Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. На обґрунтування вимог позивач в заяві та в судовому засіданні зазначила, що 12 серпня 2012 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики на суму 20000 гривень. На підтвердження умов договору та факту отримання грошової суми [PERSON] власноручно написала розписку. Вказаним договором позики було обумовлене зобов'язання [PERSON] повернути суму позики до 28.02.2013 року. В січні 2013 року відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 3200 грн., однак решту грошей в сумі 16800 грн. в зазначений термін відповідач, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, в добровільному порядку не повернув. Внаслідок чого, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 12.08.2012 року становить 16800 гривень. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову. Відповідач [PERSON] до суду двічі не з'явився, про час слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось рекомендоване відправлення з відміткою, що відповідач за зареєстрованим у встановленому законом місці свого проживання відсутній, тому він відповідно до абз.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений). До суду не надійшло заперечень проти позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та сторони вважаються такими, що належним чином повідомлені, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (розписку [PERSON] від 12.08.2008 року про отримання грошових коштів, копії претензій позивача від 09.09.2013 року, 11.03.2013 року та 08.01.2013 року; копії фіскальних чеків), суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2012 року між [PERSON] (позикодавцем) та [PERSON] (позичальником) був укладений договір позики на суму 20000 гривень. На підтвердження умов договору та факту отримання грошової суми [PERSON] власноручно написав розписку. Вказаним договором позики було обумовлене зобов'язання [PERSON] повернути суму позики до 28.02.2013 року. В січні 2013 року відповідач повернув позивачу частину боргу в сумі 3200 грн., однак решту грошей в сумі 16800 грн. в зазначений термін відповідач, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, в добровільному порядку не повернув. Внаслідок чого, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 12.08.2012 року становить 16800 гривень. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 1046; 1047; 1049 ЦК України, із змісту яких слідує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (гроші кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових угод і права позивача на отримання виконання зобов'язання за договором позики, що є підставою для задоволення позову - стягнення на користь позивача суми боргу, що становить 16800 гривень за договором позики від 12.08.2012 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON]. Вищенаведене є підставою для задоволення позовних вимог. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані з оплатою судового збору, оскільки відповідач є стороною, котра при виконанні зобов'язань діяла недобросовісно. Що стосується заявленого в тексті позову клопотання позивача про вжиття заходів для забезпечення виконання рішення суду в порядку ст. 217 ЦПК України шляхом накладення арешту на майно відповідача та його дружини, то суд вважає, що відсутні підстави для вжиття таких заходів при постановленні судового рішення, оскільки, по-перше, матеріали справи не містять індивідуальних ознак та характеристик такого майна та відомостей про належність майна на праві власності відповідачу, по-друге, позивачем не наведено фактичних даних, які б давали підстави вважати, що невжиття таких заходів на стадії ухвалення судового рішення унеможливить подальше виконання вказаного рішення. На підставі викладеного, ст.ст. 1046; 1047;1049 ЦК України та

Outcome: approved