Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,- В обґрунтування вимог вказали, що відповідач їх син та брат, не проживає в квартирі з 2007 року. Після одруження з [PERSON] виїхав на постійне місце мешкання : м. Кривий Ріг вул.. Курчатова 17/130. З вказаного часу в квартирі не проживає, жодного разу нарахування за житлово комунальні послуги не сплатив, тим самим ставить їх в тяжке матеріальне становище, тому що вони пенсіонери, отримують невелику пенсію, змушена нести всі витрати по утриманню помешкання та оплати послуг самостійно. Оскільки відповідач без поважної причини не мешкає за постійним місцем реєстрації більше ніж 6 місяців, вона вимушена за захистом порушених прав звернутися до суду. Позивачі підтримали позовні вимоги, просили розглядати справу за їх відсутності, про що подали заяви. Відповідач [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини не явки суду не повідомив. Представник третьої особи виконкому районної у місті ради [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності, прийняти рішення згідно чинного законодавства, про що подала заяву. Суд вважає можливим розглянути справу заочно. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, № Ж436 від 14.02.2007, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві приватної спільної сумісної часткової власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], копія свідоцтва міститься в матеріалах справи. Відповідач [PERSON], зареєстрований у вказаній квартирі, однак не проживає в ній з 2007 року, що підтверджено актом від 23 серпня 2016 року, підписаним трьома свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] та посвідченим головним інженером ТзОВ « Житлокомцентр» [PERSON] Відповідно до ст. 317 Цивільного Кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1,2 ст. 319 ЦК\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.\~\~Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Добровільно знятися з реєстраційного обліку у будинку 1, квартирі 56 по вул. Сесенова в м. Кривому Розі, відповідач не бажає, про що свідчить той факт, що він тривалий час ніяких засобів по даному питанню не прийняла, в квартирі не мешкає. Таким чином, відповідач не тільки перешкоджає володіти та розпоряджатися квартирою, але позивачі ще повинні сплачувати за нього комунальні платежі. Ніякого права на дану квартиру [PERSON] не має, тому що він не є власником квартири або її частки. За таких обставин позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання особи такою, що витратила право користування житловим приміщенням квартирою підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Відповідно до змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов`язане з поняттям «житлові права»(право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення із займаного приміщення та інше). Із вказаної норми випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.\~71,\~72,\~107,116,\~156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). А тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Outcome: partial