Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, а саме просид суд: звільнити квартиру з-під арешту шляхом виключення квартири №95, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Сонячна, 19 з Єдиного державного реєстру обтяжень з реєстраційним номером:8205617. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача, Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області у судове засідання не з'явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним підписом в розписці про отримання судової повістки, причина неявки суду не відома. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайоного суду Одеської області від 21.03.2006 року № 2-1222/2006 визнано договір купівлі- продажу № 2633/Б від 19.01.2000 року квартири [ADDRESS], укладений в представництві Одеської товарної біржі, укладений між позивачем та [PERSON] дійсним та визнано за позивачем право власності на вказану квартиру. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.12.2016 року 16.12.2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], на підставі вказаного рішення суду, номер запису про право власності 18302358. Звернувшись 16.12.2016 року з заявою про реєстрацію права власності на вищезазначене майно, позивачу стало відомо про наявність обтяження, а саме: арешт, накладений постановою слідчого Білгород-Дністровського МВ УМВС України №51/9664 від 28.05.2003 року, внесений 19.11.2008 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження: 8205617. Відповідно до відомостей про державну реєстрацію обтяжень, суб'єктом обтяження є [PERSON], який на момент винесення постанови про накладення арешту на вказане майно вже не був власником даної квартири, оскільки 19.01.2000 року на підставі договору купівлі-продажу №2633/Б, укладеного в представництві Одеської товарної біржі в м. Білгород-Дністровському продав вказану квартиру позивачу. Таким чином, зазначене обтяження порушує право власності позивача на квартиру, оскільки позивач не має можливості на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб розпоряджатися своїм майном, що є порушенням ст. 41 Конституції України, ст.,ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 15 травня 2013 року розглянув справу № 6-26 цс 13, предметом якої був спір за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Пункт 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.76 р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», передбачає, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване». Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї влаcності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 386 ЦК України - власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що накладений 19.11.2008 року на підставі постанови Білгород-Дністровського МВ УМВС України від 28.05.2003 року вих. 51/9664 арешт на квартиру, яка належить позивачу на праві власності, порушує її право на вільне розпорядження майном та підлягає скасуванню, оскільки його було вжито для обтяження прав власника [PERSON], який на момент винесення заборони вже не був власником вказаного нерухомого майна. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне, позов [PERSON] до Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області про звільнення майна із-під арешту задовольнити.

Outcome: approved