Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивачі, 26 березня 2021 року звернулись до суду з даною позовною заявою, в якій просять припинити право власності [PERSON] на частку у спільному майні та виплати їй грошової компенсації за ј житлового будинку та господарських будівель розташованих за адресою: [ADDRESS] . Вимоги обґрунтували тим, що вони є власниками ѕ частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , з яких [PERSON] належить 1/2 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом НАМ 380391, виданого Знам`янською районною державною нотаріальною конторою 09 вересня 2015 року, а [PERSON] ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом №586 від 05 жовтня 2020 року. Відповідач є власником ј частини будинку згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом №598 від 29 травня 2017 року. Домоволодіння складається з житлового будинку, площею 54 квадратних метрів, літньої кухні, сараю, вбиральні, огорожі, колодязю. У зв`язку із тим, що у них з відповідачем склалися неприязні відносини, які приводять до постійних сварок, вирішили звернутися до суду з питання надання грошової компенсації відповідачу за частку у спільному майні. У добровільному порядку відповідач відмовляється на отримання суми вартості ј частки житлового будинку в рахунок компенсації розподілу спільного майна. Відповідачу було запропоновано продати будинок з наступним пропорційним розподілом грошей від продажу, але вона не погоджується без пояснень. Так як їх частка у спільному майні набагато більша та у зв`язку з тим, що користуватися будинком та господарськими будівлями спільно неможливо за частку відповідача вони мають намір сплатити грошові кошти. Представника позивача [PERSON] просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Перемот О.Г. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала просила відмовити в їх задоволенні на підставах вказаних у наданому відзиві на позовну заяву. У відзиві вказано, що дійсно, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] , відповідач є спадкоємцем 1/4 частки житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , відповідно до доданих ним до позову документів є власником 1/2 частини будинку, а [PERSON] є власником такої ж частки будинку як і [PERSON] - ј. Позивачі у будинку [ADDRESS] не проживають, а зареєстровані і фактично користуються житловими приміщеннями за іншою адресою. За таких обставин. [PERSON] має право пред`явити аналогічний позов до [PERSON] при припинення її частки у спільному майні взамін на грошову компенсацію, згідно ст.365 ЦК України. [PERSON] вже не вперше звертається до суду з подібним позовом до [PERSON] та вводить суд в оману щодо суті спору. Проблема полягає не тільки у можливості користування спільною частковою власністю - житловим будинком з господарсько-побутовими будівлями, які на сьогоднішній день повністю захопив та заселив туди свого сина [PERSON] та чинить перешкоди [PERSON] у доступу до спільного часткового майна. З цього приводу вже неодноразово виникали сварки та бійки, на місце викликалася поліція. При цьому, [PERSON] користується частиною земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарсько-побутових будівель за [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] не бажає визнати право [PERSON] частку у вказаній земельній ділянці, то спір між сторонами триває вже багато років. Ціна, яку пропонує [PERSON] , [PERSON] явно не відповідає ринковій вартості будинку та земельної ділянки, розташованій в екологічно чистому районі, з розвиненою інфраструктурою та поблизу водойми. 23 січня 2020 року Знам`янським міськрайонним судом було винесене рішення - у справі ЄУН № 389/3007/19, яким визнано за [PERSON] в порядку спадкування після померлого [INFO] батька [PERSON] , право отримання у спільну часткову власність 1/4 частки земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарсько-побутових будівель за [ADDRESS] , площею 0,1796 га, право на яку він успадкував після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Вказане рішення суду набуло законної сили і з метою його реалізації [PERSON] звернулася до Петрівської сільської ради Знам`янського району з заявою, за якою рішенням сорок п`ятої сесії сьомого скликання Петрівської сільської рада Знам`янського району №814 від 01 жовтня 2020 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення 1/4 частини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, із загальної площі земельної ділянки 0,15 га у спільну часткову власність. Тим самим рішенням Петрівської сільської ради [PERSON] , який разом зі [PERSON] звертався з відповідною заявою, було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення 1/2 частини відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, із загальної площі земельної дьчянки 0,15 га у спільну часткову власність. Задоволення позовних вимог призведе до явного порущення прав та завдання істотної шкоди майновим правам [PERSON] , оскільки право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарсько-побутових будівель [ADDRESS] , право власності на яку за [PERSON] визнано рішенням суду і якою вона користується, є похідним і прямо пов`язане з правом власності на частку житлового будинку і господарсько-побутові будівлі за цією адресою. За наведених обставин підстави для задоволення позову відсутні. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно сформованої 11 жовтня 2021 року за №279045533, свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за №598, свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 вересня 2015 року зареєстрованого в реєстрі за №622, свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 жовтня 2020 року зареєстрованого в реєстрі за №586, свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 травня 2017 року зареєстрованого в реєстрі за №598, Витягів з Державного реєстру речових парв на нерухоме майно про реєстрацію права вланості, технічного паспорту виготовленого за станом на 28 травня 2015 року, житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності трьом особам - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, [PERSON] належить ј частка будинку, [PERSON] - Ѕ, [PERSON] - ј. Будинок має загальну площу 54 кв.м. житлова площа 32 кв.м. Має такі госмподарсько -побутові будівлі, які до нього прилягають: літня кухня, сіни, сарай, вбиральня, Ѕ колодязя, огорожа (а.с.3,4,5,6-7,8-10,32, 33, -----). [PERSON] з 25 жовтня 2013 року зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.28). Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23 січня 2021 року (справа ЄУН 389/3007/19) за [PERSON] визнано, в порядку спадкування після померлого [INFO] батька [PERSON] , право отримання у спільну часткову власність 1/4 частку земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарсько-побутових будівель за [ADDRESS] , площею 0,1796 га., право на яку він успадкував після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 34-35). Рішенням сорок п`ятої сесії сьомого скликання Петрівської сільської ради №814 від 01 жовтня 2020 року, [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ј частки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, із загальної площі земельної ділянки площею 0,15 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд із земель житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у спільну часткову власність, яка перебуває у запасі Петрівської сільської ради. Цим же рішенням [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення Ѕ частки вказаної земельної ділянки. У спільну часткову власність (а.с. 36,37). Згідно з довідкою Петрівської сільської ради від 07 жовтня 2020 року, станом на 10 жовтня 2020 року земельна ділянка площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , у власності не перебуває, рішення щодо приватизації земельної ділянки не приймалось (а.с. 38). Доказів про те, що позивачами внесено на депозитний рахунок Знам`янського міськрайонного суду вартість частки відповідача у спільному майні суду не надано, не йдеться про це і в позовній заяві. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами першою, другою статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Частиною 1 ст.365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Аналіз положень ч.1 ст.365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». Тлумачення пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України свідчить, що припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку, з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення порушення прав інтересів співвласника, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17, провадження № 61-42000св18). Питання чи є частка незначною, підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Втручання у право власності може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедентній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Згідно з ч.2 ст.365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Невиконання позивачем цієї умови є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов`язань перед іншою стороною. З досліджених судом доказів та пояснень сторін слідує, що спірний житловий будинок є спільною частковою власністю сторін, однак між ними склалися неприязні стосунки, які приводять до постійних сварок, що унеможливлює їх спільне володіння та користування нерухомим майном, у зв`язку з чим сторона позивача ставить питання про припинення права власності відповідача на її 1/4 частку будинку зі сплатою компенсації. До того ж позивачі вказують, що частка відповідача є незначною. Інших підстав передбачених ст.365 ЦК України, які визначені підставами для припинення права особи на частку у спільному майні позивач не наводить. Крім того, позивачами не надано доказів про те, що ними внесено на депозитний рахунок суду вартість частки відповідача у спільному майні. Позивачі взагалі не посилаються на необхідність внесення коштів, як це передбачено ч. 2 ст.365 ЦК України. Відповідач вказує, що її частка будинку така ж як і позивача [PERSON] , задоволення позовних вимог призведе до явного порушення її прав та завдасть істотної шкоди її майновим правам, вона оформляє право на земельну ділянку для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку та господарсько побутових будівель і користується нею. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст.77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачами не доведено обставин, на підставі яких вони просять припинити право власності відповідача на частку у спільному майні. Поряд з неприязними відносинами, які склалися між сторонами, та незначним розміром частки відповідача у спільному майні в порівняні з загальним розміром частки позивачів, на думку суду припинення права відповідача на цю частку, завдасть істотної шкоди її інтересам як співвласника майна. До тогож позивачами не надано жодних доказів про внесення на депозитний рахунок суду вартості частки відповідача у спільному майні, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Таким чином, заявлені позивачем позовні вимоги є недоведеними і задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати, суд відносить на його рахунок.

Outcome: dismissed