Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про збільшення розміру\~аліментів, посилаючись на те, що [PERSON] (до реєстрації шлюбу 24.04.2015 р. - Буйненко), з 17.02.2006 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №73. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2011 р. по справі №2-1066/11 шлюб між нами було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу та дотепер проживає разом зі ним та повністю знаходиться на її утриманні. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2013 р. по справі №333/7529/13-ц було вирішено стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.09.2013 р. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2014 р. по справі №22-ц/778/123/14 вищевказане рішення було скасовано та ухвалено нове наступного змісту: «Стягнути з [PERSON] , громадянина України, який мешкає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 34.09.2013 року до досягнення [PERSON] повноліття». Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, постійно переховує дійсний розмір своїх доходів. У зв`язку з чим, позивач звертається до суду з даним позовом. Представник позивача наполягала на задоволенні позову. Відповідач заперечував проти задоволення позовної заяви. Суд, вислухавши сторін, дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. [PERSON] (до реєстрації шлюбу 24.04.2015 р. - Буйненко), з 17.02.2006 р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №73. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2011 р. по справі №2-1066/11 шлюб між нами було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу та дотепер проживає разом зі ним та повністю знаходиться на її утриманні. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.11.2013 р. по справі №333/7529/13-ц було вирішено стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 700 гривень до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24.09.2013 р. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2014 р. по справі №22-ц/778/123/14 вищевказане рішення було скасовано та ухвалено нове наступного змісту: «Стягнути з [PERSON] , громадянина України, який мешкає за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 34.09.2013 року до досягнення [PERSON] повноліття». На сьогоднішній день мінімальний прожитковий мінімум на дитину відповідного віку становить 1944 грн. згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» від 13.07.2018 № 2513-VІІІ Позивач перебуває на обліку в Шевченівському РУСЗН та отримує одноразову допомогу на дитину у розмірі 860 гривень та соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 1049 гривень. Відповідач в свою чергу офіційно працевлаштований та має постійний дохід про що свідчить довідка про доходи. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, законодавець покладає обов`язок на батьків спільно утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, умовою збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У зв`язку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матір`ю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, що змінився матеріальний стан відповідача (останній утримує неповнолітню доньку від повторного шлюбу), однак суд вважає за необхідне частково збільшити розмір аліментів, призначених рішенням рішення Апеляційного суду Запорізької області від 28.01.2014 р, і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) Докази того, що відповідач не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному розмірі, у суду відсутні. Натомість суду надана інформація про [PERSON] є засновником та керівником ТОВ «Вєктортайм», яке на даний час є діючим підприємством в якому відповідач отримує постійний дохід. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при змінні розміру аліментів аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial