Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, 26 березня 2012 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що вони мають різні погляди на сімейне життя та виховання дітей. Відповідач постійно ображає позивачку, принижує її честь і гідність. Подружні відносини сторони припинили з травня 2017 року. У звязку з цим позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Доргобузова». Окрім того, позивач просить суд залишити проживати разом із нею малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. У судове засідання позивач не зявилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить праву розглянути за її відсутності. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище чоловіка «Доргобузова». З відповідача на свою користь просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору. Відповідач також не зявився у судове засідання, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності і строк для примирення просив не надавати. У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 березня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС №112125 від 26 березня 2012 року. Від подружнього життя вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії І-ЖС №209774 від 04 вересня 2012 року та серії І-ЖС №318305 від 14 вересня 2016 року. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сімя розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхніх малолітніх дітей, що має істотне значення. Вирішуючи позовні вимоги про визначення місця проживання малолітніх дітей, судом враховано таке. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, вказано, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. Частиною 1 ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Судом враховано, що часті конфліктні ситуації у сімї сторін дали позивачеві підстави вважати, що вони з відповідачем не досягли згоди щодо місця проживання дітей. У той же час, зважаючи на те, що відповідач визнав заявлені до нього позовні вимоги у повному обсязі, враховуючи і вимоги щодо визначення місця проживання дітей, суд вбачає підстави для задоволення вказаних позовних вимог [PERSON] На підставі ст.88 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 1280,00 грн., розмір якого підтверджено квитанціями №501410036 від 14 вересня 2017 року та №N1BI354078 від 15 вересня 2017 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved