня, зливна яма, огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнано зазначений будинок об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Рішення набрало законної сили. 05 грудня 2013 року позивач звернулась до Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на спірний будинок (картка прийому заяви № 8684740). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Волик Д.С. Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області від 09 грудня 2013 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на незавершене будівництво в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку та документа, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт. Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS], технічного паспорту на зазначене домоволодіння, виготовленого КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» 13.06.2003 року, технічного висновку про стан будівельних конструкцій жилого будинку та господарських будівель, виготовленого ТОВ «Харківреконструкція» в серпні 2011 року, спірне домоволодіння закінчено будівництвом, будівельна готовність жилого будинку складає 100 відсотків. Згідно повідомлення інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області від 08.11.2013 року, інспекцією зареєстровано декларацію № ХК 142130420631 про готовність об'єкта до експлуатації «Добудова житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]», замовник [PERSON] П. 11 зазначеної декларації містить дані про початок будівництва спірного домоволодіння - червень 2002 року, та про закінчення будівництва - грудень 2003 року. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів ведення будівництва спірного будинку під час окремого проживання подружжя, а також ведення будівництва ним особисто або за кошти, які належали особисто відповідачу. Таким чином, суд вважає доведеним той факт, що будівництво спірного будинку з надвірними спорудами було завершено в 2003 році, тобто в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. Зі змісту рішення Ленінського районного суду м.Харкова про розірвання шлюбу між сторонами від 30.08.2011 року вбачається припинення шлюбних стосунків між сторонами з січня 2006 року, тобто після закінчення будівництва будинку. Той факт, що спірний будинок побудований на земельній ділянці, що була отримана відповідачем у безоплатну власність у порядку приватизації після розірвання шлюбу (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 461467 від 10.12.2011 року - а.с.18), не має значення для встановлення факту ведення будівництва, оскільки відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку не виключає можливості здійснення будівництва, а має значення тільки для реєстрації права власності на збудований об'єкт. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає позовні вимоги в частині встановлення факту ведення будівництва житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] в період шлюбу сторонами такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині визнання належності житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Сторонами не надано суду належних доказів оформлення права власності на спірний будинок відповідно до норм законодавства, які діяли на момент завершення будівництва. Крім того, на момент завершення будівництва у сторін були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, на якій проводилася добудова спірного домоволодіння. Судом встановлено, що сторони також не зареєстрували право власності на спірне домоволодіння і у порядку, передбаченому ЦК України в редакції 2003 року та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», затверджену Указом Президента України №439/2011 від 08 квітня 2011 року, та Порядку здійснення Державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат. Сторонами не надано доказів щодо отримання такого сертифікату. Відповідно до ст. ст. 60, 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно за винятком виключеного з цивільного обороту. Таким чином, добудований сторонами під час шлюбу будинок [ADDRESS] не є об'єктом права власності, а тому не може бути визнана його належність на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права власності. З позовом про визнання права власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями сторони не зверталися. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Суд не застосовує позовну давність за заявою відповідача до позовних вимог, оскільки позивач звернулася до суду з позовом 02 жовтня 2013 року, а шлюб між сторонами був розірваний 17 листопада 2011 року, підстав вважати наявність порушення прав позивача до розірвання шлюбу у суду немає. Вимога позивача про відшкодування понесених нею судових витрат задоволенню не підлягають, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог щодо встановлення належності об'єкта нерухомості на праві спільної сумісної власності. На підставі викладеного,

Outcome: partial