Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить суд: -визнати недійсним договір комісії № 7532/18/000250 від 11.05.2019 року, укладений між [PERSON] та ТОВ «ЮНИКАВТО» та договір купівлі - продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року між ТОВ «ЮНИКАВТО» і [PERSON] щодо продажу автомобіля марки MAN, модель 26.410, КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; -визнати недійсними договір комісії № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року, укладений мiж [PERSON] i ТОВ «ПАВАВТО ПЛЮС» та договір купiвлi-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року мiж ТОВ «ПАВАВТО-ПЛЮС» i [PERSON] щодо продажу причепу марка KOGEL, модель А WE 18, ПР-ПЛАТФОРМА-Е, 1991 року випуску, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] . свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] ; -скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу - автомобіля марки MAN, модель 26.41 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колiр бiлий, номер кузова (шасi, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , здiйснену 11.05.2018 року Територіальним сервісним центром МВС 3541 на пiдставi договору комісії № 7532/18/000250 вiд 11.05.2018 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 вiд 11.05.2018 року за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; -скасувати державну реєстрацію (перереєстрацію) транспортного засобу - причепу марка KOGEL, модель АWE 18 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ПРИЧIП ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, 1991 року випуску, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , VIN-кoд [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (попереднiй номерний знак [NUMBER] ), здійснену 09.10.2019 року Територіальним сервісним центром МВС 3541 на пiдставi договору комісії № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року та договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року за [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; -застосувати наслідки недійсності договору комісії № 7532/18/000250 вiд 11.05.2018 року, договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 вiд 11.05.2018 року та договору комісії № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року, договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року, та витребувати в [PERSON] шляхом вилучення в неї та передати співвласникам - [PERSON] та [PERSON] транспортні засоби, а саме автомобіль MAN 26.410 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ С, 2004 року випуску, колiр бiлий, номер кузова (шасi, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] та причіп KOGEL АWE 18 СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ПРИЧІП ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, 1991 року випуску, колір червоний, номер кузова (шасi, рама) [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] (попереднiй номерний знак [NUMBER] ); -поділити спільне майно, набуте позивачем, [PERSON] , та [PERSON] за час шлюбу шляхом визнання за ними по 1/2 частині кожного із спірних транспортних засобів. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач перебувала з відповідачем [PERSON] в шлюбі з 08.07.2011 року. Під час перебування у шлюбі вони за спільні кошти 16.11.2012 року придбали причіп KOGEL AWE 18, номерний знак [NUMBER] , та 02.11.2016 року - автомобіль MAN 26.410, СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, номерний знак [NUMBER] . Вказані транспортні засоби було зареєстровано на ім`я [PERSON] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26.06.2017 року у справі № 398/1808/17 року шлюб між позивачем та [PERSON] припинено. При розірванні шлюбу поділ майна не проводився. Наприкінці жовтня 2019 року, маючи намір вирішити з [PERSON] питання щодо поділу набутого під час шлюбу спільного майна, позивачеві стало відомо про те, що вищевказані транспортні засоби (автомобіль та причіп), без згоди позивача були відчужені [PERSON] через комісіонерів ТОВ «Юнікавто» та ТОВ «Пававто-Плюс» [PERSON] , про відчуження зазначених транспортних засобів позивача навіть не було повідомлено. Відчужені [PERSON] на користь [PERSON] транспортні засоби є цінним рухомим майном. Оскільки правочини з відчуження цих транспортних засобів виходять за межі дрібних побутових, тому згідно з положеннями ч. 3 ст. 65 СК України їх вчинення потребувало обов`язкової наявності письмової згоди позивача на відчуження майна як другого співвласника. Проте, на відчуження належних позивачеві із [PERSON] на праві спільної сумісної власності автомобіля MAN 26.410 та причепу KOGEL AWE 18, в тому числі на укладення ним з комісіонерами - ТОВ «ЮНИКАВТО» та ТОВ «ПАВАВТО-ПЛЮС» договорів комісії на здійснення продажу транспортних засобів, позивач згоди не надавала ані в усній, ані в письмовій формі, вказаних договорів не підписувала. Таким чином, відчуження колишнім чоловіком позивача після розірвання шлюбу транспортних засобів [PERSON] було здійснено поза волею позивача, у зв`язку із чим вона (позивач) вважає, що спірні договори комісії та купівлі-продажу мають бути визнані недійсними із застосуванням наслідків їх недійсності, а спірне майно подружжя підлягає поділу згідно чинного законодавства. Крім того, у позовній заяві позивач зазначила, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи з ідентифікаційним кодом 42047711, виявлено зміну назви юридичної особи з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАВАВТО-ПЛЮС» на Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХГРУП-АВТО», що є однією і тією ж юридичною особою з кодом ЄДРПОУ 42047711. Тому, з урахуванням зміни назви, позивачем в якості одного з відповідачів вказано його існуюче на даний час найменування із назвою - «УКРТЕХГРУП-АВТО», місцезнаходженням якого на даний час є адреса: 25031, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, вул. Юрія Коваленка, будинок 23, корпус 1, квартира 28. