Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя не склалося, сторони проживають окремо, примирення з відповідачем не можливе. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, просила суд розглянути справу за її відсутності та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Крім того, позивач просить розділити спільно нажите майно, зазначає, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.06.2004 року, в період шлюбу позивачем та відповідачем була придбана, куплена за 6747 гривень двохкімнатна квартира за адресою [ADDRESS], загальною площею 46,53 кв.метрів, житловою площею 26,0 кв. метрів, яка була оформлена на ім'я відповідача. В добровільному порядку відповідач не бажає розділити сумісне майно, а тому поділ майна підлягає в судовому порядку. Згідно ст. 368 ч. З ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікову на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 372 ч.1 ЦК України, ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України, ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене вище майно-квартира є неподільною річчю відповідно до ст. 183 ЦК України, яку не можливо поділити між сторонами в натурі, а тому вони відповідно до ч. 2 ст. 71 СК ^ України не можуть бути виділені в натурі будь-якій зі сторін, оскільки жодна сторона відповідно вимог ч. 5 ст. 71 СК України на цей час не внесла попередньо на депозитний рахунок суду відповідну грошову компенсацію. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Тобто, можливо в судовому порядку визнати за позивачем та відповідачем право сумісної часткової власності на вказану вище квартиру, визначив рівними наші частки. Оскільки на утриманні позивача знаходяться двоє неповнолітніх дітей, на утримання яких відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги, аліменти не сплачує, то його частка у праві власності спірної квартири може бути зменшена за рішенням суду. Згідно ч. З ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином, можливо постановити рішення яким встановити, що частка позивача в праві спільної часткової власності стосовно двохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS], загальною площею 46,53 кв.метрів, житловою площею 26,0 кв. метрі, складає 2/3 частки, а частка відповідача в розмірі 1/3 частки. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним, надав до суду заяву, згідно якої визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04.03.2000 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Южненської міської Ради Одеської області, актовий запис №15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 04.03.2000 року, оригінал якого міститься в матеріалах цивільної справи. Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні та сімейні відносини між сторонами припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин суд приходить до висновку, що шлюб зберегти неможливо, примирення між сторонами не можливе, створити здорову та міцну родину сторони не змогли, шлюб існує лише формально та підлягає розірванню. Крім того, згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 09.06.2004 року, в період шлюбу позивачем та відповідачем була придбана, куплена за 6747 гривень двохкімнатна квартира за адресою [ADDRESS], загальною площею 46,53 кв.метрів, житловою площею 26,0 кв. метрів, яка була оформлена на ім'я відповідача. Згідно ст. 368 ч. З ЦК України, ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікову на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 372 ч.1 ЦК України, ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 372 ч.2 ЦК України, ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Зазначене вище майно-квартира є неподільною річчю відповідно до ст. 183 ЦК України, яку не можливо поділити між сторонами в натурі, а тому вони відповідно до ч. 2 ст. 71 СК ^ України не можуть бути виділені в натурі будь-якій зі сторін, оскільки жодна сторона відповідно вимог ч. 5 ст. 71 СК України на цей час не внесла попередньо на депозитний рахунок суду відповідну грошову компенсацію. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Згідно ч. З ст. 70 Сімейного кодексу України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При таких обставинах суд приходить до висновку, що необхідно розподілити спільно набуте майно [PERSON] та [PERSON] а саме: скасувати право власності [PERSON] на 2/3 частки двохкімнатної квартири за адресою [ADDRESS], загальною площею 46,53 кв.метрів, житловою площею 26,0 кв., визнати за [PERSON] та [PERSON] право сумісної часткової власності на двохкімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], загальною площею 46,53 кв.метрів, житловою площею 26,0 кв., визначив наступні частки: [PERSON] 2/3 частки, [PERSON] 1/3 частки.

Outcome: approved