Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому послалась на те, що із 15.03.2011 працювала на ТДВ «ЖЛ» рецептурником 4-го розряду, 30.11.2015 була звільнена із зазначеної посади на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із переведенням до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ренесанс Траст». Далі позивач вказує, що 07.12.2015 вона була прийнята за переведенням до ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на посаду машиністом розфасувально пакувальних машин 3-го розряду. При цьому при переведенні з ТДВ «ЖЛ» до ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» їй було гарантовано збереження тих самих умов праці, в тому числі і заробітної плати. За словами позивача, 04.01.2016 вона була звільнена з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі» та на момент звільнення з вказаної посади відповідач не провів із нею остаточного розрахунку та заборгував заробітну плату за грудень 2015 року в сумі 4411 грн. 41 коп. З огляду на викладене у позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на свою користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 4411 грн. 41 коп. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судові засідання 19.12.2016 р. та 27.02.2017 р. не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин, враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача, судом ухвалено визнати причини неявки представника ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» у судове засідання 19.12.2016 р. та 27.02.2017 р. неповажними та проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом, що відповідає положенням, які передбачені ч. 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169, ч. 2 ст. 197 та ст. 224 ЦПК України, Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» у період із 07.12.2015 по 04.01.2016 року, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача (а.с. 6). На ухвалу суду відповідачем не була надана довідка про нараховану та невиплачену заробітну плату [PERSON] тому суд керувався при прийнятті рішення по справі наявними в матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача. Як убачається із Виписки з системи персоніфікованого обліку (форма ОК-5) відносно позивача [PERSON]., виданої органами Пенсійного фонду України (а.с. 7), заборгованість по заробітній платі перед позивачем за відпрацьовані дні грудня 2015 року становить 4411 грн. 41 коп., та із зазначеної суми були сплачені страхові внески. З урахуванням того, що у день звільнення відповідач ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» не провів з позивачем повного розрахунку та доказів протилежного суду не надано, суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 4411 грн. 41 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). В день звільнення позивача з роботи відповідачем не було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі за весь час роботи (22 робочих днів в грудні 2015 року) в розмірі 4411 грн. 441 коп. Таким чином заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем становить 4411 грн. 41 коп., а тому позов в цій частині підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує також із ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: approved