Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду та просить стягнути з відповідача на її користь належні їй кошти в сумі 299184 грн., проценти за користування коштами в сумі 313130 грн. 92 коп. та моральну шкоду в сумі 100000 грн., мотивуючи тим, що в серпні 2011 року відповідач, який як фізична особа - підприємець займається виготовленням столярних виробів,\~ в розмові з нею повідомив, що він співпрацює з будівельною фірмою м. Києва, якій поставляє столярні вироби, та яка, в якості оплати за поставлені ним столярні вироби, будує однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] \~ вартістю 318645 грн.. Дізнавшись про її намір придбати квартиру в м. Києві, відповідач запропонував їй, що він переоформить вказану квартиру на неї, а вона зобов`язана внести в касу його підприємства грошові кошти в сумі вартості вказаної квартири. Вона погодилася на запропоновані умови. Їй було\~ надано копію плану квартири та з 29 серпня 2011 року вона стала вносити кошти в касу підприємства ФОП [PERSON] як внески за квартиру. Станом на 02.03.2015 нею було внесено в якості внесків за квартиру грошові кошти в загальній сумі 299184,00 грн.. Після складання акту звірки вона стала вимагати\~ від [PERSON] переоформити на її ім`я договір\~ продажу вказаної квартири, на що\~ він\~ їй повідомив, що в зв`язку з технічними причинами в самій будівельній організації на даний момент це зробити не можливо,\~ треба чекати. Він не настоював на внесенні решти коштів за квартиру, тому вона призупинила внесення коштів в касу відповідача . 21\~ червня\~ 2018\~\~ року\~ вона, маючи\~\~ на\~ руках\~ довіреність\~\~ [PERSON] на представлення його інтересів\~ у\~\~\~ будівельній організації ТОВ «Флагман 1С», дізналася, що в дійсності 12 серпня\~ 2011 року\~\~ між відповідачем та будівельною\~\~ організацією\~\~\~ ТОВ « Еверест плюс»\~\~ було укладено договір майнових прав на об`єкт нерухомості - вказану вище квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею [ADDRESS] кв. м вартістю 318645 грн..\~\~ Із додаткової угоди №2 від 12. 02. 2018 до договору №169/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 12 серпня 2011 року вбачається , що на день\~ підписання\~ вказаної угоди відповідач [PERSON] сплатив частково грошові кошти будівельній організації за квартиру, за яку в\~ його касу нею вносилися\~ кошти в сумі 158007 гривень,\~ залишок становить 160644 грн., який він зобов`язався сплатити частками\~ до 15 квітня 2018 року. Також їй стало відомо, що договір №169/ЕМ\~\~ купівлі-продажі від 12 серпня 2011 року розірвано було 23.05.2018, в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, а саме несплатою коштів по договору за вказану квартиру в строк\~ вказаний в додатковій угоді №2 від 12. 02. 2018 до договору\~\~ №169/ЕМ\~\~ купівлі-продажу майнових\~\~ прав від 12.08. 2011.\~ Також їй було повідомлено, що вона\~\~ особисто\~\~ має можливість придбати вказану квартиру в даний час\~\~ шляхом укладання договору купівлі - продажу квартири, вартість якої становить 600000 гривень. В зв`язку з вказаними обставинами, відповідач\~ [PERSON] обманув її та заволодів належними\~ їй\~ грошовими\~ коштами\~ в сумі 299184,00 грн. з моменту отримання, а саме з січня 2013 року (остання сума внесення коштів), використовував\~ належні їй грошові кошти\~ на свій розсуд та свого зобов`язання\~ про оформлення прав\~ на квартиру, за яку вона внесла в касу майже всю суму її вартості, не виконав та не мав наміру виконувати. До даного часу грошові кошти, внесені нею за квартиру в сумі 299184,00 грн., їй не повернуті і знаходяться у відповідача. Оскільки, останній умисно тривалий час користувався її грошовими коштами, він повинен сплати їй проценти за користування грошовими коштами в сумі 313130 грн. 92 коп. за період з 04.01.2013 по 31.01.2019.\~ Крім того, діями відповідача заподіяно їй і моральну шкоду, яка виражається в тих моральних стражданнях, які вона переносить в зв`язку з втратою належної їй значної суми коштів. Моральну шкоду вона оцінює в 100000 грн.. Добровільно повернути кошти, проценти за користування ними\~ та відшкодувати моральну шкоду відповідач відмовляється і до даного часу не відшкодував нічого, тому вона вимушена звернутися до суду. Відповідач у встановлений строк відзиву на позов не подав.