Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №238382142 від 23.12.2020 року, житловий будинок літ. А загальною площею 85,4 кв.м., житлова площа 53.3 кв.м., сарай В, вбиральня Д, сарай Е, погріб пг, сарай К, огорожа №4-5 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (частка 37/100) та їй (частка 63/100), інші будь які будівлі, які знаходяться в стадії будівництва в реєстрі нерухомого майна не зареєстровані. [PERSON] помер, а його спадкоємці (треті особи), які проживають в будинку на даний час спадщину юридично не оформили. Вона володіє часткою житлового будинку та прибудинкових споруд на підставі договору дарування 63/100 частин житлового будинку, укладеного 11.0.2004 року. Житловий будинок фактично поділений на два окремих домоволодіння з окремими приміщеннями, підключенням газопостачання, водопостачання, електропостачання, окремими дворами, де однією частиною (37/100) володіють та зареєстровані треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В іншій частині домоволодіння (63/100) зареєстровані та проживають: [PERSON] (її тітка), [PERSON] (її донька) та [PERSON] (її колишній чоловік та відповідач по справі). Вона та відповідач були в зареєстрованому шлюбі з 2002 по 2009 року та після розлучення все одно проживали в вище вказаному житловому будинку. Відповідач був зареєстрований в житловому будинку літ. А-1, та наділений правом його користування, як член її сім`ї 06.04.2011 року. Фактично відповідач добровільно за власним бажанням виїхав з житлового будинку в 2012 році. 25.09.2015 року вона уклала шлюб з [PERSON] та почала з ним мешкати новою сім`єю з новими членами сім`ї. Ще в період шлюбу з відповідачем та після його офіційного розірвання, на території земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , ними було побудовано окремий житловий мансардний будинок М-ІІ. Після, того як відповідач добровільно перестав мешкати за адресою: [ADDRESS] , ним було подано позов про визнання права спільної сумісної власності на окремий житловий мансардний будинок М-ІІ. 07.04.2014 року Апеляційним судом Сумської області було ухвалено рішення відповідно до якого окремий житловий мансардний будинок М-ІІ було визнано спільною сумісною власністю подружжя. Згідно Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 11.04.2019 року відповідача було вселено саме в окремий житловий мансардний будинок М-ІІ та встановлено порядок користування ним. Відповідно до Ухвали Ковпаківського районного суду м.Суми від 16.01.2020 року вказане рішення про вселення відповідача в окремий житловий мансардний будинок М-ІІ було виконано, виконавче провадження закрито. Відповідач згідно право установчих документів не має права власності на частку житлового будинку А-І розташованого за адресою: [ADDRESS] , де він був зареєстрований як член сім`ї в 2011 році. Добровільно перестав ним користуватися та проживати в ньому з 2014 року. Перестав бути членом сім`ї власника житлового будинку з 2015 року. Одружився, утворив нову сім`ю де в нього народилася дитина. Мешкає за іншою адресою. Тобто, будь-які законні підстави згідно Цивільного та Житлового кодексів України на продовження реєстрації відповідача за вище вказаною адресою відсутні. Позивач просить суд ухвалити рішення яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а житловим будинком літ. А-І за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] , позовні вимоги підтримав повністю з зазначених в позові підстав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] , повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом опублікування повідомлення на офіційному веб-сайті суду, однак до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - Сумська міська рада в особі ЦНАП у м.Суми в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву в якій зазначили, що справу за позовом [PERSON] просили розглядати без участі їх представника. Треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника позивача - [PERSON] , показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №238382142 від 23.12.2020 року, житловий будинок літ. А загальною площею 85,4 кв.м., житлова площа 53.3 кв.м., сарай В, вбиральня Д, сарай Е, погріб пг, сарану К, огорожа №4-5 належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (частка 37/100) та [PERSON] (частка 63/100) інші будь які будівлі, які знаходяться в стадії будівництва в реєстрі нерухомого майна не зареєстровані, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №238382142 від 23112.2020 року (а.с.7-9). [PERSON] помер, а його спадкоємці (треті особи), які проживають в будинку на даний час спадщину юридично не оформили. Позивач [PERSON] володіє часткою житлового будинку та прибудинкових споруд на підставі договору дарування 63/100 частин житлового будинку укладеного 11.06.2004 року (10-11,12). Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , фактично поділений на два окремих домоволодіння з окремими приміщеннями, підключенням газопостачання, водопостачання, електропостачання, окремими дворами (а.с.13-21). У будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: власник (співвласник) - [PERSON] , її тітка - [PERSON] , [INFO] , її донька - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №14.03-08/72099 від 23.12.2020 року (а.с.22). Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] були в зареєстрованому шлюбі з 2002 року по 2009 рік та після розлучення все одно проживали в вище вказаному житловому будинку, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.24). За час шлюбу [PERSON] та [PERSON] та після його офіційного розірвання, на території земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , ними було побудовано окремий житловий мансардний будинок М-ІІ, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-21). Але, цей мансардний будинок не був введений в експлуатацію та право власності на нього не зареєстровано. Згідно з рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 11.04.2019 року зобов`язано [PERSON] надати [PERSON] ключі від мансардного будинку М-ІІ та огорожі за адресою: [ADDRESS] , вселений [PERSON] до мансардного житлового будинку М-ІІ за адресою: [ADDRESS] ; встановлено порядок користування мансардним житловим будинком М-ІІ за адресою: [ADDRESS] , виділивши [PERSON] житлову кімнату 1-5 площею 11,30 кв.м., [PERSON] житлову кімнату 1-10 площею 18,40 кв.м., кімнату 1-11 площею 24,20 кв.м., та інші приміщення загального користування залишено у спільному користуванні (а.с.26-29). 25.09.2015 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та почала з ним мешкати новою сім`єю з новими членами сім`ї (а.с.25). Відповідач [PERSON] в 2012 році добровільно залишив житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , та переїхав на інше постійне місце проживання, але із реєстрації місця проживання не знявся у встановленому чинним законодавством України порядку. Викладені обставини підтвердили допитані судом свідки. Так, свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та є рідною племінницею позивачки, в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі [PERSON] близько десяти років не проживає з позивачкою в будинку за адресою: [ADDRESS] . До вказаного будинку після того як він переїхав, він також ні разу не з`являвся вже близько десяти років. Їй відомо, що перебуваючи у шлюбі [PERSON] , разом з [PERSON] , побудували мансардовий будинок. Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та є матір`ю [PERSON] , яка є співвласницею будинку за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що позивач [PERSON] , та відповідач [PERSON] , проживали разом в будинку за адресою: [ADDRESS] з 1981 року. Проживали вони в новому мансардовому будинку. Вже близько десяти років [PERSON] у вказаному будинку не проживає. Свідок [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , добре знає позивача [PERSON] , та є співвласницею будинку за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , відповідач [PERSON] , перестав проживати в будинку за адресою: [ADDRESS] та не проживає вже там близько десяти років. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Діями відповідача порушені права позивача, як власника цього житла. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити і визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком літ.А-І за адресою [ADDRESS] .

Outcome: approved