Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що на підставі договору дарування та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.09.2003 року, є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована та постійно проживає позивач по справі, а відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], також зареєстрований в цій квартирі, але не проживає з 2015 року, особистих речей у квартирі немає, з реєстраційного обліку за вказаною адресою до теперішнього часу не знялися. Місцезнаходження відповідачів їй невідомо. Позивач вимушена сплачувати за відповідачів житлово-комунальні послуги, не має можливості оформити субсидію. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву до суду з проханням справу слухати у її відсутність та просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надали. Оскільки відповідачами не було надано відзиву на позов, суд приймає до уваги лише докази, надані позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ч.1 ст.319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору дарування та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.09.2003 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с.15-16,17). Як вбачається з довідки Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру Територіальної громади Краматорської міської ради № 18413 від 31.05.2018 року, у квартирі [ADDRESS], зареєстрована позивач [PERSON], чоловік [PERSON], та син [PERSON], відповідачі по справі (а.с.18). Згідно акту про не проживання ЖБК «Дружба» від 20.06.2018 року відповідачі [PERSON], [PERSON] не проживають за вказаною адресою з 2015 року (а.с.19). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачі не мешкають за місцем реєстрації понад одного року без поважних причин. При таких обставинах, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн., у рівних частках - по 352,40 грн. з кожного. На підставі викладеного й

Outcome: approved