\~\~\~\~\~ В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, подавши заяву про застосування строків давності.\~\~ Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому\~ задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України\~\~ цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~ мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав\~ та обов`язків, визначених законом.\~ Кожна сторона повинна довести ті обставини,\~ які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідачем отримано у період з 29.08.2011 по 04.01.2013 від позивача\~ 299184 грн. 00 коп., в якості оплати\~ за обумовлене в майбутньому придбання квартири за адресою: [ADDRESS] \~ вартістю 318645 грн… Кошти вносилися позивачем в касу ФОП [PERSON] .. 02.03.2015 сторонами було підписано акт звірки взаємних розрахунків за квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] згідно договору №169/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 12.08.2011, яким погоджено факт внесення [PERSON] , тобто позивачем, в рахунок оплати за зазначену квартиру 299184 грн. та виведено залишок не внесених коштів в сумі 19461 грн.. Вказані обставини не заперечуються сторонами та підтверджуються копіями квитанцій до прибуткового касового ордеру (а.с.4-8), акту звірки взаємних розрахунків (а.с.10). Копії договору купівлі-продажу майнових прав\~ від 12.08.2011 (а.с. 12-17), додаткової угоди\~ до договору купівлі-продажу майнових прав\~ №169/ЕМ від 12.08.2011 (а.с.18-19), додаткової угоди №2 до договору купівлі-продажу майнових прав\~ від 12.08.2011 (а.с. 20-21) в свою чергу підтверджують\~ факт укладення 12 серпня\~ 2011 року\~\~ між відповідачем та будівельною\~\~ організацією\~\~\~ ТОВ « Еверест плюс» договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомості - квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 43 [ADDRESS] кв. м вартістю 318645 грн.;\~ факт заміни сторони у зобов`язанні, а саме: заміни продавця ТОВ «Еверест Плюс»\~ на ТОВ «Флагман 1С» та факт зміни умов набуття права на купівлю майнових прав на об`єкт нерухомості вищезазначену квартиру. При цьому, в додатковій угоді №2 було погоджено сторонами, тобто в тому числі і відповідачем, факт сплати ним коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Еверест плюс» в сумі 158007 грн. 00 коп. та залишок в сумі 160644 грн. 30 коп., який\~ погоджено було сплатити рівними частинами до 15.04.2018.\~ Відповідачем\~ надано лише копії накладної №5 від 17.02.2012 на поставку дверних блоків ТОВ «Еверестплюс» на суму 90124 грн. та квитанцію до прибуткового касового ордера №307 від 29.08.2011, яка підтверджує факт внесення ФОП [PERSON] коштів в сумі 103084 грн. 00 коп. в касу ТОВ «Еверестплюс»\~ згідно договору купівлі-продажу майнових прав від 12.08.2011 №169/ЕМ (а.с.48-49).\~\~\~\~\~ Відповідно, суд не може покласти в основу рішення по справі, посилання представника відповідача щодо повного виконання відповідачем своїх зобов`язань перед фірмою-продавцем. Причому, пояснення в частині проведення розрахунків за майнові права шляхом поставки дверей та вікон без документів, так як працював брат [PERSON] [PERSON] , який і порадив останній звернутися до нього з метою придбання квартири, ніякими доказами об`єктивно не підтверджені. Не підтверджено і факт причетності [PERSON] до зазначених угод та факту їх розірвання.\~ Доказів звернення відповідача до правоохоронних органів по вказаних фактах зловживань суду не надано. Відтак, в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що угода між сторонами не відбулася. Кошти відповідач позивачеві не повернув. Згідно положень ч.ч.1, 2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Оскільки, відповідачем не було передано позивачеві право на квартиру, будь-які угоди між ними з приводу цього не укладалися, хоча відповідач саме з цією метою отримав кошти від позивача, а тому неповернення коштів слід кваліфікувати як безпідставне збереження відповідачем чужого майна, яке підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України. При цьому, суд відмічає, що строк звернення до суду позивачем не\~ пропущено, оскільки\~ як встановлено в судовому засіданні, строк виконання зобов`язання сторонами визначено не було; копія довіреності від 20.06.2018 (а.