Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], третя особа: Придніпровська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.03.1998 року вона придбала у [PERSON] квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Степана Тільги (колишня Революційна), 28/9, що підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований у Криворізькій філії «Придніпровської товарної біржі) за №249-Н/98 та технічним паспортом. Посилаючись, що квартирою розпорядитися не може, так як договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений в нотаріальному порядку, що в свою чергу, порушує її права як власника квартири. В судовому засіданні позивач присутньою не була, скориставшись правом представництва згідно ст.38 ЦПК України. Представник позивача [PERSON], діючий на підставі договору на надання юридичних послуг від 23.02.2017 року, до початку судового засідання надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилась, до початку розгляду справи надала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі та без фіксації технічними засобами, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Просить винести рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи в судовому засіданні в судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення не надавав. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.03.1998 року між [PERSON], [PERSON] від імені яких діяла [PERSON] Феодосієвна та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Революційна, дом. 28, кв. 9, і яка складається з 2 кімнат загальною площею 44,80 кв.м., жилою площею 28,00 кв.м. (а.с. 7). Пунктом 2 договору вказана частка квартири належала продавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло №1344 від 18.03.1994 р., виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства міського виконавчого комітету м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, згідно розпорядження №2з-161 від 21.10.1994 року, зареєстрованого в БТІ м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за №65п-98-98. Згідно п. 5 цього договору квартира продана за 5323,00 грн., які продавцем отримані від покупця до підписання даного договору. Зазначений договір відповідно до вимог, передбачених ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року був зареєстрований на Криворізькому філіалі Придніпровської товарної біржі 13.03.1998 року за №249-Н/98 та не підлягав нотаріальному посвідченню. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що при укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім істотним його умовам і сторони повністю виконали угоду: продавці отримали кошти, а покупцю було передано нерухоме майно і до нього перейшло право власності на спірну квартиру. Біржове оформлення сторонами було обране, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному на той час законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. Суд вважає, що оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли у 1998 році, то, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, до них належить застосувати положення ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» № [NUMBER] від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання спірного договору, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» вул. Революційна в м. Кривому Розі перейменовано на вул. [PERSON]. Враховуючи те, що угода купівлі-продажу фактично відбулася, сторони всі свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконали, нерухоме майно на час укладання угоди було належним чином зареєстроване, але в наступному нотаріальне посвідчення угоди не відбулося, суд вважає за можливе визнати вищезазначену угоду дійсною та визнати за позивачем право власності на вказану нерухомість. На підставі викладеного, та

Outcome: approved