Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обгрунутувала тим, що вона з 21.12.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Тлумацького районного суду від 21.12.2016 року шлюб між ними розірвано. За час перебування в шлюбі у них народилася одна дитина,дочка [PERSON] - [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні.З часу припинення шлюбних відносин відповідач перестав матеріально допомагати дитині, а вона сама не має можливості утримувати дочку. Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дочкою повноліття, щомісячно. Позивач в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява, у якій вона просила справу розглядати без її участі, позов підтримує, просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, у якій він просив справу розглядати без його участі, позов визнає частково, згідний сплачувати аліменти у розмірі 1200 грн. щомісячно. Суд, дослідивши подані сторонами письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та спору по суті приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 21.12.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тлумацького районного суду від 21.12.2016 року розірвано (а.с.4,5). За час перебування у шлюбі у сторін народилася одна дитина,дочка [PERSON] - [INFO] , яка на даний час є неповнолітньою, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні (а.с.3).З часу припинення шлюбних відносин відповідач в добровільному порядку коштів на повне утримання дитини не дає. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, інші обставини, що мають істотне значення, дозволяють йому в повній мірі брати участь в утриманні його неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті позову на підтвердження своїх вимог та заперечень. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Відтак, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний аргумент, наведений учасниками справи у заявах по суті та в судовому засіданні, а також представлені сторонами докази, констатує той факт, що позивачем надано належні, достовірні, достатні та допустимі докази на підтвердження факту порушення прав дитини на належне утримання з боку відповідача. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, зокрема те, що дочка знаходяться на утриманні матері, та матеріальне становище відповідача та стан здоров`я останнього, а саме те, що він є матеріально забезпеченим. Суд вважає, що з відповідача, з урахуванням вказаних обставин, враховуючи принцип розумності та справедливості, відповідно до вимог ст.184 СК України слід стягнути на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1350 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, відповідно до ст. 150, 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: partial