с.22) в сукупності з іншими дослідженими доказами та встановленими обставинами справи, підтверджує факт її видачі відповідачем\~ позивачу саме для вирішення питання щодо квартири\~\~ за адресою: [ADDRESS] ,\~ за яку вносилися кошти позивачем, а тому відсутні підстави вважати початком перебігу строку позовної давності 02.03.2015 дату складання акту звірки. Слід звернути увагу, що згідно вказаного акту звірку залишалася недоплаченою сума\~ 19461 грн.. Відповідно клопотання відповідача про застосування строку давності є безпідставним. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення коштів в сумі\~ 299184 грн. з відповідача на користь позивача. Вирішуючи позов в частині нарахування процентів за користування коштами та моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. В ст. 536 ЦК України законодавець закріпив, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивач, провівши розрахунок процентів за користування грошовими коштами за період з 04.01.2013 по 31.01.2019, виходячи із облікової ставки НБУ, посилалася на застосування аналогії закону в даному випадку.\~\~ Однак, Верховний Суд України у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14 висловив правову позицію, за змістом якої аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих відносин, тоді як правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики (ст. 1048 ЦК України), та правовідносин, які склалися внаслідок припинення договору і безпідставного збереження грошових коштів (ст.ст. 1212, 1214 ЦК України), не дають підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні правові підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст. 8 ЦК України, щодо нарахування у разі невстановлення договором розміру процентів на рівні облікової ставки НБУ. В постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Верховний Суд дійшов таких висновків: термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях; перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (п. 34); відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством, зокрема, положеннями ст. 1048 ЦК України щодо позики (сплата процентів на умовах, визначених договором позики, а в разі неврегульованості договором питання щодо розміру процентів - на рівні облікової ставки НБУ), ст.ст. 1054,1057 ЦК України щодо кредиту (п. 35); наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством; у цьому разі відповідно до частини 2 статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 37); оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні; тому застосування до спірних відносин положень частини 1 статті 1048 ЦК за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина 1 статті 1048 ЦК застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині; підстав для відступу від правової позиції, сформульованої Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 910/2899/14, немає (п.п. 24, 38, 39, 40); стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей (порушення позадоговірного зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України), нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК (п.п. 41, 42). Відповідно до ч. 4 ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст. 23 ЦК України. Проте ні нормами\~ Глави 83 ЦК України, ні умовами укладеного між сторонами зобов`язання не передбачено права позивача на відшкодування моральної шкоди у разі не повернення чи не своєчасного повернення особою, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), такого майна потерпілій особі. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення процентів за користування коштами та відшкодування моральної шкоди не ґрунтуються на законі чи договорі, тому відповідно є\~ необґрунтованими, що в свою чергу є підставою для залишення їх без задоволення. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в доход держави судовий збір в сумі 2991 грн. 72 коп. (7123 грн. 14 коп. Х 42% - пропорційно розміру задоволених позовних вимог ).

Outcome: partial