Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 12.07.2014 року відділом ДРАЦС Новопсковського РУЮ Луганської області, актовий запис № 26. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що починаючи з 12.07.2014 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з нею. З відповідачем сумісно не проживають. Причиною розірвання шлюбу стало те, що з відповідачем в психологічному плані вони не сумісні, між ними не було порозуміння, відповідач зловживає спиртними напоями, не піклується про сім'ю, не займається вихованням дитини, на цій підставі між ними виникали сварки та скандали, які привели до того, що вони втратили один до одного почуття любові та взаєморозуміння. Подальше подружнє життя суперечить її інтересам, у звязку з чим вона звертається до суду. Спору про майно подружжя немає. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що сторони з 12.07.2014 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 184805, виданим 12.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №26. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №373364, виданим 15.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №109. Неповнолітній син проживає з позивачем, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Новопсковської селищної ради Новопсковського району Луганської області 03.03.2016 року за вих. № 658. Позивач [PERSON] (до шлюбу Нікітіна) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище, отримане після реєстрації шлюбу «Козачкова». Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні відносини між сторонами припинені, подружжя сумісно не проживає, тобто шлюб існує формально, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, зважаючи на те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved