Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] в розмірі 4000,00 грн, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.01.2001 уклала шлюб із відповідачем, в якому мають двох дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.08.2018 шлюб між сторонами розірвано. Вказує, що після розірвання шлюбу разом з дітьми та відповідачем проживали разом, однак протягом останніх двох місяців останній в квартирі не з`являється, його місце перебування їй невідоме. Зазначає, що сторони є приватними підприємцями. Вказує, що в місяць на утримання обох дітей витрачає 12940 грн, що включає витрати на харчування, оренду житла, оплату комунальних послуг, гуртки та репетитори, проїзд, кишенькові кошти, купівлю одягу, оплату розваг та витрати на школу. З урахуванням викладеного просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 12.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомленою про дату, час та місце проведення розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити, щодо заочного розгляду справи та прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно з ст.130 ЦПК України належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, а тому відповідно до ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу заочно за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сторони у справі є батьками дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 12.12.2002 та серії [NUMBER] від 07.02.2011 відповідно. Судом встановлено, що на даний час шлюб між сторонами розірвано, що стверджується рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28.08.2018 у справі №464/3659/18. Фактичне місце проживання позивача та відповідача - [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи особи №0000338454 від 20.09.2017 та №0000330185 від 13.09.2017 відповідно. [PERSON] та [PERSON] навчаються у середній загальноосвітній школі №32 у м.Львові, що стверджується довідкою №62 від 14.02.2019 та довідкою №63 від 14.02.2019 відповідно. Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З приписів зазначених правових норм вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язкуутримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідач за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків із утримання неповнолітніх дітей. Разом із тим, судом встановлено, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що необхідні для її розвитку та виховання. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому частиною другою зазначеної норми передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітніх дітей, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стану здоров`я сторін та їхніх неповнолітніх дітей, матеріального становища сторін, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, відсутності у відповідача на утриманні інших осіб /наявність таких жодним чином не доведена/, тієї обставини, що обов`язок утримувати дітей лежить на обох батьках. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Суд відхиляє покликання позивача на те, що її витрати на утримання дітей в місяць становлять 12940 грн, оскільки здійснений нею розрахунок витрат підтверджується лише в частині оплат витрат щодо відвідування [PERSON] гуртка бойового мистецтва та [PERSON] секції з плавання центру водного відпочинку відповідними довідками та договорами. Разом із тим, згідно з ч.2 ст.182 СК України гарантований та рекомендований розміри аліментів закріплено на рівні 50 % та 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 становить 2027 грн. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей підлягають до задоволення, а саме, слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн на обох дітей щомісячно, що на даний час становитиме розмір аліментів, необхідний для забезпечення першочергових потреб дітей, починаючи з 15 березня 2019 року і до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України та

Outcome: approved