Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання свого батька - [PERSON] на день смерті за адресою: [ADDRESS] та визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що після смерті її батька [PERSON] , вона є єдиним спадкоємцем майна останнього за законом, однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через неможливість встановлення кола спадкоємців, так як померлий був зареєстрований на території тимчасово непідконтрольній владі Україні - у місті Луганську. Водночас її батько фактично з 2001 року проживав у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] з 24.12.2001 року. Після смерті батька позивачка відкрито володіє та управляє спірним майном, а тому прийняла спадщину фактично. Таким чином вважає свої спадкові права порушеними, тому і звернулася з даним позовом до суду. Відповідач позов не визнав, зазначив, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження проживання спадкоємця разом із спадкодавцем. Від позивача та представника позивача надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, в якій зазначено, що позов підтримують, просять задовольнити. Від представника Військово-цивільної адміністрації міста Лисичанська, яка є правоприємником Лисичанської міської ради надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку ухвалити у даній справі рішення про задоволення позову [PERSON] з огляду на наступне. Так, судом встановлено: З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5), що [PERSON] , помер [INFO] , про що був складений актовий запис № 0275. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6) свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7), що [PERSON] є донькою [PERSON] . З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 28) квартира з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 28.4 кв.м, житловою площею 12.6.кв.м належить на праві приватної власності на підставі дублікату договору купівлі-продажу (серія та номер 1056, виданого 13.07.2018 р. приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Скриннік І.В.) [PERSON] . З довідки від 01.11.2018 р., виданою головою вуличного комітету № 74 Лисичанської міської ради (а.с.10) встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживав за адресою: [ADDRESS] з 24.12.2001 р. по день смерті - [INFO] ; крім останнього інші особи за вказаною адресою не проживали. Державний нотаріус Лисичанської державної нотаріальної контори Золотарьова М.П. на звернення позивача з метою отримання свідоцтва про право на спадщину видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 667/02-31 від 07.09.2018 (а.с.11), яку мотивував тим, що 18.02.2003 р. на підставі заяви про прийняття спадщини, справжність підпису на якій засвідчено 18.02.2003 року приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу, Лисичанською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 98/2003. Зі слів [PERSON] померлий [INFO] [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а проживав постійно за адресою: [ADDRESS] . Оскільки Луганськ є тимчасово окупованою територією, нотаріус не має можливості перевірити реєстрацію проживання померлого [PERSON] . Дослідивши спадкову справу № 2-15 № 98 (а.с.а.81-87) суд встановив, що Лисичанською державною нотаріальною конторою 18.02.2003 р. відкрито спадкову справу до майна померлого [INFO] [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , [INFO] подала його донька [PERSON] - 18.02.2003 р. 07.09.2018 р. державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також, з відповіді на запит суду Лисичанською міською радою надано відповідь за № 1577/01-16 від 28.04.2020 р. (а.с.44), що згідно даних електронного реєстру територіальної громади міст Лисичанськ, Новодружеськ, Привілля відсутні відомості про реєстрацію місця проживання [PERSON] . Доказів, які слід було б відхилити, судом не встановлено. Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до постанови пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно з п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що вступив в управління або користування спадковим майном. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, чинної на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки (усиновителі) померлого. Нормами статті 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст.549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.95 при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини. Таким чином після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина, а саме на квартиру [ADDRESS] . Позивачка є донькою померлого та спадкоємицею першої черги за положеннями ст. 529 ЦК УСРС, яка вчасно протягом шести місяців з дня відкриття подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Outcome: approved