Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, зазначила, що з 16.09.2011 року по 01.08.2012 року працювала на посаді бухгалтера Житомирського відділення Волочиського хлібокомбінату Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес». Оскільки відповідач не виплачував позивачу у встановлений законом термін заробітну плату, просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2012 року по 01.08.2012 року в сумі 6537,00 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в сумі 58 грн. 73 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення рішення суду, витрати на правову допомогу в сумі 250 грн. та моральну шкоду в сумі 3500 грн. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з тих же підстав. Однак, уточнили щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2012 року по 01.08.2012 року, оскільки 20.02.2014 року відповідач в добровільному порядку перерахував суму заборгованості 5839 грн. 28 коп. На думку позивача, підлягає стягненню заборгованість в сумі 697 грн. 72 коп. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав викладених в письмових запереченнях. Вважає, що заборгованість по заробітній платі за період з 01.02.2012 року по 01.08.2012 року відсутня, оскільки сплачена позивачу в повному обсязі та відповідно сума 697 грн. 72 коп. становить податки та обов'язкові платежі. З врахуванням розміру спірної суми та частки, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком, вважає, що підлягає відшкодуванню середній заробіток за час затримки розрахунку по день остаточного розрахунку, тобто по 20.02.2014 року, в сумі 8000 грн. В задоволенні вимог щодо відшкодування моральної шкоди, просив відмовити, оскільки позивач не надала доказів відносно наявності такої шкоди та не обґрунтувала її розмір. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе визнати позов таким, що підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що позивач з 16.09.2011 року (наказ № 506 від 19.06.11р.) була прийнята на посаду бухгалтера Житомирського відділення Волочиського хлібокомбінату Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробізнес». 01.08.2012 р. (наказ № 381 від 01.08.2012р.) була звільнена з роботи за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Згідно ст. 115 КЗпП України відповідач повинен виплачувати позивачу заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Під час розгляду справи було встановлено, що позивачу заробітна плата з 01.02.2012 року по 01.08.2012 року в сумі 6537 грн. була нарахована, проте не виплачена відповідачем. Згідно довідки № 1231 від 13.12.2012 р. заборгованість позивача по заробітній платі за вищевказаний період становить 6537 грн, як вбачається із довідки без врахування податків та обов'язкових платежів /а.с.20/. Відповідно до наданих доказів, сума заборгованості 5839 грн. 28 коп. сплачена позивачу, чого і не заперечує сама позивач. Однак, дана сума заробітної плати була нарахована і крім того, з неї сплачені податки з доходу фізичних осіб в бюджет та внески до Пенсійного фонду України в сумі 697 грн. 72 коп. З урахуванням викладеного, вимоги позивача в цій частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 697 грн. 72 коп. є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року (зі змінами) та «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», який затверджений постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання провадиться компенсація втрати частини заробітної плати працівникам у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої громадянину зарплати за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплаченої зарплати по день ухвалення рішення або остаточного розрахунку, тобто з 01.09.2012 року по 20.02.2014 року. Таким чином компенсація, згідно розрахунку, складає 58 грн. 73 коп, яка і підлягає відшкодуванню з відповідача. Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно по постанови Пленуму Верховного Суду України п.20 від 24.12.1999 року № 13 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплат сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітку та інших конкретних обставин справи. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 697 грн. 72 коп, з урахуванням обставин справи, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку частково, виходячи з суми сплаченої заборгованості по заробітній платі в розмірі 5839 грн. 20 коп, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком, який просила стягнути позивач в сумі 21 грн. 827 коп.(згідно представленого розрахунку), з врахуванням визнання частково позову відповідачем і стягує з відповідача на користь позивача 8000 грн. За таких обставин, суд стягує з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку по день остаточного розрахунку по 20.02.2014 року в сумі 8000 грн. та компенсації в розмірі 58 грн. 73 коп. Вирішуючи питання про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, судом враховується, що заробітна плата з вини відповідача не виплачувалась, порушення законних прав позивача призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, однак, позивач розмір такої шкоди достатньою мірою не підтвердила, а тому суд, вважає за можливе задовольнити позов в цій частині частково і визначає розмір моральної шкоди в сумі 500 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, згідно ст. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст.ст. 84, 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати та на користь позивача 250 грн. витрат на правову допомогу.

Outcome: partial