Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який було укладено 25 вересня 2010 року та зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управляння юстиції Черкаської області, актовий запис № 197, а також визначити місце проживання дитини та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що перебуває у шлюбних відносинах з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Причиною розпаду сім'ї стало те, що кожен з них мав протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідача фактично весь час після народження дитини прожив окремо в м. Києві, участі у вихованні дитини не приймав, кошти на її утримання надавав не регулярно і в незначній кількості,що остаточно привело до погіршення стосунків. На підставі постійного нехтування відповідачем сімейними цінностями, виникали часті сварки, а тому позивач просить шлюб між нею та відповідачем, який було укладено 25 вересня 2010 року та зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управляння юстиції Черкаської області, актовий запис № 197 розірвати та визначити місце проживання їх сина [PERSON] разом з матір'ю, оскільки це буде в інтересах дитини. Крім того, оскільки на даний час вони з відповідачем проживають окремо і неповнолітній син проживає разом з нею, а в даний час коштів, щоб забезпечити всі потреби дитини не вистачає, позивач наполягає на стягненні з відповідача аліментів на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, беручи до уваги те, що відповідач працездатний, стан здоров'я його задовільний, тобто в нього є всі можливості надавати матеріальну допомогу дитині. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до початку судового засідання надав через канцелярію суду телефонограму, в якій позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини разом з матір'ю та стягнення аліментів, просить справу розглядати за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - органу опіки та піклування виконавчого комітету Канівської районної державної адміністрації, [PERSON] в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, оскільки спору про визначення місця проживання дитини між сторонами немає, [PERSON] направив на адресу служби заяву про незаперечення проти проживання сина [PERSON] разом з матір'ю. Суд, заслухавши сторони, третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору органу опіки та піклування виконавчого комітету виконкому Канівської міської ради, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думку сторін, оцінивши всі докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, даних у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей, і з цією метою суд повинен уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя. Як встановлено судом, згідно матеріалів справи, свідоцтва про одруження серії [NUMBER], шлюб між сторонами зареєстровано 25 вересня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Каневу Канівського міськрайонного управляння юстиції Черкаської області, актовий запис № 197 (а.с.8). Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберігати шлюб. Шлюб сторін розпався остаточно, носить формальний характер, відновити подружні стосунки неможливо. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 1 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, судом встановлено, що батьки дійшли спільної згоди щодо місця проживання дітей. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено судом, від шлюбу сторони мають неповнолітього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], де в графі батько зазначено - [PERSON] (а.с.9). Позивач сама не може утримувати дитину та нести одноособово витрати пов'язані з її вихованням, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, при викладених вище обставинах та враховуючи те, що відповідач позов визнав в повному обсязі, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і позов підлягає до повного задоволення. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України: з відповідача підлягає стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача в сумі 1102,40 грн. на користь [PERSON] та судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved