Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Позивач звернулася з цим позовом до суду, в якому зазначила, що малолітня [PERSON] є її онукою. Мати її (дочка позивача) трагічно загинула [INFO]. Батько дитини - відповідач по справі - в 2013 році покинув сім'ю і пішов до іншої жінки. Відповідач ухиляться від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до дочки, не приділяє їй належної уваги, не сплачує аліменти на її утримання. Просила позбавити його батьківських прав по відношенню до дочки. У судовому засіданні повністю підтримала свої позовні вимоги, і її представник пояснила, що висновком від 19 лютого 2016 року виконавчого комітету Жмеринської міської ради визнано недоцільним повернення малолітньої [PERSON] на виховання і спільне проживання до батька [PERSON]. Дитина проживає біля свої бабусі і не бажає жити з батьком. Ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків є умисним і свідомим. Просила позбавити його батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача у судовому засіданні пояснив, що Служба у справах дітей вважає за доцільне побавити відповідача батьківських прав по відношенню до своєї дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач у 2013 році пішов до другої жінки. Дитина живе на утриманні свого брата, у сім'ї бабки. Батько дитини не цікавиться нею, дочка йому не потрібна. Дитина не бажає жити з батьком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач ніколи не приймав участі у вихованні своєї дитини, не водив її у дитячий садок і школу, не гуляв з нею. Дитина хоче жити у сім'ї своєї бабки. Відповідач не з'явився у судове засідання. Суд у відповідності із ст.ст.169, 224, 225 ЦПК України виніс вмотивовану ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача, його представника та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як видно з акту від 10 лютого 2016 року, складеним працівниками комунального підприємства «Жмеринкакомунсервіс», малолітня [PERSON] проживає разом з бабусею [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.12). Згідно зі ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Цей факт підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами : ксерокопією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6); довідкою № 22 від 28 січня 2016 року директора та класовода навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. - гімназія» м. Жмеринки про те, що [PERSON] з 1 вересня 2014 року навчається у цьому закладі, батько дитини жодного разу не був у шкоді та не цікавився навчанням дитини (а.с.7); довідкою № 117 від 27 січня 2016 року Дошкільного навчального закладу № 2 м. Жмеринки про те, що [PERSON] відвідувала дошкільний навчальний заклад «Калинка» з вересня 2010 року по травень 2014 року. Дитину водили у садочок і забирали мати та бабуся (а.с.8); ксерокопією заочного рішення Жмеринського міськрайонного суду від 23 листопада 2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.10); довідкою № 269/207/03-2016 від 11 січня 2016 року Жмеринського відділу поліції про перебування [PERSON] у розшуку як безвісно зниклий (а.с.13); ксерокопією свідоцтва про зміну імені, згідно з яким [PERSON] 3 листопада 2010 року змінила прізвище на «Боднар» (а.с.17); ксерокопією свідоцтва про смерть [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.18); висновком № 02-5/10-367 від 19 лютого 2016 року виконавчого комітету Жмеринської міської ради, яким визнано недоцільним повернення малолітньої [PERSON] на виховання і спільне проживання до батька [PERSON] (а.с.19); висновком № 02-5/10-947 від 26 квітня 2016 року органу опіки і піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради, згідно з яким «враховуючи, що громадянин [PERSON] не бере участі у виховному процесі дочки [PERSON], [INFO], не спілкується з нею, не спроможний утримувати її матеріально, тим самим свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків, орган опіки та піклування виконавчого комітету Жмеринської міської ради…вирішив, що позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно його дитини - [PERSON], [INFO] є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини» (а.с.45). Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не спростовані відповідачем. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Кожна сторона, згідно зі ст.10 та ст.60 цього ж Кодексу, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про позбавлення батьківських прав, суд враховує, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування суд вирішує лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батька до дитини. Згідно з ч.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні установлено, що ухилення відповідача від батьківських обов'язків - акт його свідомої поведінки, оскільки він, проживаючи у одному населеному пункті зі своєю дитиною, має реальну можливість виконати свій обов'язок, але не вчиняє відповідних дій. Даний факт підтверджений поясненнями представника позивача, свідків та дослідженими у судовому засіданні належними і допустимими доказами, підстав які не брати до уваги у суду немає. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Частина 2 ст.15 цього ж Закону зобов'язує батьків, які проживають окремо від дитини, брати участь у її вихованні. Суд вважає, що в даному випадку позбавлення батьківських прав може становити втручання в сімейне життя відповідача, однак таке втручання є виправданим і пропорційним, оскільки воно було здійснено у відповідності із законом, виправдане інтересами дитини, і, на думку суду, ці інтереси мають переважний характер над інтересами батька. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до дитини, згідно з вимогами ст.164 СК України.

Outcome: approved