Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона 28.04.2007 р. взяла шлюб із відповідачем та подружжя має неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем з 11.08.2014 р. та перебуває на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач працює, самостійно утримує сина, утім, відповідач не виконує обов'язку щодо утримання дитини, через що у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1 500.00 грн. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в частці від заробітку (в розмірі 1/3), оскільки від працює та отримує стабільний заробіток. Заслухав пояснення сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстави для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народився [INFO]., про що Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний запис та видано свідоцтво, відповідно до якого сторони в цій справі є батьками неповнолітнього, який мешкає разом із матір'ю (позивачем) та перебуває на її утриманні; подружжя мешкає окремо один від одного. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матір'ю (позивачем) та потребує піклування та утримання. Щодо розміру аліментів, то, задовольняючи в цій частині позов частково, суд бере до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, та те ,що відповідач у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України надав докази щодо місця роботи та розміру отриманого ним заробітку, через що визначення частки заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/3, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК), буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед останньою. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial