Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що її бабусею та дідусем по батьківській лінії були [PERSON] та [PERSON]. Їх рідний син [PERSON] доводився їй рідним батьком. 26 лютого 1992 року він зареєстрував шлюб з її матірFю [PERSON] Крім батька позивача, у його батьків був ще один син [PERSON] Він спадщину після смерті батьків не приймав. Її бабусі [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка (пай) площею 2,39 га, розташована на території Іванівської сільської ради КамFянсько-Дніпровського району Запорізької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Крім того, її дід та бабуся 15 квітня 1985 року придбали у власність житловий будинок F 47 по вул. Шевченко в с. Іванівка, який оформили на імFя діда [PERSON] 21 липня 1995 року дід отримав державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га біля будинку, надану як присадибну ділянку. Так як у її бабусі незвичне імFя «Домніка» (вона за національністю німка), в селі Іванівка, де вона жила, її всі називали і знали її як «Тамару». 14 травня 1999 року рішенням КамFянсько-Дніпровського районного суду було встановлено неправильність актового запису про шлюб номер 12 від 06.11.1958 року, де змінено запис [PERSON] на [PERSON] та дату народження 25.12.1934 рік на 06.11.1933 р. В 2005 році вони вже проживали у Німеччині, приїхали до свого сина в с. Іванівка та вирішили юридично закріпити своє розпорядження щодо майна на випадок своєї смерті. 15 серпня 2005 року ними було складено склали заповіти: 1) дід [PERSON] 1/2 частку належного йому будинку та все майно, де б воно не перебувало, і все те, що буде йому належати та на що він буде мати право, заповідав своєму синові [PERSON]; 2) бабуся [PERSON] (вона ж і є [PERSON]) Прокопівна 1/2 частку належного їй будинку та все майно, де б воно не перебувало, і все те, що буде йому належати та на що він буде мати право, заповідала своєму синові [PERSON] В 2003 році бабуся складала заповіт, за яким вона свій пай заповідала [PERSON] Пізніше, в 2015 році бабуся склала новий заповіт, яким все своє майно заповідала своєму синові F батькові позивачки, однак в сільській раді помилково її імFя записано як «Тамара», хоча в документах було зазначено [PERSON]. Батько позивачки помер раніше за своїх батьків 13 травня 2008 року [PERSON] була з батьком зареєстрована за однією адресою. В 2015 році вона звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] та прийняла спадщину після смерті свого батька. Мати спадщину не приймала, строк на її прийняття не відновлювала. Коли померла бабуся в 2015 році, сімFя в Україні дізналася не одразу. Дід помер через рік. 26 лютого 2018 року приватним нотаріусом [PERSON] відкрито спадкові справи після смерті дідуся та бабусі позивачки. Того ж дня ним видано дві постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Позивач просила: визнати за нею право власності в порядку спадкування за правом представлення після смерті бабусі [PERSON], померлої 22.11.2015 року, та дідуся [PERSON], померлого 28.07.2016 року, на майно: - житловий будинок F 47 по вул. Шевченко в с. Іванівка КамFянсько-Дніпровського району Запорізької області; - земельну ділянку розміром 0,25 га, розташовану за цією ж адресою; земельну ділянку (пай), загальним розміром 2,39 га, розташовану на території Іванівської сільської ради КамFянсько-Дніпровського району Запорізької області. Ухвалою суду від 08.02.2019 р. позовну заяву залишено без руху. 28.02.2019 р. до суду надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою суду від 25.03.2019 р. відкрито провадження у справі та справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зFявились, надали суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність. Представник відповідача [PERSON] територіальної обFєднаної громади КамFянсько-Дніпровського району Запорізької області до суду надіслав листа про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнали. В судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зFявились, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали. Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог приватного нотаріуса КамFянсько-Дніпровського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] надійшов лист з проханням справу розглянути без його участі, заперечень не має. За змістом ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення, зокрема, у разі визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що дідом та бабусею позивача були [PERSON] та [PERSON], її батьком був [PERSON]. Споріднення між ними підтверджується копією свідоцтва про народження батька позивача [PERSON], копією свідоцтва про народження позивачки та свідоцтвом про укладення нею шлюбу (а.с. 46, 5, 6). Як вбачається з копії технічного паспорта, виданого 09.06.2017 р. на земельній ділянці за адресою: с. Іванівка КамFянсько-Дніпровського району Запорізької області, вул. Шевченко, 47, розташовано такі будівлі та споруди, позначені літерами: «А» - житловий будинок, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 31,8 кв.м., «а» - прибудова, «Б» - літня кухня, «б» - сарай, «В» - сарай, «Д» - душ, «Ж» - погріб з шийкою, «З» - гараж, «У» - вбиральня, «F 3» - свердловина, «F 4» - паркан, «F 5» - хвіртка, «F 6» - ворота (а.с. 8-11). [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка (пай) площею 2,39 га, розташована на території Іванівської сільської ради КамFянсько-Дніпровського району Запорізької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ця обставина підтверджується копією державного акту про право приватної власності на землю серії IV-ЗП F 022619 від 23.07.2007 року (а.с. 14). 15 квітня 1985 року [PERSON] придбав у власність житловий будинок F 47 по вул. Шевченко в с. Іванівка (а.с. 15). 27 листопада 1991 року договір купівлі-продажу від 15.04.1985 року за F 57 було зареєстровано в Запорізькому БТІ та записано в реєстрову книгу F 32 за р. F 1, про що свідчить реєстраційне посвідчення (а.с. 16). 21 липня 1995 року [PERSON] отримав державний акт серії ЗП 0462 про право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована на території Іванівської сільської ради, землю передано як присадибну ділянку (а.с. 13). 14 травня 1999 року рішенням КамFянсько-Дніпровського районного суду Запорізької області було встановлено неправильність актового запису про шлюб номер 12 від 06.11.1958 року, де змінено запис [PERSON] на [PERSON] та дату народження 25.12.1934 рік на 06.11.1933 р. (а.с. 49). 15 серпня 2005 року було складено заповіти, посвідчені секретарем Іванівської сільської ради КамFянсько-Дніпровського району Запорізької області, F F 66, 67: 1) [PERSON] 1/2 частку належного йому будинку та все майно, де б воно не перебувало, і все те, що буде йому належати та на що він буде мати право, заповідав [PERSON] (а.с. 25); 2) [PERSON] 1/2 частку належного їй будинку та все майно, де б воно не перебувало, і все те, що буде їй належати та на що вона буде мати право, заповідала [PERSON] (а.с. 23). [PERSON] помер 13.05.2008 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС F 103338 від 15.05.2008 р. (а.с. 22). Бабуся [PERSON] померла 22 листопада 2015 року, дід [PERSON] помер 28 липня 2016 року (а.с. 100 зв., 113). Документи, які підтверджують факт їх смерті, переведені з німецької мови на українську та засвідчені нотаріально, є в матеріалах справи. Постановами приватного нотаріуса КамFянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 26.02.2019 р. F 136/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 28.07.2016 р. [PERSON], померлої 22.11.2015 р. [PERSON] (а.с. 38, 40). Приватним нотаріусом КамFянсько-Дніпровського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 27.11.2015 р. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] за F 1972 (а.с. 44). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовFязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовFязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Позивачем надано докази того, що вона прийняла спадщину за законом після смерті свого батька та після смерті батьків свого батька (своїх діда та баби), але оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку не має можливості, бо отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій по цьому спадковому майну. Таким чином,

Outcome: approved