Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що її цивільному чоловікові [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,94436 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №050989, виданого 10.08.2004р. Вказує, що 21.08.2013р. помер [PERSON], а після його смерті належну йому спадщину у відповідності до вимог\~ст.1268 ЦК України фактично прийняла позивач [PERSON], яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю більше пяти років перед відкриттям спадщини та вважається спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом Зазначає, що через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу про право власності на зазначену спірну земельну ділянку позивач [PERSON] позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання позивача [PERSON] із [PERSON] однією сімєю понад пять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1998р. по 21.08.2013р., та визнати за нею, позивачем [PERSON], право власності на спірну земельну ділянку площею 0,94436га в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача\~- Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не зявився, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та проти позову не заперечує. Представник третьої особи\~ в.о. завідувача Мостиської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, проте надіслав заяву-повідомлення №01-16/945 від 11.12.2018р. та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.12.2018р. №54425380, з яких вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 21.08.2013р., в нотаріальній конторі не заводилися, а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. [PERSON] особа\~ приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, проте надіслав заяву-повідомлення №1649/01-16 від 04.12.2018р. та інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.12.2018р. №54340035, з яких вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 21.08.2013р., в нотаріальній конторі не заводилися, а також клопотання, в якому просить розглядати дану справу за їх відсутності. У ч.4\~ст.206 ЦПК України\~зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та показання свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3\~ст.12 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України у своїй\~Постанові №7 від 30.05.2008р.«Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 2) розяснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сімєю та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що 21.08.2013 року помер [PERSON]. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на земельну ділянку площею 0,94436 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №050989, виданого 10.08.2004р. Спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном, в тому числі зазначеною вище земельною ділянкою не розпорядився. У звязку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] та відсутністю спадкоємців першої-третьої черг спадкування за законом спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON], право на спадкування такої в порядку ч.2\~ст.1258 ЦК України\~отримали спадкоємці четвертої черги спадкування за законом, зокрема позивач [PERSON]. Матеріалами справи підтверджено, а тому суд вважає доведеним факт того, що спадкодавець [PERSON] дійсно спільно проживав із [PERSON] з 1998р. по день його смерті\~до 21.08.2013р. за адресою: м.Судова Вишня, вул.Квітнева, 11, Мостиського району Львівської області, вони були повязані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обовязки. Даний факт проживання позивача [PERSON] з [PERSON] однією сімєю підтверджується наданими в судовому засіданні показаннями свідків [PERSON], [PERSON], довідкою виданою виконкомом Судововишнянської міської ради Мостиського району Львівської області від 05.07.2018р. №3467 та актом обстеження матеріально-побутових умов від 04.07.2018р. Згідно з ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України\~\~сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зі змісту п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» випливає, що до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що\~\~до членів\~\~сім'ї наймача належать дружина наймача,\~\~їх діти, батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~\~постійно\~\~проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне\~\~господарство. Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, так як дає позивачу підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що [PERSON] дійсно проживала з [PERSON], який помер 21.08.2013року, однією сім'єю за адресою: м.Судова Вишня, вул.Квітнева,11, Мостиського району Львівської області з 1998року до 21.08.2013р Після смерті спадкодавця [PERSON] позивач [PERSON] як спадкоємець четвертої черги спадкування за законом вчинила дії, які свідчать про прийняття нею даної спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки, виданої виконавчим комітетом Судововишнянською міською радою Мостиського району Львівської області 05.07.2018р. за №3467, - [PERSON], котрий помер 21.08.2013р., на час смерті проживав за адресою: [INFO]. На час смерті разом з ним за вказаною адресою проживала позивач [PERSON] Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1\~ст.1270 ЦК України, позивач не заявила про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ч.3\~ст.1268 ЦК України, позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] Згідно повідомлення Мостиської державної нотаріальної контори №01-16/945 від 11.12.2018р. та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.12.2018р. №54425380, відомо, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 21.08.2013р., в нотаріальній конторі не заводилися. Спадкоємців попередніх черг спадкування за законом та інших можливих спадкоємців, які б претендували чи прийняли спадщину після смерті [PERSON], крім позивача, судом не встановлено. В той же час, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку позивач [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у звязку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON]; листом-повідомленням з приватного нотаріуса [PERSON] від 16.07.2018р. №852/01-16 про відмову у оформленні спадкових прав, після смерті [PERSON]; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 10.12.2018р. №54425380; довідками, виданими виконкомом Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області від 08.06.2018р.; копією паспорта позивача по справі; іншими матеріалами справи. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261 - 1265 цього Кодексу\~(спадкоємці за законом). Відповідно до\~ст.1264 ЦК України\~у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Правилами\~ст.1268 ЦК України\~встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1\~ст.1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах\~уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1\~ст.1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1\~ст. 1297 ЦК України). Оскільки у зв'язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку (нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачем) права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст.ст.81,131 ЗК України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Згідно ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Пленум Верховного Суду України в Постанові 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні чи суспільні інтереси (ч.1 ст.3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або попорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це. З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON]; вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину; до складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить зазначена земельна ділянка; право власності на спірну земельну ділянку було посвідчене належним чином правовстановлюючим документом, однак оригінал такого втрачено, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту своїх порушених прав як визнання за нею права власності на спадкове майно є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самих порушених прав позивача, а тому може бути застосований судом. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для встановлення факту спільного проживання позивача із спадкодавцем однією сімєю більше пяти років та визнання за позивачем права власності на спірну земельну ділянку, на яку видавався Державний акт на право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]., який помер 21.08.2013р

Outcome: approved