Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, вказуючи, що на виконанні Другого МВ ДВС ХМУЮ перебуває виконавче провадження про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], а згідно довідки цього відділу заборгованність відповідача по аліментам станом на 01.12.2015 року становить 17386,58 грн., тому позивач просить згідно ч.1 ст.196 СК України стягнути з нього на її користь за період з січня по листопад 2015 року неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів в сумі 2444,88 грн., а відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення стягнути суму інфляційних втрат з 01.01.2013 року по вересень 2015 року включно в сумі 5939,44 грн., а всього 8384,32 грн. У судове засідання позивач не з'явилася, подавши заяву про повне підтримання позову, розгляд справи у її відсутності, у разі наявності підстав просить ухвалити заочне рішення (а.с.30). Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи (а.с.29), однак про причини неявки чи відкладення розгляду справи суд не повідомив, в зв'язку з чим, відповідно до ст.224 ЦПК України є підстави для заочного розгляду справи, а враховуючи, згоду позивача, розгляд справи відбувається в заочному режимі. Неявка сторін у судове засідання є підставою відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України для розгляду справи у їх відсутності, на підставі наявних у справі матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.11.2011 року та виданого на його підставі 29.11.2011 року виконавчого листа, з [PERSON] на користь [PERSON] (зараз-Калузіді) стягуються аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.10.2011 року і до повноліття дитини (а.с.32-34). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованності державної виконавчої служби, на спростування якого відповідачем не надано жодних доказів, відповідач мав сплачувати за вказаний позивачем період щомісячно аліменти в різних сумах, загальна заборгованність з виплати аліментів станом на 01.12.2015 року становить 17386,58 грн. (а.с.7). Згідно ст.196 СК України при виникненні заборгованності з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих положень Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованність утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. На підставі змісту зазначених норм та положень ст.ст.214, 215 ЦПК, суд під час ухвалення рішення повинен встановити факт заборгованності за аліментами, вину платника в її виникненні, період часу, за який виникла ця заборгованність, час її погашення та період, на який було прострочено сплату аліментів з моменту виникнення до її погашення. Суд вважає, що вказана заборгованність виникла з вини платника аліментів, оскільки він за період з 2011 року по кінець 2012 року та в 2015 році не сплатив жодної суми, а за період з 2013 року по 2014 рік сплачував аліменти не в повному обсязі, а суду відповідач не надав будь-яких даних про утворення заборгованності з незалежних від нього причин. В той же час, Верховний Суд України у справі №6-149 цс14 зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши їх загальну суму. В зв'язку з цим неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується не на всю суму заборгованності в арифметичній прогресії, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за кожен день прострочення без її накопичення в прогресії. Розмір неустойки повинен нараховуватися не із загальної суми основного боргу, як і загальних днів прострочення, а лише із суми боргу за певний місяць. Виходячи з викладеного, розрахунок неустойки, викладений позивачем в позовній заяві (а.с.5) і який за період з січня по листопад 2015 року включно становить 2444,88 грн. є вірним і відповідає вимогам ст.196 СК України та правовій позиції Верховного Суду України, в зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь 5939,44 грн. інфляційних втрат з 01.01.2013 року по вересень 2015 року включно відповідно до Закону України Про індексацію грошових доходів населення, суд приходить до наступного. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Верховний Суд України у справі №6-113 цс13 від 06.11.2013 року зробив правовий висновок про те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі ч.2 ст.184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно п.8 ст.8 ЦПК України у порядку, передбаченому Законом України Про індексацію грошових доходів населення. Враховуючи, що розмір аліментів був визначений судом не в твердій грошовій сумі, а в частці від доходу відповідача, тому відсутні підстави для застосування положень ч.2 ст.184 СК України та Закону України Про індексацію грошових доходів населення, в зв'язку з чим слід відмовити в задоволенні цих вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що буде становити 29,2 % від суми заявлених позовних вимог і відповідно становити від сплаченої суми 487,20 грн. судових витрат 142,26 грн.

Outcome: partial