Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідач про визнання договору купівлі -продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачу на праві власності належить житловий будинок № [ADDRESS]. 08 червня 2018 року сторони домовилися про купівлю -продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказаний будинок. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передав позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно та документи на будинок, а [PERSON] прийняла його, та сплатила [PERSON] визначені договором гроші в розмірі 84 000 (вісімдесят чотири тисячі) грн 00 коп., тобто фактично вступила у володіння та користування цим майном. Позивач також домовилася з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі - продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалася з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але [PERSON] не однократно відмовлявся від зустрічі , у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщлався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення позову. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідачу на праві власності належить житловий будинок № [ADDRESS]. 08 червня 2018 року сторони домовилися про купівлю -продаж вказаного нерухомого майна. В той же день було укладено відповідний письмовий договір, предметом якого є вказаний будинок. Сторони домовилась про усі суттєві умови договору, та відбулося повне його виконання. Відповідач передав позивачу у власність обумовлене договором нерухоме майно та документи на будинок, а [PERSON] прийняла його, та сплатила [PERSON] визначені договором гроші в розмірі 84 000 (вісімдесят чотири тисячі) грн 00 коп., тобто фактично вступила у володіння та користування цим майном. Позивач також домовилася з відповідачем, що пізніше вони оформлять договір купівлі - продажу в нотаріальному порядку. Через деякий час, позивач неодноразово зв`язувалася з відповідачем, щоб домовитись про зустріч для нотаріально посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства, але [PERSON] не однократно відмовлявся від зустрічі , у зв`язку з відсутністю вільного часу. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору. У відповідності до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З наданих суду документів вбачається, що сторони домовились про усі істотні умови договору та відбулося повне його виконання, відповідач передав позивачу нерухоме майно, а позивач прийняла його та сплатила належну суму. Таким чином [PERSON]. правомірне володіє спірним майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 5 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зав`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів. Тому, суд вважає, що є всі законні підстави для задоволення позовних вимог з метою недопущення порушення права власності. На підставі викладеного та

Outcome: approved