Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 11 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за номером 380. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися, подружніх стосунків не підтримують, з листопада 2017 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирення та подальше збереження сімї вважає неможливим. Ухвалою суду від 18 січня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання. 7 лютого 2019 року відповідачем подано відзив на позов, відповідно до якого відносно задоволення позову заперечує, вважає, що відсутні підстави для розірвання шлюбу, оскільки сімя донедавна проживала разом і дружньо. Вказав, що не заперечує факту проживання з позивачем з листопада 2017 року окремо та ведення окремо бюджету. Зазначив, що позивач чинить йому перешкоди в спілкуванні зі спільною дитиною. Крім того, у відзиві заявив клопотання про надання шести місячного строку на примирення, в задоволенні якого ухвалою суду від 22 лютого 2019 року було відмовлено. 22 лютого 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в ньому, додатково пояснила, що після подачі позову відносини між сторонами погіршились. Просила розірвати шлюб. Представник позивача адвокат [PERSON], який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 145870 від 22 лютого 2019 року позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив такий задовольнити. Представник відповідача адвокат [PERSON], який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 137190 від 22 лютого 2019 року в судове засідання зявився із запізненням, під час дослідження доказів у справі, від дачі пояснень відмовився, вказав, що такі на його думку повинен давати позивач, який через хворобу не зміг зявитись до суду. На запитання головуючого, які обставини відповідач може повідомити крім тих, що викладені у відзиві не відповів. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. \~ Як вбачається з свідоцтва про одруження серії 1-СГ № 121381 від 11 жовтня 2002 року шлюб між сторонами було зареєстровано 11 жовтня 2002 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за номером 380. Шлюб було зареєстровано в відділі реєстрації актів громадського стану Франківського районного управління юстиції у м. Львові. Стаття 51\~Конституції України визначає, що\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до частини 1\~статті 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті\~104, частиною третьою статті\~\~\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. За змістом частини третьої\~статті 109 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті\~110, статті\~112 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають з листопада 2017 року окремо, позивач вважає, що примирення та збереження їх сімї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову, поданими процесуальними документами. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Судом не беруться до уваги доводи відповідача про те, що відсутні підстави для розірвання шлюбу, оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони тривалий час проживають окремо, за заявою позивача внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань з приводу спричинення їй тілесних ушкоджень 19 січня 2019 року [PERSON], з правовою кваліфікацією діянь за ч. 2 ст. 125 КК України. З копії висновку експерта № 17/19 від 4 лютого 2019 року вбачається, що у [PERSON] наявні легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя та могли утворитись 19 січня 2019 року. Щодо доводів відповідача відносно перешкоджання позивачем в побаченнях з дитиною, то суд розяснює відповідачу, що дана обставина не є предметом розгляду в даному судовому засіданні, а також акцентує увагу, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення понесені позивачем судові витрати в розмірі 704,8 гривень судового збору.

Outcome: approved