Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що він ухиляється від свого обов'язку по їх вихованню. В позові зазначила, що з 2003 по 2016 рік вона перебувала в шлюбі з [PERSON], він є батьком їх спільних дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дітей, призначені судом аліменти на їх утримання не сплачував, в результаті чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 31 229,80 гривень. Крім того свого батьківського обов'язку по вихованню відповідач не виконує, з дітьми не спілкується, не цікавиться їх життям, здоров'ям, навчанням. Старший син [PERSON] часто їздить за кордон, приймає участь у змаганнях, для чого потрібно постійно просити згоди батька на виїзд, а він такої згоди добровільно не надає, як і на надав своєї згоди на реєстрацію місяця проживання дітей, останнє було зроблено без його згоди за погодженням з органом опіки та піклування Ніжинської міської ради. Крім того [PERSON] є судимою особою, його засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 310 та ч. 2 ст. 309 КК України. Органом опіки та піклування було видано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дітей. Позивач в судове засідання подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ніжинської міської ради в судове засідання надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу в його відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтв про народження підтверджується, що батьками [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] є [PERSON] до [PERSON] (а.с.12-14). Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано(а.с.15) 12 березня 2016 року Ніжинським міськрайонним судом було винесено рішення, яким з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання його дітей. Як доводиться довідкою Ніжинського міськрайонного відділу ДВС від 12 квітня 2018 року аліменти відповідач не сплачує, мається заборгованість у розмірі 31 229, 80 гривень(а.с.16,23). Відповідно до ст. 160 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. 04 серпня 2018 року [PERSON] було засуджено вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 310 КК України. Висновком від 24.05.2018 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 162, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У висновку зазначено, що відповідач участі у вихованні дітей не бере, матеріальної допомоги на утримання не надає, не цікавиться їх вихованням, навчанням, також він не надав згоди на реєстрацію дітей за місцем їх проживання, що суперечить інтересам дітей. Останнє доводиться витягом з рішення виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 11 травня 2018 року № 149, яким визначено постійне місце проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та надано дозвіл на їх реєстрацію без згоди батька(а.с.24,27). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його участі у вихованні [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач тривалий час не спілкується з дітьми, не утримує матеріально, що є елементами протиправного невиконання ним, передбачених ст.150 СК України, обов'язків щодо виховання та розвитку дітей, де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] буде суперечити їх інтересам. На думку суду поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання ним обов'язку по вихованню дітей. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов'язок. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок на користь [PERSON].

Outcome: approved