Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений 19.07.2006 року між нею та відповідачем, який зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. Свої вимоги мотивувала тим, що сімейне життя з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Із осені 2017 року проживають окремо. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Наразі шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, примирення неможливе, шлюб існує тільки формально. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просила їх задовольнити. Зазначила, що шлюбні відносини припинилися в червні 2017 року. У судовому засіданні відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, 19.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №357. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Зазначене підтверджується Свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 19.07.2006 року. У шлюбі у подружжя народилася дитина - [PERSON], [INFO] Судом також встановлено, що спільне життя між подружжям не склалося в силу різних причин,зокрема через відсутність взаєморозуміння. На переконання позивача та відповідача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, а відтак суд приходить до висновку про прийняття визнання позовних вимог відповідачем та задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved