Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різницю характерів та різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали непорозуміння та сварки, які привели до взаємного відчуження. Позивач зазначає, що вони з 04.01.2014 року не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету, а тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Посилається, що почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення, за таких обставин, не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити. В ході розгляду справи відповідач заперечував проти розірвання шлюбу та вважає, що збереження сім'ї можливе, оскільки відповідач кохає свою дружину, а також у сторін є спільні діти в інтересах яких необхідно зберегти даний шлюб. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.12.2008 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб від 20.12.2008 року, актовий запис № 147 (а.с.6). Сторони мають спільних дітей: сина - [PERSON], [INFO], доньку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7-9). Також встановлено, що сторони з 04.01.2014 року не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не мають спільного бюджету. Аналізуючи матеріали справи, приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, виходячи з наступного. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Ухвалою суду 17.03.2014 року сторонам було надано строк на примирення, проте вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не дали позитивних результатів. В судовому засіданні позивач пояснила, що вона втратила почуття кохання та поваги до відповідача, строк на примирення не дав ніяких результатів, а тому перебування у шлюбі суперечить її інтересам, оскільки вона фактично створила нову сім»ю, а тому примирення є неможливим. Заперечення відповідача щодо неможливості розірвання шлюбу, виходячи з інтересів дітей, не може слугувати достатньою підставою для відмови в задоволенні даного позову, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Оцінюючи пояснення сторін, наданих ними в ході розгляду справи та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, а тому шлюб сторін підлягає розірванню. Крім цього, встановлено, що спірні питання щодо поділу майна між сторонами, на даний час відсутні. Діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишаються проживати з матір'ю. З огляду на викладене позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved