Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

позивач звернулася із позовом до відповідачів, третьої особи про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом житловим будинком №225 в с. Кривопілля присілок Поля Верховинського району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона являється власником житлового будинку №225 в с. Кривопілля присілок Поля Верховинського району Івано-Франківської областіна підставі договору дарування від 26.04.2010, укладеного з попереднім власником житлового будинку її матірю [PERSON] В той же час, вона не може повноцінно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності майном, оскільки в будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON], які з моменту набуття нею будинку у власність там не проживають, своїх речей не зберігають, будь-яким іншим способом не користуються житловим приміщенням по місцю реєстрації, в той же час витрат по утриманню будинку не несуть. А тому вважає, що оскільки останніх шість місяців не проживають в будинку, а тому на даний час вони втратили право на користування житлом з підстав ст.ст.71,72 ЖК України. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав, додатково пояснили, що відповідачі в будинку зареєстровані з 2002 року, однак в ньому не проживають, витрат по його утриманню не несуть, проживають у власному житловому будинку під номером №223, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON], який також діє в інтересах дружини відповідача [PERSON] в судовому засіданні відносно позову заперечив, вважає, що позивач безпідставно посилається на ті обставини, що він з дружиною не користується житлом, і вони не несуть витрати по утриманню будинку, оскільки вони проживають у даному житловому будинку і сплачують комунальні послуги. Додатково вказав, що позивач неодноразово зверталася до суду із позовом від імені їх матері про виселення його та дружини із спірного житлового будинку, однак рішеннями судів їй було в цьому відмовлено за безпідставністю. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Кривопільської сільської ради [PERSON], проти задоволення позову заперечив, вказав, що відповідачі зареєстровані та проживають у житловому будинку №225 в с. Кривопілля присілок Поля Верховинського району Івано-Франківської області. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з таких підстав. Як вбачається із договору дарування від 20.04.2010 (а.с.6) та свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.8), власником житлового будинку №225 в с. Кривопілля присілок Поля Верховинського району Івано-Франківської областіявляється [PERSON] Згідно з довідкою Кривопільської сільської ради №304 від 20.03.2017 про склад сімї (а.с.16), у вказаному житловому будинку зареєстровані [PERSON], мати власника [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], брат та невістка власника [PERSON] Позивач звернулася із позовом в суд про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням з підстав ст. ст. 71,72 ЖК України, як наймачів житлового приміщення, які понад шість місяців не проживають та не користуються житлом за місцем реєстрації. Слід зазначити, що право на користування жилим приміщенням членів сімї власника квартири і наймачів регулюється різними нормами. Зокрема, права і обовязки членів сімї власника квартири регулюються статтями 156, 157 ЖК УРСР, ст.405 ЦК України, а права і обовязки наймачів статтями 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. Оскільки судом встановлено, що попереднім власником житлового будинку №225 в с. Кривопілля присілок Поля Верховинського району Івано-Франківської областібула [PERSON], мати відповідача, внаслідок чого [PERSON], як член сімї власника набув право на користування цим житлом, а тому до вказаних правовідносин правильно застосовувати правові норми житлового законодавства, що регулюють порядок користування житлом членами сімї власника такого житла. В той же час, суд враховує, що внаслідок укладення договору дарування 20.04.2010 житлового будинку №225 в с. Кривопілля присілок Поля Верховинського району Івано-Франківської області, право власності попереднього власника будинку було припинене шляхом його переходу до нового власника позивача [PERSON] Таким чином, на даний час позивач [PERSON] є власником зазначеного житлового будинку. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника житлового будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на житловий будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Така позиція суду є аналогічною правовому висновку щодо застосування норм права, здійсненому Верховним Судом України у постанові від 05.11.2014 року у цивільній справі № 6-158цс14 за наслідками розгляду заяви про неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, який у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин суд приходить до переконання, що право відповідачів на користування житлом житловим будинком №225 в с. Кривопілля присілок Поля Верховинського району Івано-Франківської областібуло втрачене внаслідок припинення права власності попереднього власника будинку [PERSON], членом сімї якої вони являлися. Крім цього суд переконаний, що таке право за відповідачами не збереглося при набутті права власності на вказаний житловий будинок позивачем, оскільки в розумінні ст. 64 ЖК УРСР відповідачі членами сімї позивача не являються, а підстав для їх визнання такими у суду немає, оскільки в судовому засіданні факт спільного проживання відповідачів з позивачем та ведення ними спільного господарства, не знайшов свого підтвердження. Не набули відповідачі і прав наймачів вказаного житлового будинку після набуття його у власність позивачем, оскільки жодних доказів про укладення між сторонами договору житлового найму суду не представлено. З врахуванням того, що судом встановлено факт втрати відповідачами права користування житлом житловим будинком №225 в с. Кривопілля присілок Поля Верховинського району Івано-Франківської областіз 20.04.2010, тобто з моменту припинення права власності [PERSON], членом сімї якої вони являлися, а тому суд вважає підставними позовні вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом, у звязку із чим їх слід задовольнити, а судові витрати покласти на відповідачів. При цьому, судом не приймаються до уваги надані сторонами докази, що на їхню думку підтверджують або спростовують факт фактичного проживання протягом тривалого часу відповідача у спірному будинку, як такі, що не мають жодного правового значення для встановлення наявності чи відсутності у відповідача права на користування житловим приміщенням. Також, застосовуючи при задоволенні позову положення ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст. 156 ЖК УРСР, суд не вважає, що порушив принцип диспозитивності передбачений ст. 11 ЦПК України про те, що суди розглядають цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, оскільки хоча позивачем і заявлено позов з підстав ст.ст. 71, 72 ЖК України, однак у позові він наводив обставини вчинення відповідачем йому перешкод у користуванні власністю шляхом безпідставного не зняття з реєстрації за вказаною адресою не зважаючи на втрату ним права на користування житлом, що порушує його права власника. А згідно зі ст.119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 21, 212 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не посилання на певну норму закону. Тому, якщо позивач посилається не на ту норму закону, суд уточнює підстави позову й застосовує відповідну норму закону незалежно від того, чи отримано на це згоду позивача.

Outcome: approved