Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позов обґрунтовує тим, що 05.06.2010 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двоє малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки за час їхнього спільного сімейного проживання поступово погіршились, що в кінцевому результаті призвело до фактичного їх припинення. Близько двох років вони проживають окремо, позивач разом із дітьми переїхала на постійне проживання до своїх батьків в с. Угриничі Любешівського району Волинської області, а відповідач залишився за попереднім місцем свого фактичного проживання в м. Луцьк. До Любешівського районного суду Волинської області позивач також подала позов про розірвання шлюбу. За час окремого проживання відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав. Син [PERSON] є дитиною з інвалідністю, потребує особливого догляду та піклування, а донька [PERSON] - немовля, яка теж потребує догляду, матеріального забезпечення на придбання предметів для розвитку відповідно до віку. Діти перебувають на її утриманні. Дійти згоди про конкретний розмір аліментів, який відповідач може надати кожного місяця на утримання двох дітей вони не можуть. На теперішній час позивач не працює, веде догляд за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а відтак не має можливості працевлаштуватися. Інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає. Зазначає, що на теперішній час вона являється непрацездатною особою внаслідок перебування по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, у неї нема можливості працювати. Окрім соціальної допомоги при народженні дитини та допомоги на дитину-інваліда, інших доходів вона немає. Тому вважає, що відповідач, будучи фізично здоровим, маючи можливість працевлаштуватися та отримувати дохід, зобов`язаний надавати їй матеріальну допомогу у вигляді аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі щомісячно до досягнення найменшою дитиною - донькою [PERSON] трьох років. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з [PERSON] в її користь на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частки усіх доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з [PERSON] в її користь кошти на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення їхньою донькою [PERSON] трирічного віку. Ухвалою судді Любешівського районного суду Волинської області від 22.02.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] подала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. Свій позов підтримує (а.с.33). Відповідач подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги позивача визнає частково. У частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей позов просив задовольнити, однак заперечував щодо стягнення аліментів на утримання дружини, мотивуючи тим, що у нього відсутня можливість сплачувати аліменти через матеріальне становище та стан його здоров`я. Зазначив, що є непрацездатним, хворіє, переніс дороговартісну операцію та потребує ще одну операцію. Доходів не отримує, фактично сам є особою з інвалідністю, однак поки пенсію у зв`язку з цим не отримує. Розгляд справи просив проводити у його відсутності (а.с.26). Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання, що позов підставний і підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 05.06.2010, який зареєстрований Седлищенською сільською радою Любешівського району Волинської області (а.с.5). У сторін в шлюбі народилися діти - син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). У судовому засіданні встановлено, що діти проживають разом з матір`ю, позивачем по справі. Домовленості між сторонами щодо розміру аліментів на утримання дітей не досягнуто. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. На даний час позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку. Відповідач є працездатною особою, однак на даний час має нерегулярний дохід, хворіє, потребує лікування, інших утриманців не має (а.с. 27-32). Визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, потреби дітей, матеріальний стан позивача та відповідача, загальновідомі обставини про щоденну потребу дітей у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, постійне зростання цін на товари та послуги для дітей. Cуд звертає увагу, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не міститься у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків обов`язку по утриманню дитини. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості, а також враховуючи пріоритетність інтересів дітей, на користь яких стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] та доньки [PERSON] - в розмірі 1/3 частки усіх доходів (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, їх фізичного розвитку, підтримки життєдіяльності на достатньому рівні. Розмір аліментів, визначений судом не є надмірним, і є достатнім для забезпечення розумних потреб неповнолітніх дітей. При вирішенні позовних вимог щодо утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд керується таким. Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище відповідача та його розмір доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належних доказів отримання відповідачем достатньої суми доходів для можливості надавати матеріальну допомогу дружині позивачем надано не було, а тому суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині у зв`язку з необґрунтованістю позовної вимоги. Згідно з п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в розмірі 908,00 грн., тому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави зазначений розмір судового збору.

Outcome: partial