Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Буровугільній, 14 в м. Кропивницькому. В обґрунтування позову зазначено, що з 19.02.2005 року перебувала в шлюбі з відповідачем, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.04.2015 р. розірвано. В період шлюбу набуто житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Буровугільній, 14 в м. Кропивницькому, що був придбаний 14.04.2006 р. на імя відповідача, вартістю 352944 грн. Зазначений будинок придбаний за особисті кошти позивача в сумі 78109 грн., які складалися з коштів в сумі 26933,33 грн., які були отримані від продажу належної їй на праві приватної власності 1/3 частині квартири [ADDRESS] по договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2006 р.; коштів в сумі 51175,67 грн., які були отримані [PERSON] та [PERSON] від продажу належних їм на праві приватної власності 2/3 частин квартири [ADDRESS] по договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2006 р. та подаровані позивачу. Отже, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Буровугільній, 14 в м. Кропивницькому придбаний 14.04.2006 р. на імя відповідача є особистою приватною власністю позивача. До судового засідання представником позивача надано заяву про розгляд справи без їх участі та підтримання позову повністю (а. с. 53 ). В судове засідання відповідач не з»явився , про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином рекомендованими листами , направленими за адресою реєстрації відповідача ( а.с. а.с. 45,47,48), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно поданої заяви не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 19.02.2005 року по 03.04.2015 рік, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу (а. с. 3). Сторонами в період шлюбу набуто житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться по вул. Буровугільній, 14 в м. Кропивницькому, що був придбаний 14.04.2006 р. та оформлений на ім»я відповідача, вартістю 352944 грн. Зазначений будинок придбаний за особисті кошти позивача в сумі 78109 грн., які складалися з коштів в сумі 26933,33 грн., які були отримані позивачем від продажу належної їй на праві приватної власності 1/3 частині квартири [ADDRESS] по договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2006 р.; коштів в сумі 51175,67 грн., які були отримані [PERSON] та [PERSON] від продажу належних їм на праві приватної власності 2/3 частин квартири [ADDRESS] по договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2006 р. та подаровані позивачу. Зазначене підтверджується договором купівлі-продажу від 14.04.2006 року відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] продали належну їм квартиру № 25 по провулку Фортечному в будинку № 21 в м. Кіровограді ( а.с. 7). В той же день придбано квартиру , що є предметом розгляду справи в суді на ім»я [PERSON] ( а.с. 4). Відповідно до роз»яснення п. п. 23, 24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 р. «вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до роз»яснення п. 37 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. «з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує йогго право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своим майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. З урахуванням факту відсутності заперечень з боку відповідача , суд дійшов висновку щодо наявності достатніх доказів для задоволення позову повністю. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 3849,45 грн. На підставі ст.ст. 15, 317, 319, 334, 392 ЦК України, Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. ст.11, 88, 212-218, 224-228 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved