Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, у якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 червня 2016 року виконавчим комітетом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області за актовим записом № 3. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, що негативно впливало на сімейні відносини, призводило до зясування стосунків та сварок. З 2016 року із відповідачем шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо, шлюб існує формально. Наміру зберігати сімю вона не має, а тому просила розірвати укладений шлюб. В судове засідання позивач не зявилася, у поданій до суду позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, заявлені позовні вимоги визнав. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 червня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] виданим 17 червня 2016 року виконавчим комітетомЦентральненської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим повторно 25 листопада 2016 року Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 4. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, у звязку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Шлюбні відносини припинилися через відсутність взаєморозуміння, різні погляди подружжя на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, постійні сварки. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного, сторони наміру примирятися не мають, шлюб сторін носить формальний характер. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачені підстави припинення шлюбу. Однією з таких підстав є його розірвання. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди як позивача так і відповідача на примирення, згоду сторін на розірвання шлюбу, проживання сторін окремо одна від одної, малолітній син проживає з позивачем окремо від відповідача, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач вказала, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]». Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач в письмовій заяві, наданій до суду, позов визнав. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 640 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 17 від 02 лютого 2017 року. Вказані витрати не підлягають відшкодуванню з відповідача, оскільки позивач зазначила, що витрати по сплаті судовому збору просить покласти на неї. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110 - 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved