Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком відповідачем по справі 12 листопада 2011 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Між сторонами не склалися шлюбні відносини, вони мають різні погляди на сімейні відносини та ведення домашнього господарства. На даний час сторони проживають окремо. Позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб, строк для примирення не надавати (а.с.3). Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлялися належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток). У судове засідання позивач не зявилася і свого уповноваженого представника не направила, однак надала до суду письмову заяву від 21 лютого 2017 року, в якій просить справу розглянути за її відсутності. На позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити із залишенням їй прізвища «Жалєй». Також повідомляє суду, що вона не є вагітною та не має дітей віком до одного року (а.с.11). Відповідач також не зявився у судове засідання і не направив свого уповноваженого представника, але надав до суду письмову заяву від 06 березня 2017 року, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, справу просить розглянути за його відсутності, строк для примирення не надавати. Також вказав, що судові витрати поверне позивачу (а.с.13). У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС №103329 від 12 листопада 2011 року, від подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС №189495 від 14 лютого 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивачки, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнає і проти його задоволення не заперечує, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також їхнього малолітнього сина, що має істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд встановив, що сторони не мають пільг зі сплати судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір». При цьому суд враховує письмове клопотання відповідача, у якому він зазначає, що судові витрати поверне позивачу. Тому, на підставі ст.88 ЦПК України і Закону України «Про судовий збір» з відповідача суд стягує на користь позивача судовий збір у сумі 640,00 грн., розмір якого підтверджено платіжними дорученнями від 07 лютого 2017 року (а.с.2). На підставі викладеного,

Outcome: approved