Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з при будинковими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], посилаючись на те, що уже більше десяти років користується та здійснює догляд за житловим будинком, що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно рішення Горохівського районного суду від 21.09.1994 року було розірвано між ними шлюб укладений 11.10.1980 року. Відповідачем 11.12.1985 року було отримано в постійне користування під будівництво індивідуального житлового будинку земельну ділянку площею 0,06га за адресою: [ADDRESS] після чого на зазначеній вище земельній ділянці у 1986 році подружжя звело спірний житловий будинок. З 1994 року відповідач не проживає в спірному житловому будинку, не бере участі в його утриманні. 06.04.2006 року відповідач взагалі знявся з реєстраційного обліку за місцем знаходження спірного майна. Відповідач відмовляється оформляти через нотаріальну контору право власності на дане майно. Вона із 1994 року добросовісно одноосібно володіє спірною нерухомістю і продовжує відкрито, безперервно володіти нею до цього часу, що підтверджується наявністю на руках у неї ключів та усіх правовстановлюючих документів на нього. Просить визнати за нею [PERSON] право власності на житловий будинок з при будинковими будівлями та спорудами, що знаходиться [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак до суду подала заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак до суду подав заяву в якій просить розгляд справи проводити в його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Просить їх задовольнити. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З технічної документації на об'єкт нерухомого майна (а.с.а.с.8-26; 29-34;), вбачається, що [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва і за цією адресою знаходиться житловий будинок. З копії паспорта позивача (а.с.27-28) вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] з 05 лютого 1992 року. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Горохів по вул..Польовій,23, Волинської області стверджується, що даний житловий будинок було побудовано з дотриманням відповідних будівельних норм. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була прописана та проживає на даний час у вищевказаному житловому будинку з 05 лютого 1992 року. Отже, судом встановлено, що [PERSON] безперервно володіє житловим будинком, який знаходиться в [ADDRESS], з 05 лютого 1992 року, а тому набула право власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що слід визнати право власності за [PERSON] в порядку набувальної давності на житловий будинок з при будинковими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]

Outcome: approved