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2019 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову, та накладено арешт на транспортні засоби, які належать [PERSON] , а саме на автомобіль MAN, модель 26.410 СПЕЦIАЛIЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ -С, 2004 року випуску, колiр бiлий, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 11.05.2018 року, та на причіп марки KOGEL, модель АWE 18, СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ПРИЧІП СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ПР-КОНТЕЙНЕРОВОЗ, 1991 року випуску, колір червоний, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 09.10.2019 року. Крім того, вказаною ухвалою постановлено провести опис зазначених транспортних засобів та заборонити проведення будь-яких дій по їх відчуженню. Постановою Кропивницького апеляційного суду від 22.01.2020 року ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.12.2019 року про забезпечення позову скасовано в частині встановлення заборони проведення будь-яких дій по відчуженню транспортних засобів, в решті судове рішення залишено без змін. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.01.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04.02.2020 року виправлено описку, допущену в ухвалі Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 грудня 2019 року про часткове задоволення заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.04.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином, представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності та за відсутності позивач, а також письмові пояснення, у яких просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не подав. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНИКАВТО», в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подав. Представник відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХГРУП-АВТО», в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, відзиву на позовну заяву не подав. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] причини неявки в судове засідання від 25.09.2020 року не повідомила. Представник відповідача [PERSON] на електронну адресу суду надіслав клопотання, у якому просив відкласти розгляд справи 25.09.2020 року у зв`язку із запланованим на цей день захистом наукової роботи у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Окрім того, в судове засідання від 26.08.2020 року відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] причини неявки в судове засідання від 26.08.2020 року не повідомила. Представник відповідача [PERSON] на електронну адресу суду надіслав клопотання, у якому просив відкласти розгляд справи 26.08.2020 року у зв`язку із його участю в інших судових засіданнях у Ленінському районному суді м. Кіровограда. В ході розгляду справи ні відповідачем, ні його представником відзиву на позовну заяву подано не було. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів - Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області, в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, у якій просив розгляд справи провести за його відсутності. Крім того, 12.03.2020 року від представника Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області на адресу суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів причіп KOGEL AWE 18, 1991 року випуску, колір червоний, номер шасі [NUMBER] , VIN- [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] (попередній реєстраційний номер [NUMBER] ) з 09 жовтня 2019 року належить на праві власності громадянці [PERSON] на підставі договору укладеного у суб`єкта господарювання з ТОВ «УКРТЕХГРУП-АВТО» № 7609/19/001383 від 09 жовтня 2019 року, а транспортний засіб MAN 26.410, 2004 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] (попередній реєстраційний номер [NUMBER] ), VIN - [NUMBER] з 01 травня 2018 року належить на праві власності громадянці [PERSON] на підставі договору укладеного у суб`єкта господарювання з ТОВ «ЮНИКАВТО» № 7532/18/000250 від 01 травня 2018 року. Станом на 05 березня 2020 року на дані транспортні засоби ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 грудня 2019 року накладено арешт та/або заборона на відчуження. Крім того, у поясненні представник третьої особи зазначив, що претензії та заперечення стосовно позову у Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області відсутні. Як вбачається з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи та доказів заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-284 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 08.07.2011 року [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстрували шлюб, актовий запис № 196, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області. Від шлюбу у позивача та відповідача [PERSON] народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 02.04.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області. 16.11.2012 року на ім`я [PERSON] було зареєстровано причіп KOGEL AWE 18, ПРИЧІП - ПЛАТФОРМА-Е. 1991 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , колір червоний, номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 16.11.2012 Олександрійським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області. Крім того, як вбачається з копії договору купівлі-продажу № 3541/2016/164248 від 02.11.2016 року, та копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , 02.11.2016 року [PERSON] придбав автомобіль MAN 26.410, СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір білий, номерний знак [NUMBER] . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 398/1808/17 (провадження № 2/398/1891/17) від 26.06.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 8 липня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Олександрія Кіровоградської області, актовий запис № 196, розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 07.07.2017 року. Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] за час шлюбу набули майно, а саме причіп KOGEL AWE 18, ПРИЧІП - ПЛАТФОРМА-Е, номерний знак [NUMBER] та автомобіль MAN 26.410, СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ ВАНТАЖНИЙ КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, номерний знак [NUMBER] , і вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до копії договору комісії № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року, укладеного [PERSON] із Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНИКАВТО», вбачається, що останній, виступаючи Комісіонером, взяв на себе зобов`язання за дорученням Комітента - [PERSON] за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/ або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу марка, модель MAN 26.410, КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колір білий, [NUMBER] , № кузова (шасі, рами) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за Комітентом 02.11.2016 року за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 27850 грн. За результатами укладеного договору сторонами, а саме представником ТОВ «ЮНИКАВТО» та [PERSON] 11.05.2018 року складено акт № 7532/18/000250 технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, відповідно до якого було проведено огляд технічного стану зазначеного вище транспортного засобу. На підставі вказаного договору комісії суб`єктом господарювання - ТОВ «ЮНИКАВТО», в особі відповідального [PERSON] , з покупцем - [PERSON] укладено договір купівлі - продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору ТОВ ЮНИКАВТО» передано у власність [PERSON] транспортний засіб марка MAN, модель 26.410 КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за комітентом 02.11.2016 року. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 27850 грн. За результатами укладеного договору представником ТОВ «ЮНИКАВТО» та покупцем [PERSON] 11.05.2018 року складено акт № 7532/18/000250 огляду реалізованого транспортного засобу, відповідно до якого встановлено, що ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу відповідають номерам, зазначеній в товарно-супровідній документації на транспортний засіб. Відповідно до копії договору комісії № 7609/19/001383 від 09.10.2019 року, укладеного [PERSON] із Товариством з обмеженою відповідальністю «ПАВАВТО-ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 42047711), вбачається, що останній, виступаючи Комісіонером, взяв на себе зобов`язання за дорученням Комітента - [PERSON] за комісійну плату вчинити за рахунок Комітента від свого імені один/ або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу причепу марка KOGEL, модель АWE 18, ПР-ПЛАТФОРМА-Е, 1991 року випуску, колір червоний, номер кузова (шасi, рама) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за Комітентом 16.11.2012 року за ціною, не нижче узгодженої сторонами, а саме 5000,00 грн. За результатами укладеного договору сторонами, а саме представником комісіонера [PERSON] та [PERSON] 09.10.2019 року складено акт № 7609/19/001383 технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер, відповідно до якого було проведено огляд технічного стану зазначеного вище транспортного засобу. На підставі вказаного договору комісії суб`єктом господарювання - ТОВ «ПАВАВТО-ПЛЮС», в особі відповідального [PERSON] , з покупцем - [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 від 09.10.2019 року. Відповідно до п. 1.1 вказаного договору ТОВ «ПАВАВТО-ПЛЮС» передано у власність [PERSON] транспортний засіб причіп, марка KOGEL, модель АWE 18, ПР-ПЛАТФОРМА-Е, 1991 року випуску, колір червоний, номер кузова (шасi, рама) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за Комітентом 16.11.2012 року. Відповідно до п. 3.1 вказаного договору купівлі-продажу, за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 5000,00 грн. За результатами укладеного договору представником ТОВ «ПАВАВТО-ПЛЮС» та покупцем [PERSON] 09.10.2019 року складено акт № 7609/19/001383 огляду реалізованого транспортного засобу, відповідно до якого встановлено, що ідентифікаційні номери складових частин транспортного засобу відповідають номерам, зазначеній в товарно-супровідній документації на транспортний засіб. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 3541, [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , з 11.05.2018 року є власником транспортного засобу MAN, модель 26.410 КОНТЕЙНЕРОВОЗ-С, 2004 року випуску, колір білий, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 3541, [PERSON] , місце проживання: [ADDRESS] , з 11.05.2018 року є власником транспортного засобу причепу марка KOGEL, модель АWE 18, ПР-ПЛАТФОРМА-Е, 1991 року випуску, колір червоний, номер кузова (шасi, рама) [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . На ухвалу суду про витребування доказів Регіональний сервісний центр МВС в Кіровоградській області надав до суду лист № 31//-24 від 04.02.2020 року, відповідно до якого повідомив наступне: - згідно інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 02.11.2016 року громадянин [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на підставі договору купівлі-продажу № 3541/2016/164248 від 02.11.2016 року укладеного у ТСЦ № 3541 РСЦ МВС в Кіровоградській області перереєстрував на себе транспортний засіб MAN 26.410, 2004 року випуску, колір білий, [NUMBER] , номер шасі [NUMBER] та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане 02.11.2016 року, реєстраційний номер [NUMBER] . - 11.05.2018 року року вищезазначений транспортний засіб був перереєстрований у ТСЦ № 3541 РСЦ МВС в Кіровоградській області на громадянку [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на підставі договору комісії № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року, укладеного з ТОВ « ЮНИКАВТО», з подальшим підписанням договору, укладеного у суб`єкта господарювання між [PERSON] та ТОВ «ЮНИКАВТО» № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року, та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] видане 11.05.2018 року, реєстраційний номер [NUMBER] . - згідно інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів, 16.11.2012 року громадянин [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) у ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Олександрія на підставі довідки-рахунку ДПІ 632371 від 31.10.2012 року, виданої ПП «ЗЕМІ-ТРАНС» зареєстрував за собою причіп марки KOGEL AWE 18, привезений з-за кордону по ВМД № 408000008/2012/000612 від 11.10.2012 року, виданої Чернівецькою митницею, 1991 року випуску, колір червоний, номер шасі [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] та отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 16.11.2012 року. - 09.10.2019 року вищезазначений причіп у ТСЦ № 3541 РСЦ МВС в Кіровоградській області був перереєстрований на громадянку [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на підставі договору комісії № 7609/19/001383 від 09.10.2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «УКРТЕХГРУП-АВТО» з подальшим підписанням договору, укладеного у суб`єкта господарювання між [PERSON] та ТОВ «УКРТЕХГРУП-АВТО» №7609/19/001383 від 09.10.2019 року та отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 09.10.2019 року та видано новий реєстраційний номер [NUMBER] . Крім того, судом встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ПАВАВТО-ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 42047711), змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРТЕХГРУП-АВТО» (код ЄДРПОУ 42047711). Статтею 68 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (стаття 1011 ЦК України). Згідно змісту статті 1011 ЦК України комісіонер діє в чужих інтересах - комітента, за дорученням останнього, але від власного імені, тобто є самостійною стороною у правочині. Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Згідно частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У частині третій статті 65 СК України передбачено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Таким чином, судом встановлено, що оспорювані договір комісії № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНИКАВТО», та, відповідно, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНИКАВТО» і [PERSON] , а також договір комісії № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року, укладений між [PERSON] i товариством з обмеженою відповідальністю «ПАВАВТО ПЛЮС», та, відповідно, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ПАВАВТО-ПЛЮС» i [PERSON] , були укладені, без згоди співвласника майна, а саме позивача [PERSON] , тому наявні усі підстави для визнання зазначених вище договорів недійсними. Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 607/13289/16-ц (касаційне провадження № 61-29948св18). Статтею 216 ЦК України визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Так як судом визнано недійсними договір комісії № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року, укладений між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНИКАВТО», та, відповідно, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7532/18/000250 від 11.05.2018 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ЮНИКАВТО» і [PERSON] , а також договір комісії № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року, укладений між [PERSON] i товариством з обмеженою відповідальністю «ПАВАВТО ПЛЮС», та, відповідно, договір купівлі-продажу транспортного засобу № 7609/19/001383 вiд 09.10.2019 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «ПАВАВТО-ПЛЮС» i [PERSON] , суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності вказаних договорів, зокрема: скасувати державну реєстрацію вказаних транспортних засобів за [PERSON] ; зобов`язати [PERSON] повернути співвласникам - [PERSON] та [PERSON] зазначені вище транспортні засоби, а також зобов`язати [PERSON] , повернути [PERSON] , грошові кошти на суму 32850, 00 копійок, які він отримав від останньої за продаж зазначених транспортних засобів згідно договорів купівлі-продажу, що визнані судом недійсними. Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інших обставини, що мають істотне значення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У пунктах 23, 24, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного сумісного майна подружжя» судам надані роз`яснення про те, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Враховуючи зазначені норми закону, розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд вважає за необхідне поділити спільне майно між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , що є їх спільною сумісною власністю подружжя, визнавши за кожним з них по Ѕ частці спірних транспортних засобів. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 9 статті 141 ЦПК України визначено, що якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Вказаний спір виник з вини відповідача [PERSON] , який вчинив дії щодо відчуження спільного майна без відома співвласника та не повідомив про наявність співвласника інших учасників оспорюваних правочинів, в добровільному порядку не вжив заходів щодо поділу майна подружжя, тому судові витрати у справі суд покладає саме на нього. На підставі викладеного,

Outcome: approved