Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька - період з 01.10.2018 року по 30.10.2018 року, з 15.05.2019 року по 15.06.2019 року, з 15.09.2019 року по 15.10.2019 року. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду 26.12.2011 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. При цьому відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається і матеріально не допомагає. Позивач з метою оздоровлення дитини має намір виїхати з дитиною в період з 01.10.2018 року по 30.10.2018 року, з 15.05.2019 року по 15.06.2019 року, з 15.09.2019 року по 15.10.2019 року до Туреччини. Ухвалою суду від 11.09.2017 року відкрите провадження у справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 02.07.2018 року позовну заяву прийнято до свого провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені рекомендованим листом з повідомленням. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду 26.12.2011 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та статей 141, 153, 157 СК України. Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина за кордон без згоди батька на період з 01.10.2018 року по 30.10.2018 року, оскільки тимчасове перебування дитини позивачки за кордоном буде виключно в інтересах самої дитини.

Outcome: partial