Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до відповідача, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі ј частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 річного віку, починаючи з 01.10.2020 року. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем мають сина, який на даний момент є студентом 1 семестру денного відділення Вищої банківської школи в м. Вроцлав, Польща, за спеціальністю інформатика, на платній основі. Строк навчання з 01.10.2020 року по 28.02.2024 року. Відповідач у добровільному порядку не надає допомогу на утримання сина. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.11.2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 10.02.2021 року згідно реєстру вхідної кореспонденції судді передано заперечення від відповідача на позовну заяву. Відповідач зазначає, що заперечує проти позову. Вказав на те, що позивачка в своїй позовній заяві посилається на вимоги ст. 199 СК України, яка передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, які продовжують навчання, проте зазначена стаття також передбачає, що з позовом до суду має право звернутися має той з батьків, з ким проживає дочка, син. Проте з позовної заяви випливає що син вступив до Вищої банківської шкоди з м. Вроцлав, Польща. Освіта на стаціонарному навчанні розпочалась з 01.10.2020року тому з цього часу фактично не проживає з позивачкою. Крім того позивачка постійно не проживала з сином та не перебувала в Україні, а саме: 18.07.2019 року виїхала з України до Росії; 23.07.2019 року повернулася до України, до Херсону не поверталася; 27.08.2019 року виїхала з України до Ірану; 28.01.2020 року повернулась до України, до Херсону не поверталась; 23.02.2020 року виїхала з України до Ірану; 17.10.2020 року повернулась до України; 30.10.2020 року виїхала з України до Ірану; 03.01.2021 року повернулась до України. Тому просить залишити позов без розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, причини не явки суду не відомі. В матеріалах справи містяться заперечення на позовну заяву. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав та мотивів. Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] уклав шлюб 26.08.2000 року з [PERSON] , після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Між сторонами шлюб розірвано 02.12.2008 року, що вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Після розірвання шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Таким чином, судом встановлено, що сторони від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про прийняття іноземця на навчання №REF-1317868 від 28.4.2020 року, [PERSON] [INFO] є студентом Вищої банківської школи в м. Вроцлав, стаціонарне навчання, першого ступеня (бакалавр), спеціальності «Інформатика», платної основи, першого семестру. Строк навчання з 01.10.2020 року до 28.02.2024 року. Крім того, це також підтверджено довідкою № DI/GJ/4053/306/21 від 21.01.2021 року Вищої банківської школи в м. Вроцлав. Обов`язок батьків утримувати свою дитину непов`язаний з тим, чи одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. За приписами ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у постанові від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 20, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Частиною 1 ст.200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згоди щодо утримання дитини між батьками не досягнуто. З копії паспорту позивача серії [NUMBER] та копії довідки № 298091-2019 від 21.09.2019 року [PERSON] вбачається, що син зареєстрований за місцем реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] . За ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання відповідача на те, що позивачка постійно не проживає з сином суд не бере до уваги, оскільки доказів на підтвердження цього до матеріалів справи не долучено, як і доказів того, що позивач не утримує спільну дитину. Тому враховуючи вік сина, проходження ним навчання, беручи до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позивач просила стягнути аліменти з відповідача починаючи з 01.10.2020 року. Відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Доказів того, що позивачем були вжиті заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, суду не надано, тому позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Враховуючи дату подання позову, аліменти підлягають стягненню з 05.11.2020 року. За таких обставин, суд проходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 141 ЦПК України та з урахуванням положень закону України «Про судовий збір». Так, відповідно до ст. 5 ч. 1 п. 3 закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору у справі про стягнення аліментів, тому під час подання позову судовий збір не сплачувався. Враховуючи наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840 грн. 80коп.

Outcome: partial