Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області про визнання права власності на дві земельні ділянки, мотивуючи свої вимоги тим, що вона, будучи спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON], успадкувала земельну ділянку площею 0.18 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельну ділянку площею 0.12 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані на території Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області і належали [PERSON] згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії ЧНБЧ №005834. Проте, у зв»язку з тим, що вищевказаний правовставнолюючий документ на даний час втрачений, то нотаріус відмовляє позивачу у видачі свідоцтва про право на дану спадщину, що позбавляє [PERSON] можливості в повній мірі реалізувати свої права на успадковані нею земельні ділянки, тому за захистом своїх прав вона змушена звернутися до суду. Згідно з ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27.03.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була залучена [PERSON] Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення; позивач та третя особа надали суду заяви про розгляд справи без їх участі; представник відповідача причини неявки не повідомив, заяви про відкладення судового розгляду чи про розгляд справи без його участі до суду не направив; заперечень на позов не надійшло. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши усі докази по справі, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Як встановлено в судовому засіданні, 05.08.2016 року помер батько позивача [PERSON], якому за життя, згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ № 005834, виданим 11.08.1997 року Дмитрівською селищною радою належали земельні ділянки: площею 0.18 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельну ділянку площею 0.12 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані на території Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області (а.с.7-10,12). Заповіту [PERSON] за життя не складав. На момент смерті був зареєстрований і постійно проживав в с.м.т. Дмитрівка Бахмацького району Чернігівської області, по вул.Комсомольській,10 разом зі своєю дружиною [PERSON] (а.с.13,25). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень п.г ч.1 ст.81 ЗК України, однією з підстав набуття права власності на земельну ділянку є прийняття спадщини. Згідно з положеннями ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на дану нерухомість . Згідно з повідомленням Бахмацької районної державної нотаріальної контори від 13.03.2017 року №572/01-16, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] була відкрита 04.01.2017 року за заявою про прийняття спадщини [PERSON] та заявою про відмову у прийнятті спадщини [PERSON] (а.с.26,27). Таким чином позивач [PERSON] та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], проте [PERSON] відмовилась від прийняття вищевказаної спадщини. Позивач належним чином звернулася до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав після смерті батька, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині втрати оригіналу державного акта, який посвідчує право власності спадкодавця на спірні земельні ділянки (а.с.14,26). Згідно з п.2.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Оголошенням, опублікованим в районній газеті «Порадник» № 08 (563) від 24.02.2017 року позивачем було повідомлено про втрату державного акта на право приватної власності на землю серії ЧН БЧ № 005834, виданого на ім»я [PERSON] з проханням вважати втрачений державний акт недійсним (а.с.10). Вищевикладене підтверджує право позивача в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0.18 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд та земельну ділянку площею 0.12 га, з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані на території Дмитрівської селищної ради Бахмацького району Чернігівської області. Положеннями ст.16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем права власності на спадкове майно у виді земельних ділянок, оскільки, виходячи з вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного та ст.ст. 16, 392, 1217, 1225, 1268, 1297 ЦК України, ст.81 Земельного кодексу України,

Outcome: approved