Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а також змінити її прізвище та прізвище дитини [PERSON], [INFO] з «[PERSON]» на «[PERSON]», внести відповідні зміни до паспорта та актового запису про народження дитини, видати нове свідоцтво про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 21 жовтня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбно-сімейних стосунків відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вирішенні питань, пов'язаних з вихованням та утриманням дитини, не піклується про дитину, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, не виявляє інтересу до її життя, навчання, більше трьох років не сплачує аліментів, які були присуджені рішенням суду. У зв'язку з проведенням антитерористичної операцій в м. Горлівка Донецької області позивач з дитиною змушена була тимчасово переселитися в м. Лубни Полтавської області, однак відповідачу зовсім не цікаво де знаходить його донька, всі обов'язки по вихованню та утриманню дитини здійснює позивач. Разом з тим, позивач просить змінити її прізвище та прізвище її дитини з метою уникнення певних труднощів у їх спілкуванні з оточуючими людьми. Позивач у судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила її задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище, а також зазначила, що сторони проживають окремо з лютого 2012 року, після її переїзду з донькою до м. Лубни Полтавської області в 2014 році відповідач зовсім перестав цікавитися долею дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, по сплаті аліментів мається заборгованість. Крім того, зазначила, що дитина займається спортом та приймає участь у змаганнях за межами України, а тому однією з підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини є те, що він відмовляє в наданні дозволу на виїзд останньої за кордон. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав та пояснив, що з 2014 року не бачився з дитиною, аліменти на її утримання він не сплачує, матеріально не допомагає. Представник третьої особи Служба у справах дітей Лубенської міської ради Полтавської області, у судове засідання не з'явився, суду надана заява начальника служби Т.В. Башлій, в якій вона просить розглянути справу без участі представника Служби у справах дітей Лубенської міської ради Полтавської області. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі змісту рішення Центрально-міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21 жовтня 2013 року, сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано Березівською селищною радою Харківського району Харківської області 08 серпня 2008 року, актовий запис №5. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], батьком дитини є відповідач по справі - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 серпня 2009 року. Рішенням Центрально-міського районного суду м. Горлівки Донецької області від 21 жовтня 2013 року, шлюб між сторонами розірваний, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишено без змін «[PERSON]». Згідно довідки Лубенського комунального підприємства Фірми «Житло» від 07 квітня 2016 року та акту будинкового комітету Лубенської міської ради Полтавської області від 08 квітня 2016 року, неповнолітня [PERSON], 2009 року народження проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2013 року, з [PERSON] стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості по стягненню аліментів з [PERSON] за виконавчим листом №253/1194/13-ц від 04 лютого 2013 року, складеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області [PERSON], у період часу з 06 лютого 2013 року по 01 липня 2016 року відповідач аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] року не сплачував, заборгованість по сплаті аліментів за зазначений період становить 28758,63 гривень, що також підтверджується довідками про неотримання аліментів Відділу державної виконавчої служби Харківського районного управління юстиції Харківської області Головного ТУЮ у Харківській області від 27 липня 2015 року №6307 та від 15 березня 2016 року №2874. Судом також встановлено, що у зв'язку з неотримання аліментів відповідача на утримання неповнолітньої [PERSON], [INFO], позивач у період час з липня 2015 року по грудень 2015 року отримувала в Центрі з нарахування пільг Управління праці та соціального захисту населення Полтавської області тимчасову допомогу на дитину, коли мати (батько) ухиляються від сплати аліментів. Факт несплати аліментів на утримання дитини не заперечувався в ході судового розгляду і самим відповідачем. Як встановлено зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2013 року, відповідач проживає окремо від сім'ї з січня 2013 року, не цікавиться навчанням доньки у Лубенській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №2 Лубенської міської ради Полтавської області, ученицею якої вона є з 2016 року та не займався питанням навчання та виховання дитини впродовж періоду її перебування у дошкільному навчальному закладі №3 «Смородинка», дані обставини також підтверджуються змістом акту участі батька у вихованні дитини від 27 вересня 2016 року, складеним Лубенським дошкільним навчальним закладом №3 «Смородинка», змістом акту участі батька від 28 вересня 2016 року, складеним Лубенською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №2 Лубенської міської ради Полтавської області, позивач самостійно виховує дитину, батько участі у вихованні не бере, про що вбачається з акту ОСББ «Наша оселя плюс» та характеристики на [PERSON]А, складеної Головою ОСББ «Наша оселя плюс» від 29 вересня 2016 року. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов'язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дитини, судом не встановлено. Відповідно до ст.. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Служба у справах дітей Лубенської міської ради Полтавської області надала висновок №01-19/720 від 25 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що з 2014 року [PERSON] разом з дитиною переїхала з м. Горлівка Донецької області до м. Лубни Полтавської області, за час проживання в м. Лубни, батько малолітньої [PERSON] до дитини не приїзджа, не цікавився її розвитком, не турбувався про стан здоров'я, не забезпечував доньку матеріально, з лютого 2013 року не сплачував аліменти на її утримання, дитина проживає разом з матір'ю, яка займається її вихованням та утриманням. [PERSON] не звертався до служби у справах дітей з письмовою заявою про встановлення годин спілкування з [PERSON], про факти створення перешкод у спілкуванні з дитиною з боку матері, яка проживає разом з донькою, не повідомляв, служба не знаходить обставин, які можна визначити, як об'єктивні та поважні, що унеможливлюють спілкування батька з дитиною. Служба у справах дітей Лубенської міської ради Полтавської області вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 06 вересня 2016 року за адресою: [ADDRESS], матір'ю дитини [PERSON] створені належні умови для проживання, навчання та виховання дитини, сім'я проживає в орендованій двокімнатній квартирі, дитина має окрему кімнату та забезпечена усім необхідним для сну, навчання та відпочинку. У судовому засіданні відповідач не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав стосовно [PERSON], [INFO] є доцільним та відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Щодо позовних вимог про зміну прізвища позивачу та дитині з «[PERSON]» на «[PERSON]», суд зазначає наступне. Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягають захисту порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. За положеннями ст.16 ЦК України, яка передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, під способами захисту суб'єктивних цивільних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення(визнання) порушених(оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Захист порушеного права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для його поновлення в позасудовому порядку, в даному випадку шляхом звернення позивача до відповідних органів державної реєстрації актів цивільного стану з питанням щодо зміни прізвища позивача та її дитини. Разом з тим, позивачем не надано жодного доказу щодо її звернення із зазначеним питання до органів реєстрації актів цивільного стану та щодо розгляду такого питання останнім, а тому підстави для вирішення вимог про зміну прізвища в судовому порядку - відсутні. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження тієї обставини, що її дошлюбним прізвищем було «[PERSON]». У зв'язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні вимог в частині зміни прізвища позивача та її дитини, вимоги щодо внесення відповідних змін до паспорта та актового запису про народження дитини та видачі нового свідоцтва про народження дитини також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial