Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 16.06.1994 року, про що у книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Дніпровським відділом запису актів громадянського стану м. Києва зроблено запис № 717. Від спільного проживання дітей не мають. Позивач зазначає, що на початку сімейних відносин чоловік виконував по відношенню до неї свої подружні обов`язки. З серпня 2012 року по грудень 2018 року відповідач не працював, вона самостійно утримувала родину, а всі зароблені гроші віддавала чоловіку. Стосунки в сім`ї погіршилися з причин не бажання чоловіка працювати. З 07.01.2019 року вони з відповідачем проживають окремо за різними адресами, спільного господарства не ведуть та не мають жодних спільних відносин, а тому сім`я фактично не існує. Позивач стверджує, що у шлюбі з відповідачем порушувалися її права та відносно неї чоловік застосовував фізичне і психологічне насильство, тому збереження шлюбу суперечить її волі. Сім`я розпалась повністю, відновлення стосунків з відповідачем не можливе, оскільки вони повністю відокремилися один від одного, втратили почуття любові та поваги, не підтримують подружніх стосунків та не виконують по відношенню один до одного подружніх обов`язків. Відповідач розірвати шлюб через органи РАЦС не погодився. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.01.2021 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 22.02.2021 р. о 10.00 год. (а.с. 7-8). 22 лютого 2021 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою сторонам надано строк для примирення до 30.03.2021 року та зупинено провадження у справі (а.с. 17-19). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.03.2021 року поновлено провадження у справі (а.с. 23). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та викладені у позові обставини, додатково пояснила, що примирення з відповідачем не відбулося, вона категорично заперечує проти поновлення шлюбних стосунків. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, пояснив, що він любить свою дружину, змінив своє відношення до сімейних обов`язків, на даний час має кошти для забезпечення потреб позивача, працевлаштований, свої помилки визнає, проте з його боку жодних насильницьких дій по відношенню до позивача не було, він чекатиме доки його дружина до нього повернеться. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що сторони у справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 червня 1994 року який зареєстрований Дніпровським відділом запису актів громадянського стану м. Києва, актовий запис № 717 (а.с. 4). Від шлюбу сторони дітей не мають. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом всебічно досліджено мотиви розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони тривалий час не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, не ведуть спільне господарство, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами, наданий судом строк для примирення позитивного результату не приніс, примирення між позивачем та відповідачем не відбулося, позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, переконана, що збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, взаєморозуміння між сторонами відсутнє, шлюб існує формально, позивач та відповідач не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений [PERSON] судовий збір в дохід держави у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с. 3).

Outcome: approved