Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 19.09.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. За час шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 24.10.2011 року. Оскільки подружнє життя у сторін не склалось, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.01.2013 року, шлюб було розірвано. Ще до розірвання шлюбу позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів, оскільки відповідач не надавав жодних коштів на утримання сина. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.11.2012 року, відповідач зобов'язаний сплачувати на користь позивача аліменти на малолітнього сина, [PERSON], в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення повноліття. Проте, відповідач не виконав рішення суду, про що свідчить довідка про неотримання аліментів від 19.11.2014 р.№09-26/15281. Відповідач взагалі не цікавиться життям свого сина, не навідує його, не надає жодної матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не спілкується з сином, ніколи не вітав свого сина з уродинами та іменинами, дитина навіть не знає батька. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток дитини, не переживає за здоров'я та майбутнє сина та написав заяву про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] Причини невиконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків розглядалися комісією з питань захисту прав та інтересів дитини. За фактом такого розгляду органом опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області було надано Висновок №17-3320 від 22.12.2014 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, проте подала заяву до суду про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить позов задоволити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, проте подав заяву до суду про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задоволити. Представник третьої особи начальник служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області Мота В.І. в судове засідання не з'явився, проте подав заяву до суду про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить позов задоволити. Прокурор Стахів М.О. в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву до суду про розгляд справи без його участі, позовні вимоги заявлені позивачем підтримує, просить позов задоволити. Проаналізувавши матеріали цивільної справи та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання про те, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог, знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. Згідно з п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007р. №3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 24.10.2011 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], відповідно відповідач та позивач по справі. З висновку Пустомитівської районної державної адміністрації, як органу опіки і піклування від 22.12.2014 року № 17-3320, вбачається, що в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], доцільно буде позбавити батьківських прав [PERSON], оскільки останній повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно довідки про неотримання аліментів №09-26/15281 від 19.11.2014 року [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 24.11.2012 р. по 01.11.2014 р., згідно з виконавчим листом № 1316/4238/12 виданого 15.02.2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше тридцяти відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду, а саме з 06.11.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості старшого державного виконавця ВДВС Пустомитівського РУЮ Львівської області Гураль Л.П. по аліментах від 15.02.2013 року по виконавчому листу № 1316/4238/12, виданого 15.02.2013 року Пустомитівським районним судом Львівської області, заборгованість [PERSON] станом на 01.12.2014 року становить 13689,60 грн. Встановлено, що [PERSON] не цікавиться розвитком дитини, станом здоров'я, не бере участі у його вихованні, з сином не спілкується і не проживає та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Таким чином, судом встановлено, що зі сторони батька не вбачається бажання приймати участь у вихованні, утриманні сина, підвищенні рівня його знань та оздоровлення дитини. Згідно зі ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р. - дитина для повного і гармонізаційного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою сімейно-правового характеру, вона застосовується до батьків, що не забезпечують належне виховання своїх дітей. По змісту Закону ухилення повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач не заперечує проти позбавлення батьківських прав, не виявляє щодо свого малолітнього сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку, а тому його слід позбавити батьківських прав.

Outcome: approved