Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із справжнім позовом, посилаючись на ті обставини, що відповідач вихованням їх дітей [PERSON] та [PERSON] не займається, станом здоров'я не опікується, матеріально не забезпечує, зловживає спиртними напоями, б'є її. Просила позбавити відповідача батьківських прав відносно дочок. Позивач та органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міськради позов підтримали. Відповідач до суду повторно не явився, надав суду відзив (а.с.102) та письмові пояснення у яких проти задоволення позову заперечував, зазначивши що із-за складних стосунків сім'ї, сварок та непорозумінь він був вимушений покинути квартиру, де проживав з сім'єю. Намагався налагодити побачення та спілкування з дітьми, однак позивач відкидала усі його пропозиції. Свідок [PERSON] надала суду пояснення, що вона приходить до [PERSON] у гості приблизно два рази на тиждень. [PERSON] про дітей не піклується, матеріальної допомоги не надає. Свідок [PERSON] надала суду пояснення, що після одруження [PERSON] ніколи не бачила за її місцем проживання відповідача [PERSON] разом з дітьми. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов'язки батьків щодо виховання дитини. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.09.2015р. (а.с.6). Перебуваючи у шлюбі у сторін народилися діти: [PERSON] [INFO] (а.с.7) та [PERSON] [INFO] (а.с.8). У другій половині 2017р. сторони стали проживати окремо, діти залишилися проживати з позивачем. Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міськради у своєму висновку №1969/01-11 від 26.11.2018р. вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.125). У висновку також зазначається, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей,їх навчання, підготовку до самостійного життя. Проте зазначений висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав зроблені без спілкування з ним. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON] свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів національної поліції, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідача, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні. Умовою по ухиленню від обов'язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідача відносно доньки [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно його доньки [PERSON] є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю (батьком). За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дочки [PERSON] шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно дитини. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити, однак, враховуючи протиправну поведінку відповідача щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню дочки [PERSON], його слід попередити, що у разі продовження протиправної поведінки він буде позбавлений батьківських прав відносно неї. Разом з тим, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Згідно ч.1.п.1ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він не забрав дитину з пологового будинку. Судом встановлено, що відповідач не забрав з пологового будинку доньку [PERSON], вихованням дитини з її народження не займається, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток і поважних причин такій поведінці відповідача судом не виявлено, а тому, оскільки позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] і судом встановлена винна поведінка відповідача, то позов в цій частині підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial