Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, просить визнати недійсним договір №1180648-А від 03.01.2021, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН»; визнати Договір про надання кредиту №1180648-А від 03.01.2021, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» недійсним в частині нарахування комісії із застосуванням наслідків недійсності правочину; здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором №1180648-А від 03.01.2021, в рахунок погашення суми тіла кредиту. Свої вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено Договір про надання кредитних коштів №1180648-А від 03.01.2021, відповідно до якого нею було отримано позику. Разом тим, вважає вказаний договір недійсним, оскільки відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте позивач договір не підписувала. Крім цього, відповідач письмово не повідомив позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору, скористався тим, що позивачу, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні спірного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Оскільки прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», тому є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Крім цього, договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору, однак у ньому не вказана ціна та сукупна вартість кредиту, позивачу не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Вимога про нарахування та сплату неустойки є явно завищеною та позивача введено в оману щодо істотних умов договору, зокрема відсоткової ставки за користування кредитом та непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Вважає, що при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як позивачу запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах, розмір нарахованих відсотків за кредитним договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Ухвалою від 05.07.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.08.2021, яке за клопотанням представника відповідача було відкладено на 15.09.2021 та в подальшому на 25.10.2021. Крім цього, постановлено зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» подати до суду протягом 15 днів з моменту отримання копії ухвали повний достовірний розрахунок заборгованості за простроченим тілом, заборгованості за нарахованими відсотками, нарахованої пені та комісії. 01.10.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що кредитний договір було укладено між сторонами на підставі Примірного договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СС ЛОУН», затверджених наказом №3011-1 від 30.11.2020. Кредитний договір та Правила були розміщені у вільному доступі на веб-сайті відповідача. Договір укладено між сторонами в електронному вигляді за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та вимогам щодо письмової форми договору. Крім цього, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а тому є необґрунтованими посилання позивача на ту обставину, що договір є недійсним з цих підстав. Відповідач не обмежував позивача у часі при здійсненні ознайомлення з інформацією та документами про продукцію відповідача, які розміщені на веб-сайті відповідача, а у випадку незгоди з такими позивач мала можливість відмовитися від отримання кредиту та вийти з інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, натомість позивач уклала договір та отримала кредит. Більше того, в подальшому між сторонами були укладені додаткові угоди до договору, Крім цього, відповідно до п.4.10 Кредитного договору та ст.15 закону України «Про споживче кредитування» позивач протягом 14 календарних днів з дня укладення договору мала право відмовитися від договору шляхом направлення відповідного повідомлення в письмовій формі, однак таким правом не скористалася, кредит не повернула, а згодом ще й допустила прострочення його виконання. Також вважає необґрунтованими, як підставу для визнання недійсним договору, посилання позивача на встановлення відповідачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання зобов`язань за договором, що відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнається несправедливою умовою договору, оскільки умовами договору встановлено штраф у розмірі 50 % від суми кредиту, що кореспондує абз.2 ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та не може розглядатися як непропорційно велика сума компенсації. Більше того, у зв`язку з карантином позивачу неустойка взагалі не нараховувалась, що підтверджується довідкою №20/09/2 від 20.09.2021. Враховуючи наведене вважає, що відсутні будь-які обставини, які свідчили б про невідповідність умов договору вимогам законодавства України та про несправедливість його умов, а пред`явлений позов направлений лише на уникнення цивільно-правової відповідальності за кредитним договором, боргові зобов`язання за яким досі не виконані. Крім цього, до відзиву долучено довідку про розрахунок заборгованості позивача №20/09/2 від 20.09.2021. Позивач в судове засідання не з`явилася, разом з тим керувала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом положень ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З засвідченої копії шаблону сторінки, що генерується в заповненому вигляді на сайті відповідача про пропозицію (оферту) про укладення електронного кредитного договору вбачається, що така форма містить відомості про необхідність підписання відповіді і прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцептувати оферту) одноразовим ідентифікатором. Таким чином договір був підписаний позивачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що передбачено положеннями Закону України «Про електронну комерцію», а за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У зв`язку з наведеним, твердження позивача про непідписання нею кредитного договору є необґрунтованими, оскільки між сторонами погоджено порядок підпису договору відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач не заперечує факту підписування нею спірного договору в такому порядку. На підтвердження укладення оспорюваного договору відповідачем суду надано відповідні документи з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Цього ж дня на виконання умов вказаного договору відповідач перерахував позивачу кошти на суму 1000,00 грн., що підтверджується повідомленням від 03.01.2021. Таким чином судом встановлено, що 03.01.2021 у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», сторони строком на 30 календарних днів уклали кредитний договір №1180648-А за заявкою в електронній формі на суму 1000,00 грн. зі сплатою процентів, на підтвердження прийняття заяви на видачу кредиту відповідачем було надіслано позивачу підтвердження укладення договору на вищевказаних умовах. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №561/77/19 від 16 грудня 2020 року. Як вбачається з копії кредитного договору №1180648-А такий укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» 03.01.2021 на суму 1000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, з датою повернення 01.02.2021, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника, договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. У додатку до договору міститься графік платежу, а саме: термін платежу, сума кредиту, нараховані проценти та загальна сума повернення кредиту. Відповідно до п.п. 2.6.5, 2.6.6 кредитного договору загальна вартість кредиту складає 1540 грн. Сума до повернення 1540 грн., розділом 3 визначено графік платежів. Згідно з п.11.8. кредитного договору позичальник підтверджує, що до укладення цього договору отримав від кредитора всю необхідну інформацію про кредит і умови кредитування відповідно до норм чинного законодавства України, що надана інформація є повною і зрозумілою і надана без нав`язування придбання фінансової послуги кредитора, що позичальник ознайомлений з Правилами надання коштів у кредит, які є невід`ємною частиною договору. Відповідно до п. 5.5 Правил, затверджених наказом директора ТОВ «CC Лоун» №3011-1 від 30 листопада 2020 року, у редакції, яка діяла на час укладення договору сторонами, позичальник має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причини, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів, про що повідомляє позичальника письмово до закінчення строку передбаченого для відмови від договору. Протягом семи днів позичальник має повернути кошти та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором. Приписами ч. 1 ст.230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Згідно зі ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом положень статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто, в даному випадку позивач. Разом з тим, позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту та обставин введення її відповідачем в оману при укладенні кредитного договору, ведення нечесної підприємницької діяльності та порушення прав як споживача фінансової послуги, існування істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, у зв`язку з чим посилання позивача на недобросовісність дій відповідача є безпідставними. Позивачем не надано жодних доказів того, що кредитний договір містить несправедливі умови, які всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, що завдають шкоди споживачеві. В свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивач не мала претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні та під час його виконання. Отже, дії відповідача не містять будь-яких ознак нечесної підприємницької практики. Судом встановлено, що відповідачем позивачу було надано повну та чітку інформацію щодо умов укладення договору кредиту, в тому числі, й сукупну вартість кредиту, яка передбачена чинним законодавством та доступна для вільного ознайомлення. Зміст укладеного між сторонами кредитного договору вказує на те, що позивач ознайомилася з ним та необхідною інформацією щодо суті фінансової послуги, сукупної вартості кредиту, повністю зрозуміла усі умови договору та зобов`язалася їх неухильно виконувати. Відтак, істотні умови вказаного кредитного договору погоджені між сторонами в порядку й спосіб, передбачені чинним законодавством, та відповідають внутрішній усвідомленій волі позивача. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на її поясненнях. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Жодних переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed