Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, з врахуванням заяви (а.с. 24-26), про стягнення з [PERSON] неустойку за прострочення по сплаті аліментів в сумі 4196,96 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 23.09.2006 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 17.01.2014 року розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO]. З відповідача рішенням суду на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини, яка знаходиться на утриманні [PERSON]. Проте, вказане рішення суду [PERSON] належним чином не виконується, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість по сплаті аліментів. [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] у відповідності до частини першої статті 196 Сімейного кодексу України неустойки від суми несплачених аліментів за період з 01.10.2014 року по 01.04.2016 року, яка становить 4196,96 грн. Позивач в судовому засіданні 09.08.2016 року, 12.09.2016 року та 05.10.2016 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. В судове засідання, призначене на 03.03.2017 року позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 173, 174). В матеріалах справи міститься заява [PERSON] (вх. № 39458 від 25.11.2016 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 131). Відповідач в судовому засіданні 01.12.2016 року та 06.12.2016 року проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування заперечень зазначив, що йому не було відомо про наявність заборгованості по сплаті аліментів, які він готовий сплачувати регулярно та у повному обсязі. Крім того, дізнавшись про наявність вказаної заборгованості, [PERSON] з метою її погашення одразу ж звернувся до державного виконавця, яка повідомила про відсутність розрахункового рахунку для перерахунку коштів. Після того, як [PERSON] стали відомі реквізити для перерахунку коштів по сплаті аліментів, останній одразу ж перерахував 16177,00 грн. в рахунок погашення сплати заборгованості. В судове засідання, призначене на 03.03.2017 року відповідач не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 7397 від 03.03.2017 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 175). Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 12.09.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Фортечний відділ державної виконавчої служби міста Кіровограда Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 79). Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 87, 106, 116, 160) та розписка (а.с. 133, 152, 166). Подав до суду заяву (вх. № 40314 від 01.12.2016 року) про розгляд справи без участі представника Фортечного відділу державної виконавчої служби міста Кіровограда Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 142). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що сторони з 23.09.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.01.2014 року, яке набрало законної сили 05.02.2014 року розірваний (а.с. 6, 99). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 24.01.2007 року, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції (а.с. 5, 98). Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04.02.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20.11.2013 року по [INFO]. На виконання вищевказаного рішення суду 04.02.2014 року видано виконавчий лист (а.с. 7), який знаходиться на виконанні в Фортечному відділі державної виконавчої служби міста Кіровограда Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Визначені та стягнуті рішеннями суду аліменти відповідач своєчасно та в повному розмірі не сплачував, про що свідчать розрахунки заборгованості по аліментам (а.с. 102 на звороті, 177). Факт наявності заборгованості і її розмір відповідач не оспорював, про звільнення від заборгованості у передбаченому законом порядку не звертався. Свої заперечення проти позову обґрунтовував відсутністю у державного виконавця розрахункового рахунку [PERSON] для отримання коштів по аліментам. Статтею 196 Сімейного кодексу України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць розраховується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 року). В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Матеріалами справи підтверджується, що з часу ухвалення рішень про стягнення аліментів відповідач несвоєчасно або не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання дитини, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам. Зокрема, за виконавчим листом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, [PERSON] станом на 01.05.2016 року заборгованість по аліментам становила 15428,68 грн. за період з 01.10.2014 року по 01.05.2016 року. Відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти (а.с. 123), проте сплатив суму заборгованості по аліментам тільки під час розгляду справи (а.с. 177). Частина третя статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають статті 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Всупереч зазначеним нормам, відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів, оскільки відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України [PERSON] зобов'язаний утримувати дитину, [PERSON] до досягнення ним повноліття. Обставини, на які посилався, заперечуючи проти позову не можна визнати достатніми для висновку про наявність правових підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченої статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальності. Позивач заявив до стягнення з відповідача 4196,96 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів за виконавчим листом №404/10397/13-ц (2/404/346/14), виданим 04.02.2014 року Кіровським районним судом міста Кіровограда. Слід зазначити, що за розрахунком суду, здійсненого на підставі розрахунків заборгованості по аліментам, наданих державним виконавцем (а.с. 102 на звороті, 177), а також враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 року, розмір неустойки за прострочення сплати аліментів за вищевказаним виконавчим листом за період з 01.10.2014 року по 01.05.2016 року становить 4694,08 грн. Однак частиною першою статті 11 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вимоги частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе задовольнити позов в межах заявлених позовних вимог, а саме: в сумі 4196,96 грн. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved