Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 26 грудня 2014 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Між сторонами протягом останнього часу виникли непорозуміння через несумісність характерів, вони мають різні погляди на сімейні відносини та ведення домашнього господарства, часто виникають сварки, свідком яких є їхній син, що негативно впливає на його психічний та фізичний розвиток. На даний час сторони проживають окремо з липня 2015 року. Спору щодо розподілу майна між сторонами немає. Позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. У судове засідання позивач не зявилася і свого уповноваженого представника не направила, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити із залишенням їй прізвища «Лига». З відповідача на свою користь просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору (а.с.14). Відповідач також не зявився у судове засідання і не направив свого уповноваженого представника, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, справу просив розглянути за його відсутності. Також не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.15). У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №151727 від 26 грудня 2014 року, від подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС №277698 від 26 лютого 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують вже майже два роки і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивачки, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав і проти його задоволення не заперечував, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також їхнього малолітнього сина, що має істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд встановив, що сторони не мають пільг зі сплати судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір». При цьому суд враховує письмове клопотання позивача, у якому вона просить стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Понесення позивачкою судових витрат у сумі 640,00 грн. підтверджуються наявною у матеріалах справи квитанцією № 89 від 18.01.2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved