Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернулася до суду з позовом, який уточнила та остаточно просить стягнути з відповідача суму авансового внеску у розмірі 46421 гривня 78 коп. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 03 лютого 2014 року між нею відповідачем укладена усна угода про продаж їй дачної земельної ділянки № 257 в СТ «Чайка-3», що розташована в Нахімовському районі міста Севастополя. Однією з умов угоди була розстрочка платежу вартості ділянки протягом одного року з моменту реєстрації договору купівлі-продажу. Позивач передала відповідачу в якості авансу 4000 доларів США, що за курсом НБУ України становить 46421 гривень 78 коп., про що свідчить розписка відповідача про одержання ним вказаної грошової суми. Сторони домовились, що укладення угоди відбудеться у Приватного нотаріуса Севастопольського нотаріального округу [PERSON] протягом одного місяця з дня отримання відповідачем авансу, для чого нотаріусу були передані необхідні документи, але наступного дня відповідач став вимагати виплатити йому усю суму в момент укладення угоди. На такі умови позивач не погодилась Скориставшись нагодою відповідач відмовився від послуг нотаріуса і забрав свій пакет документів. На вимоги позивача повернути безпідставно набуті грошові кошти відповідач відмовився, мотивуючи свою відмову тим, що отримані ним гроші є залогом і поверненню не підлягають, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності у судовому засіданні підтримала вимоги своєї довірительки, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити та пояснив, що він дійсно є власником дачної земельної ділянки № 257 в СТ «Чайка-3», що розташована в Нахімовському районі міста Севастополя і про її продаж він розмістив оголошення в мережі Інтернету. В кінці січня 2014 року до нього приїхали позивач та ріелтер, нанятий нею. Після огляду будинку вони зясували умови укладення договору купівлі-продажу вказаного садового будинку та земельної ділянки. Домовленість полягала в тому, що продаж нерухомого майна здійснюється за суму еквівалентну 62000 доларів США, при цьому він отримує від потенційного покупця завдаток у розмірі 4000 доларів США, з яких він оплачує послуги ріелтора у розмірі 2000 доларів США, а через місяць після отримання завдатку і оплати послуг ріелтора вони з позивачем мали намір укласти угоду купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки. 02 лютого 2014 року позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 доларів США, про що він надав позивачу розписку і одночасно в присутності позивача, він оплатив послуги ріелтора. Також вони домовились з позивачем, що укладення угоди відбудеться 03 березня 2014 року у Приватного нотаріуса Севастопольського нотаріального округу [PERSON] Відповідач підготував відповідний пакет документів для укладення договору, віддав їх на зберігання нотаріусу, але позивач у призначений день до нотаріальної контори не зявилась, повідомивши телефоном, що не має суми в обумовленому розмірі і у разі згоди відповідача одержати суму еквіваленту 50000 доларів США, вона прибуде для укладання угоди. Відповідач на такі умови не погодився і запропонував позивачу повернути їй отриману ним 02.02.2014 року грошову суму у розмірі 2000 доларів США. Позивач відмовилась і таким чином укладення договору купівлі-продажу не відбулося з вини позивача, тому вимоги про стягнення грошової суми є безпідставними. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до наданої суду розписки від 03 лютого 2014 року, що викладена російською мовою відповідач «взял залог» у сумі чотири тисячі доларів США у позивача в рахунок продажу дачної ділянки № 257, СТ «Чайка-3», Нахімовського р-на, м. Севастополя. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до довідки № 2006/52-3-70 від 13 травня 2014 року АТ «УкрСиббанк», Національним банком України станом на 13 травня 2014 року встановлений наступний курс української гривні за 100 доларів США 1160,54450 гривень. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому відповідно до ст. 58 ЦПК України докази повинні бути належними, тобто містити інформацію щодо предмета доказування і суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, при цьому якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частиною першою статті 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір, відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України є нікчемним. Суд системно аналізуючи норми діючого цивільного законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню, тому суд стягує з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 4000 доларів США, яка станом на 13 травня 2014 року, відповідно до встановленого Національним Банком України курсу гривні становить 46421 гривень 78 коп., оскільки грошові кошти, що одержані відповідачем від позивача 03 лютого 2014 року є авансом. При цьому суд виходить з того, що відповідач не надав письмових доказів які б свідчили про те, що позивач має перед відповідачем зобовязання укладання договору купівлі-продажу і що грошова сума у розмірі 4000 доларів США передана позивачем на забезпечення виконання такого договору, тому враховуючи вимоги на ч. 2 ст. 570 ЦК України гроші, одержані відповідачем від позивача - вважаються авансом. Суд також враховує, що відповідач у судовому засіданні підтвердив, що будь яких письмових угод із відповідачем с приводу купівлі-продажу дачної ділянки він не укладав, домовленість носила усний характер, тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України, розписка від 03 лютого 2014 року, не може вважатися правочином, що вчинений у письмовій формі, оскільки не підписана позивачем. Крім того, сторонами не додержані вимоги ч. 1 ст. 220 ЦК України, щодо нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу нерухомого майна, тому суд не приймає до уваги посилання відповідача, що грошові кошти отримані ним від позивача є завдатком. Суд також, не приймає до уваги посилання відповідача, що факт укладення угоди можуть підтвердити свідки, оскільки при недодержанні сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. На підставі викладеного суд повністю задовольняє вимог позивача та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача сплачені нею судові витрати.

Outcome: approved