Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради з проханням визначити за [PERSON] померлою [INFO] року ? частку у спільному сумісному майні, а саме земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], та визначити за нею ? частку даної земельної ділянки. Вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла її бабуся [PERSON], яка за життя 24.01.2004 року слала на її ім'я заповіт, згідно якого заповіла, серед іншого, належну їй на праві спільної сумісної власності частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] Ця земельна ділянка належить спадкодавцю на праві спільної сумісної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 31.01.2001 року. Вона є іншим співвласником вказаної земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 31.01.2001 року. Вказані акти видані на підставі рішення Київської міської державної адміністрації від 15.09.1997 року за № 1426. Цільове призначення земельної ділянки для обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Після відкриття спадщини вона, як спадкоємець за заповітом, звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори для оформлення спадкових прав на частину земельної ділянки, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом їй було відмовлено у зв'язку з тим, що у правовстановлюючих документах на земельну ділянку (державних актах) не визначено розміри часток у спільному майні та запропоновано звернутися до суду за захистом свого права. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2016 року було проведено заміну вказаного у позові відповідача Київську міську раду на відповідачів [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями першої черги спадкодавця [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов та викладені у ньому обставини. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, суду подали заяви з проханням розглянути справу без їхньої участі, у заявах вказали, що позов визнають. Третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в особі Десятої Київської державної нотаріальної контори суду подала заяву з проханням розглянути справу у відсутності їхнього представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи, приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 9). 24 січня 2004 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрований у реєстрі за № 938, яким заповіла належну їй частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель за [ADDRESS] та всю належну їй частину земельної ділянки за вказаною адресою на ім'я [PERSON] (а.с. 10). Як убачається із свідоцтва про зміну імені від 21.12.2006 року, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 22). Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно спадкової справи, позивач 18 грудня 2010 року звернулася до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті її бабусі [PERSON]. Отже, позивач в установлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини. Відповідач [PERSON] 02.12.2010 року подавала заяву до Десятої Київської державної нотаріальної контори про відмову від обов'язкової частки у спадщині після смерті її матері [PERSON] на користь позивача. На ім'я позивача державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори 25.05.2012 року видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване у реєстрі за № 1-503, на спадкове майно [PERSON], а саме на ? частину житлового будинку під [NUMBER] з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS] Згідно з положеннями ст. ст. 66, 67 Закону України «Про нотаріат» на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Листом Десятої Київської державної нотаріальної контори від 25.05.2012 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON] на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] у зв'язку з тим, що у державних актах на право приватної власності на землю розмір часток співвласників [PERSON] та [PERSON] не визначено (а.с. 21). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці мають право звернутися до суду за правилами позовного провадження, про що зазначено і в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування. З матеріалів справи убачається, що на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації від 15.09.1997 року № 1426 на земельну ділянку площею 0,0493 гектарів, що розташована за адресою: [ADDRESS] було видано два Державні акти на право приватної власності на землю, а саме: на ім'я [PERSON] Державний акт серії [NUMBER], зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 66-2-03463 від 31.01.2001 року, та на ім'я [PERSON]. Державний акт серії [NUMBER], зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 66-2-03464 від 31.01.2001 року (а.с. 11-14). Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному майні. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є правомірними та обґрунтованими, оскільки спірні правовідносини випливають з права учасника спільної часткової власності на визначення частки у спільному майні, при цьому частки кожного з співвласників у праві спільної власності вважаються рівними, частка у праві спільної власності спадкується на загальних підставах, іншим чином, ніж у судовому порядку, позивач не має можливості визначити частку земельної ділянки, що належала спадкодавцю за життя на праві спільної власності та оформити право власності на спадкове майно. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням зазначеного заявлені вимоги підлягають задоволенню, так як знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved