Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом про визначення їй додаткового трьохмісячного строку для прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є єдиним спадкоємцем за заповітом майна померлої [PERSON] , але своєчасно не звернулася до нотаріальної контори, щоб розпочати процедуру спадкування, оскільки не знала про наявність заповіту та майна, яке вона могла б успадкувати. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Куликівська селищна рада надала відзив за підписом селищного голови Халімон Н. М., відповідно до якого позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, не має заперечень проти їх задоволення, справу просить розглянути у відсутність представника Куликівської селищної ради. Від приватного нотаріуса Куликівського районного нотаріального округу Чернігівської області Тимощука В. О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Позовна заява надійшла до суду 09 жовтня 2020 року. Ухвалою судді від 13 жовтня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 11 листопада 2020 року. Згідно зі ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд вважає можливим ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши надані докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 5). Згідно копії довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 534 від 28.11.2019 року [PERSON] на день смерті [INFO] була зареєстрована та проживала одна за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). До складу спадщини, зокрема, входить право на земельні ділянки загальним розміром 5,74 га, що розташовані на території Орлівської сільської ради Куликівського району Чернігівської області, підтверджене державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 519799 від 07 лютого 2006 року, виданим на ім`я [PERSON] (а.с.6). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] та копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10). За життя [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповіла своїй дочці - [PERSON] . Заповіт складений 27 листопада 1995 року, посвідчений секретарем виконкому Орлівської сільської ради народних депутатів Куликівського району Чернігівської області Носенко В. О., зареєстрований у реєстрі за № 62 (а.с. 8). Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилась (а.с.25). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та за законом першої черги майна померлої [INFO] [PERSON] . Інших спадкоємців [PERSON] , які претендують на спадщину, судом не виявлено. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. У абз. 6 п. 24 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року зазначено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини, в тому числі, наприклад, і через юридичну необізнаність спадкоємця щодо строку та порядку прийняття спадщини, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. У постанові від 04.03.2020 року, справа № 133/1880/18 Верховний Суд вказав, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини суд враховує свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права. Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 і відображеною у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18; від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц; від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18; від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18. Позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за заповітом та за законом першої черги, разом зі спадкодавцем не проживала. Посилання позивача на ту обставину, що про існування об`єкту спадщини та заповіту їй до цього часу було не відомо, нічим не спростовані. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, правам, свободам чи інтересам інших осіб та є підставою для задоволення позовних вимог. Таким чином, суд вважає поважними причини пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини, тому відповідно до вимог ст. 1272 ЦК України їй необхідно визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved