Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнила, вказуючи, що з [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2017 року. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів з чоловіком, наявність різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння. Між ними почали виникати непорозуміння в сімейних відносинах через несумісність характерів, почалися сварки. За таких обставин, що склалися між ними, у позивача зникла повага та довіра до чоловіка. Спору щодо проживання дитини між ними немає. Розпорядженням Голови Пологівської районної адміністрації від 14 листопада 2019 року №269, встановлено, що дитина проживає разом із позивачем, та визначено порядок участі у вихованні батька. Тому [PERSON] просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу бажає відновити своє дошлюбне прізвище - [PERSON] . Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, однак, у дане судове засідання вони не з`явилися. У той же час, позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій позов, поданий нею до [PERSON] про розірвання шлюбу, підтримала, просить його задовольнити, справу просить розглянути без її участі, після розірвання шлюбу бажає мати прізвище [PERSON] , просить стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Відповідач [PERSON] також надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі без застосування засобів технічної фіксації, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони із 23 вересня 2017 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Хортицьким районним у місті Запоріжжя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, що підтверджується копією повторно виданого 10 лютого вересня 2018 року свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 травня 2018 року. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сім`ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом з`ясовано, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] , яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, виявила бажання після розірвання шлюбу повернути собі дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову до початку розгляду справи по суті, то поверненню з державного бюджету на користь позивача [PERSON] підлягає 50 відсотків від сплаченої нею при поданні позову до суду суми судового збору, тобто кошти в сумі 420,40 грн., а решта суми судового збору, тобто кошти в сумі 420,40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved