Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , покликаючись на те, що відповідач вихованням дітей не займається, матеріально не допомагає та стосунки з ними не підтримує. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 26 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді від 26 листопада 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання призначене на 14:30 год 01 квітня 2021 року не з`явилася. Позивач скористалася правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилися, належним чином повідомлялися про дату, час та місце проведення такого. Відзиву на позовну заяву не подав. Представник третьої особи Андрусишин Ю.О. , також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України). За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували у шлюбі з 30 липня 2005 року. У шлюбі у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] (мати неповнолітніх дітей) [INFO] померла. Указане підтверджується відповідними свідоцтвами: про шлюб серії [NUMBER] , про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , про смерть серії [NUMBER] . Рішеннями Сихівського районного суду м.Львова від 09 серпня 2019 року (цивільні справи № 464/3924/19 та № 464/3925/19) у зв`язку із розбіжностями при написанні прізвищ у документах встановлено факт родинних відносин - [PERSON] , [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наведені судові рішення набрали законної сили та є обов`язковими до виконання, що передбачено ст.129 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та ст.18 ЦПК України. Позивачем заявлено вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітніх дітей, які врегульовано наступними нормами закону: ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України; ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; ч.ч.1-3 ст.150 СК України - батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; ч.4 ст.155 СК України - ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом; п.2 ч.1 ст.164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; ст.165 СК України - право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 127/15087/17-ц, а за ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач, баба неповнолітніх дітей, покликається, на те що відповідач - батько дітей їхнім вихованням не займається, матеріально не допомагає та стосунки з ними не підтримує. Після смерті дочки, матері дітей, доглядає, виховує та опікується онуками, які з нею і проживають за адресою: [ADDRESS] . Указане підтверджується наступними письмовими доказами у справі: -довідками Ліцею імені Василя Симоненка Львівської міської ради № 35 та № 36 від 22 грудня 2020 року за місцем навчання дітей, згідно з якими активну участь у житі та вихованні дітей бере бабуся (позивач), яка постійно підтримує зв`язок з класним керівником, систематично відвідує батьківські збори. Батько не бере участі у вихованні синів, не цікавиться навчанням, не брав участі у батьківських зборах; -листом Комунального некомерційного підприємства «2-а міська поліклініка м.Львова» № 1027 від 01 жовтня 2020 року, згідно з яким діти всі необхідні медичні обстеження проходять в присутності бабусі (позивача), яка виконує рекомендації лікаря і цікавиться здоров?ям дітей. Батько (відповідач) разом з дітьми сімейного лікаря не відвідує, виклики лікаря додому щодо захворювання не здійснює; -письмовою заявою мешканців будинку [ADDRESS] - квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , які стверджують, що батько дітей (відповідач) систематично перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не бере участі у вихованні дітей навіть на прохання родичів, знайомих і сусідів. Вихованням хлопців займається бабуся та прабабуся, які забезпечують дітей необхідним; -письмовою заявою [PERSON] , тітки дітей, про те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків відносно дітей, майже завжди перебуває у стані алкогольного сп`яніння, матеріально не забезпечує, не цікавиться життям дітей, не виявляє ніякого інтересу до фізичного, духовного розвитку хлопців, психологічно тисне на дітей. За правилами ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновком Франківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування від 16 жовтня 2020 року за № 260002-вих-81492 визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дітей. У даному висновку вказано, що на засіданні комісії була заслухана думка дитини - неповнолітнього [PERSON] , 2006 року народження, котрий повідомив, що батько не підтримує з ними батьківські відносини, не проводить вільний час, не допомагає матеріально. Не заперечує проти того, щоб його батька побавили батьківських прав відносно нього та малолітнього брата. На запрошення щодо засідання комісії з питань захисту прав дитини відповідач двічі не з`явився, та причини відсутності не повідомив. Оцінивши даний висновок, суд вважає такий достатньо аргументованим та ураховує при вирішенні спору. Таким чином судом встановлено, що відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків та ухиляється від їх виконання, оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток синів, не цікавиться їх життям, станом здоров`я, інтересами та вподобаннями, не спілкується з синами, не проявляє ініціативи до зустрічей, тобто не займається вихованням своїх неповнолітніх дітей та виконанням своїх батьківських обов`язків щодо них, хоча це є його обов`язком згідно з вимогами сімейного законодавства. Будь-яких доказів, які б це спростовували або вказували на намагання батька займатись вихованням дітей чи наявність у цьому непереборних перешкод відповідач суду не надав. Установлені у даній справі обставини беззаперечно підтверджують навмисне, свідоме ухилення відповідачем від виконання обов`язків по вихованню синів. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, найбільше відповідає інтересам дитини та відповідатиме таким засадам сімейного законодавства як справедливість, добросовісність і розумність (ч.9 ст.7 СК України). Саме такий захід підлягає застосуванню до відповідача, який байдужий до вирішення спірного питання з огляду на неявки як до органу опіки та піклування, так і до суду, з урахуванням повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду. Тому позов є підставним і обґрунтованим, підлягає задоволенню. Водночас особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Тобто, законодавцем прописано пряму імперативну норму права щодо одночасного вирішення питання про стягнення аліментів при задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. У ст.180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). Ураховуючи однозначну необхідність у витратах на гармонійний розвиток дітей до їх повноліття, відсутності доказів реального розміру доходу відповідача та фінансової спроможності надавати дітям допомогу, з відповідача слід стягувати аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно. Указаний розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову - 09 листопада 2020 року. Оскільки питання піклування/опіки відносно у встановленому законом порядку не вирішено, а тому стягнення аліментів на утримання дітей має відбуватись проводити шляхом перерахування аліментів на особисті рахунки дітей у відділенні Державного ощадного банку України. Для цього позивача слід зобов`язати відкрити зазначені особисті рахунки у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. У матеріалах справи відсутні відомості, які б спростовували даний висновок суду, а у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Інше вирішення спору не відповідало б таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ст.3 ЦК України). У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 840,80 гривень.

Outcome: approved