Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди в сумі 19 158,00 грн. та 3 704,80 грн. понесених судових витрат в складі витрат на сплату судового збору та на оплату правничої допомоги адвоката. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2016 р. по справі № 404/6207/15-ц, провадження № 2/404/303/16 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, витребувано у [PERSON] належний [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом автомобіль марки ГАЗ 21, тип ТЗ Легковий седан-В, 1963 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору. На виконання судового рішення від 17.06.2016 року у справі № 404/6207/15-ц Кіровським районним судом м. Кіровограда 13.07.2016 р. було видано позивачу виконавчі листи на витребування у відповідача належного позивачеві автомобіля та на стягнення судового збору. Рішення суду від 17.06.2016 року у справі № 404/6207/15-ц виконане в примусовому порядку в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат в розмірі 243,60 грн. на підставі виконавчого листа від 13.07.2018 р., що підтверджується постановою державного виконавця Фортечного ВДВС міста Кіровограда ГТУЮ Кіровоградської області про закінчення виконавчого провадження № 51706030 від 05.08.2016 р. та листом начальника вказаного органу ДВС від 13.10.2016 р. № 46916, адресованим суду, стягувачеві та боржникові, примірники яких знаходяться в матеріалах цивільної справи № 404/6207/15-ц. Рішення суду від 17.06.2016 року у справі № 404/6207/15-Ц в частині витребування у [PERSON] належного [PERSON] автомобіля відповідача не виконано добровільно, ні в примусовому порядку на підставі виконавчого листа суду від 13.07.2016р. Листом Фортечного ВДВС м. Кропивницького ГТУЮ у Кіровоградській області від 01.03.2018 р. № 9347/13.23.33 повідомлено [PERSON] про винесення державним виконавцем постанови про завершення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 404/6207/15-ц від 13.07.2016 р., у зв`язку з тим, що належний їй автомобіль марки ГАЗ 21, тип ТЗ Легковий седан-В, 1963 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер [NUMBER] був зданий на металобрухт. Представником позивача було отримано копію постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві, винесену державним виконавцем 04.08.2016 р. у зв`язку з тим, що виходом за адресою, вказаною у виконавчому документі [ADDRESS] , автомобіль марки ГАЗ 21, тип ТЗ Легковий седан-В, 1963 року випуску, р/н [NUMBER] , не виявлено та встановлено, що вищевказаний автомобіль в 2015 році зданий на металобрухт. Зазначену обставину встановлено в ході виконавчого провадження згідно з Актом державного виконавця від 01.08.2016 року, примірник якого зберігається в матеріалах ВП № 51700177, копію відзнято в ході ознайомлення з матеріалами в органі ДВС 23.05.2018 р. Стверджується, що має місце невиконання відповідачем судового рішення щодо витребування майна позивача з незаконного володіння, що набрало законної сили, та неможливість його виконання в примусовому порядку уповноваженим на те органом за вищенаведених обставин, що свідчить про продовжуване порушення цивільних прав позивача як власника майна та обумовлює необхідність зміни способу захисту порушеного права з повернення майна на стягнення його вартості в порядку відшкодування майнової шкоди. Розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачеві, визначено з середньої ринкової вартості автомобіля згідно звіту № 21/18 про оцінку транспортного засобу від 12.03.2018 року, виконаного експертом ТОВ «Експертно правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» [PERSON] , що становить 19 158,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят вісім грн. 00 коп.). Відповідно до ціни позову 19 158,00 грн. позивачем сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. згідно п. 1.1.2 Переліку ставок судового збору ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Судові витрати позивача за попереднім \орієнтовним) розрахунком складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 704, 80 грн. та витрат на правничу допомогу адвокатом в розмірі 3 000,00 грн., а тому просить задовольнити позов повністю. В судовому засіданні позивачем та її адвокатом позов підтримано повністю. Відповідач позов не визнала повністю. Суду надано відзив на позов відповідно до якого зазначено, що завжди вважала , що автомобіль марки ГАЗ 21, реєстраційний номер [NUMBER] належав співмешканцю [PERSON] , який керував вказаним ТЗ. [PERSON] з подробицями розповідав обставини, при яких він за свої кошти придбав у 2000 році вказаний ТЗ 1963 року випуску, збирав по п`ять, по десять доларів, доплачував гривні до суми 400 доларів, яку запросив продавець за вказаний ТЗ. Саме [PERSON] за життя ремонтував, підфарбовував ТЗ. У 2014 році [PERSON] здав цей ТЗ на металобрухт, щоб мати гроші на лікування. Вважала, що [PERSON] поводився з ТЗ як зі своєю власністю. Стверджує, що позивач не заявляла свої права ні тоді, коли забирала маму в 2010 році, ні через півроку по її смерті, коли вступила в спадщину, аж доти, поки не помер реальний, а не номінальний власник- [PERSON] [PERSON] навіть ім`я вітчима в позові вказала невірно - замість [PERSON] написала « [PERSON] ». А коли [PERSON] помер, то всі витрати на похорон, на поминки, на пам`ятник, на оградку понесла позивач, а не [PERSON] Сумнівна цінність акту експертної оцінки і ціни 19158 гривень за вказаний ТЗ. Експерт сам визнав, що не мав об`єкту обстеження, так як автомобіля не було в наявності і він не мав можливості: Злічити показники одометра, злічити серійний номер ТЗ, номер кузова, шасі. Експерт не мав даних про умови експлуатації ТЗ, про наявність або відсутність аварійних чи інших пошкоджень ТЗ. Експерт сам визнав, що перевірка зазначених умов виходила за межі його компетенції. Тому дана експертна оцінка дає тільки загальні відомості про можливу вартість вказаного вище автомобіля. Вважає помилковим застосовувати таку оцінку вартості до даного ТЗ. Відповідно до ст. 322 ЦК України саме власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2016 р. по справі № 404/6207/15-ц, провадження № 2/404/303/16 було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, витребувано у [PERSON] належний [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом автомобіль марки ГАЗ 21, тип ТЗ Легковий седан-В, 1963 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер [NUMBER] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 243,60 грн. судового збору. Державним виконавцем винесено постанову про завершення виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 404/6207/15-ц від 13.07.2016 р., у зв`язку з тим, що належний їй автомобіль марки ГАЗ 21, тип ТЗ Легковий седан-В, 1963 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер [NUMBER] був зданий на металобрухт. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначені конституційні норми кореспондуються з приписами частини першої статті 319 Цивільного кодексу України, відповідно до яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди ( п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України) , Відповідно до ч. 1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зокрема, як передбачено п.1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду закріплені ст. 1166 ЦК України, відповідно до яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України визначені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, зокрема, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до роз`яснень, які дані у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 7 від 08.07.94 р., № 11 від 30.09.94 р., № 15 від 25.05.98 р., №9 від 24.10.03 р. відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити, пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників , свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю. Обставини щодо належності позивачеві на праві власності автомобіля марки ГАЗ 21, тип ТЗ Легковий седан-В, 1963 року випуску, колір бежевий, реєстраційний номер [NUMBER] встановлено рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2016 р. по справі № 404/6207/15-ц, провадження № 2/404/303/16. Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню відповідачем позивачеві, визначено з середньої ринкової вартості автомобіля згідно звіту № 21/18 про оцінку транспортного засобу від 12.03.2018 року, виконаного експертом ТОВ «Експертно правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» [PERSON] , що становить 19 158,00 грн. При цьому, судом встановлено, що транспортний засіб відповідач особисто не реалізовувала, вона при житті [PERSON] на його вимогу за потреби коштів на його лікування передала транспортний засіб на металобрухт. При цьому , фактично рішення про його реалізацію у такий спосіб було прийнято [PERSON] . Про те, що дана реалізація мала місце до смерті останнього свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження , покази відповідача , надані як покази свідка під кримінальну відповідальність та покази свідка [PERSON] , які зазначили , що на момент смерті [PERSON] автомобіля не було. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи встановлені судом обставини , та надані суду докази , суд приходить до висновку , щодо недоведеності позовних вимог і відмови в їх задоволенні. Позивач 20.03.15 року прийняла право на спадщину на вказаний автомобіль , звертаючись з позовом до суду про витребування майна з чужого незаконного володіння знала про відсутність даного майна і його передачу на металобрухт. Під час розгляду справи , не було доведено в суді того факту , що відповідач на власний розсуд та у власних інтересах і на свою користь розпорядилась даним майном. Крім того, надаючи звіт про оцінку транспортного засобу адвокат позивача мала б знати , що даний звіт може служити підтверджуючим документом для визначення розміру судових витрат по спору майнового характеру, але в розумінні статті 76 ЦПК України не є доказом, на підставі яких встановлюються обставини , якими обґрунтовуються вимоги і заперечення сторін. Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, на яку посилається експерт у звіті застосовується при проведенні експертиз і визначає можливість проведення оцінки транспортних засобів лише з обов`язковим оглядом транспортного засобу. Таким чином , обставини на які посилається позивач не знайшли свого підтвердження в суді , позов не підлягає задоволенню повністю. Згідно ст.ст.134,137, 142 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed