Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів в сумі 247131, 55 грн., з яких: 170 000,00 грн. - безпідставно набуті грошові кошти, 15467,67 грн. - трьох процентів річних за прострочення зобов`язання по поверненню безпідставно набутих коштів, 31663,88 грн. - інфляційні втрати та 3000,00 грн. моральної шкоди, а також 2471,32 грн. судового збору. Як на підставу позовних вимог вказано, що у лютому 2018 року вона звернулась до відповідача, який є адвокатом, з метою отримання правової допомоги щодо оформлення права власності на частину нерухомого майна та виділення в натурі частини земельної ділянки для обслуговування будинку із господарськими спорудами по [ADDRESS] . З цією метою позивач передала [PERSON] копії всіх необхідних документів, зокрема і для оформлення договору про надання правової допомоги, та сплатила йому 170000,00 грн. за виконання обумовленого між сторонами об`єму правової допомоги, про що відповідач написав розписку. Звертаючись за правовою допомогою позивач розраховувала на її оперативне та добросовісне надання, проте відповідач станом на час подачі позову право власності на нерухоме майно не оформив, та не уклав з нею договору про надання правової допомоги, у грудні 2018 повідомив, що не буде укладати такий, а з 2019 року перестав відповідати на телефонні дзвінки та ухиляється від зустрічей з позивачем. 16.09.2020 позивач звернулась до відповідача з досудовою вимогою про повернення сплачених нею коштів у розмірі 170000,00 грн., проте вказані кошти відповідачем не повернуті. Також 31.10.2020 позивач звернулась до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Миколаївської області, яка за результатами розгляду скарги прийняла рішення від 28.01.2021 № 48, яким відповідача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді зупинення права на заняття адвокатською діяльністю строком на три місяці. Посилаючись на те, що відповідач в добровільному порядку не повертає позивачу кошти, в результаті його протиправної поведінки їй завдана і моральна шкода, що полягає в порушенні нормального ритму життя, переживаннях, [PERSON] просила задовольнити позов на підставі статті 1212-1214 ЦК України. 14.07.2021 [PERSON] надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Зазначив, що сама позивач визнає факт зобов`язальних договірних відносин, що склались між сторонами, до яких не застосовуються норми статті 1212 ЦК України. Наполягав, що грошові кошти не передавались йому у власність чи користування, їх було отримано не як позику чи оплату за надані послуги згідно з договором (гонорар), а лише як предмет договору - гарантовану суму для розрахунків при оформленні права власності на нерухомість для позивача, що і підтверджується розпискою. Правова допомога відповідачем надавалась безоплатно, враховуючи давні дружні відносини. Крім того, зазначив, що не зважаючи на поведінку позивача, він виконує взяті на себе зобов`язання - на час подання відзиву виготовлено технічний паспорт на самозабудову, вдруге замовлено проектну документацію, оскільки первинна не відповідала вимогам ДБН та змінам в законодавстві. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.03.2021 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, накладено арешт на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] (на даний час майно перебуває в іпотеці - іпотеко держатель: ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп») та на квартиру [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] , загальною площею 54,2 кв.м. (реєстраційний номер майна: 14981195, номер запису 18671 в книзі 108). Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 11.05.2021 відповідачу повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви, розгляд справи продовжено здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву, встановленого ухвалою про відкриття провадження у справі. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач у 2018 році зверталася до відповідача для надання їй послуг з оформлення права власності на частину нерухомого майна та виділення в натурі частини земельної ділянки для обслуговування будинку із господарськими спорудами по [ADDRESS] . 22.02.2018 відповідачем написано розписку, зі змісту якої вбачається, що він прийняв від [PERSON] гроші у сумі 170 000,00 грн. для оформлення нерухомості за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Однак в подальшому між сторонами виникли розбіжності щодо якості та оперативності надання таких послуг, що призвело до відмови позивача від усіх домовленостей. У зв`язку з чим нею 16.09.2020 направлено лист-вимогу [PERSON] , в якій вона вказала, що більше не має наміру отримувати від нього правову допомогу та просить у 10-денний строк з моменту отримання вказаного листа повернути їй сплачені кошти у розмірі 170000,00 грн. (а.с.17). За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до частини першої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Статтею 642 ЦК України передбачено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Пояснення сторін у позові і відзиві на нього та зміст розписки від 22.02.2018 свідчить, що між сторонами фактично склалися договірні відносини на підставі усної домовленості щодо надання послуг з оформлення права власності на частину нерухомого майна та виділення в натурі частини земельної ділянки для обслуговування будинку із господарськими спорудами по [ADDRESS] . Позивач, отримавши пропозицію від відповідача укласти договір про надання послуг з оформлення нерухомості, в межах строку відповіді вчинила дію відповідно до вказаних умов договору, а саме, здійснила передачу [PERSON] коштів, що засвідчувало її бажання укласти договір, що було саме прийняттям такої пропозиції. При цьому зміст розписки не дає підстави вважати, що такі кошти передавались відповідачу як гонорар, оскільки в ній зазначено, що він прийняв їх, а не отримав, саме для оформлення нерухомості, а не з іншою метою (а.с.8). Згідно положень статті 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття. Якщо пропозицію укласти договір, в якій не вказаний строк для відповіді, зроблено у письмовій формі, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь протягом строку, встановленого актом цивільного законодавства, а якщо цей строк не встановлений - протягом нормально необхідного для цього часу. Тобто позивачем передачу коштів у розмірі 170000,00 грн. здійснено добровільно, а доказів недобросовісності з боку відповідача та доказів незаконного заволодіння ними без договірних відносин суду не надано. З даного приводу слід також зазначити, що відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Тобто позивачем було обрано усну форму домовленості, що нею і було підтверджено, передачею коштів відповідачу без укладення письмового договору про надання послуг. Врахувавши принцип диспозитивності, передбачений статтею 13 ЦПК України, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню оскільки у сторін виникли договірні правовідносини з приводу надання послуг, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно набутих коштів, на підставі статті 1212 ЦК України є необґрунтованими, оскільки ці норми права не застосовуються до договірних правовідносин. Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у постанові Великої Палати від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17 (провадження № 12-125гс18). Доводи позивача про те, що сторони не укладали будь-яких письмових договорів, суд не приймає, оскільки встановлено, що позивач передала, а відповідач прийняв грошові кошти з метою надання послуг з оформлення права власності, а тому правовідносини, які виникли між сторонами носять договірний характер. При цьому, з`ясування ступеню виконання договірних зобов`язань кожною із сторін, надання оцінки таким доказам, знаходиться поза межами даного судового розгляду. Стягнення грошових сум, розрахованих позивачем, відповідно до статті 625 ЦК України та моральної шкоди в даному випадку є похідною вимогою від вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів, а оскільки в задоволенні такої судом відмовлено, відповідно не підлягає задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних, інфляційних втрат та моральної шкоди у зв`язка з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Також, згідно з частини першої статті158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що спір розглянутий судом, то підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.03.2021 у справі № 489/1178/21. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, так як суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову.

Outcome: dismissed