Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом (зі змінами) в якому просила суд: - виділити в натурі 1/6 частину будинку [ADDRESS] ), частину житлового будинку загальна площа 31,6 кв. м., житлова 27,9 кв. м. літ. «А» приміщення: коридор літ. 4-1; кімнати літ. 4-2, 4-3; убиральню літ. Н; погріб літ. 0; козирок літ. Коз; ганок літ Кр.; огорожу літ N; огорожу літ. N5; звіртку літ. №1, що зображено на схемі в додатку №1 висновку експерта № 3-12-19 з окремим входом для [PERSON] ; - встановити порядок користування та надати їй в постійне користування частину земельної ділянки з окремим заїздом яка має площу 295,7 кв. м. та на схематичному плані в додатку «1» до даного висновку дослідження зображена (заштрихована) червоним кольором і обмежена замкненою червоною лінією: / `-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12`, та загалом складає 1/3 (1/6+1/6) частки від загальної площі 887,00 кв. м. земельної ділянки за кадастровим номером № 3520555100 :50:042:0016, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом вона є спадкоємцем та власником 1/6 житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель у спільній частковій власності. Посилаючись на висновки експертів від 16.08.2018 № 2/08-18 та від 16.12.2019 № 2-12-19, якими визначено можливість виділення позивачу 1/6 частки житлового будинку, а також надання в постійне користування земельної ділянки, просила суду задовольнити її позовні вимоги. Ухвалою Олександрівського районного суду Кіровоградської області відстрочено сплату судового збору [PERSON] , відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання (т. 1 а.с. 81-83). Ухвалою судді від 07.02.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т. 2 а.с. 69-71). Ухвалою судді від 28.05.2020 позовну заяву [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення на користь [PERSON] з відповідачів витрат, пов`язаних по виготовленню технічної документації та виготовлення експертних досліджень, документів, транспортних, технічних витрат - 5 000 грн.; стягнення з відповідачів на користь [PERSON] матеріальної шкоди для проведення відновлювальних робіт у розмірі 37880 грн., грошових коштів за утримання земельної ділянки у розмірі 2000 грн., моральної шкоди у розмірі 30000 грн. та з [PERSON] завданої шкоди у розмірі 2900 грн., залишено без розгляду (т. 2 а.с. 149-151). Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги, з урахуванням уточнень, підтримала та просила задовольнити (т. 2 а.с. 144). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги, з урахуванням уточнень, визнала та проти їх задоволення не заперечила (т. 2 а.с. 141). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій позовні вимоги, з урахуванням уточнень, визнала та проти їх задоволення не заперечила, справу просила розглянути за її відсутності (т. 2 а.с. 142). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги, з урахуванням уточнень, визнав та проти їх задоволення не заперечив (т. 2 а.с. 49). Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, надала заяву в якій позовні вимоги, з урахуванням уточнень, визнала та проти їх задоволення не заперечила, справу просила розглянути за її відсутності (т. 2 а.с. 143). У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи клопотання відповідачів про те, що не заперечують проти задоволення вимог позивача, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу без участі сторін, за наслідками чого винести рішення про задоволення позовних вимог, оскільки вони є обґрунтовані та не суперечать законодавству, яке регулює сімейні правовідносини. Згідно статті 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що знаходиться у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. За змістом ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно частини 4 ст. 82 ЦПК, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 15.06.2018 у справі № 397/25/18 що набуло законної сили 24.07.2020, а також з інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.01.2018 № 109782395 встановлено, що позивач та відповідачі у справі є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] (частка [PERSON] - 1/6, [PERSON] - 1/4, [PERSON] - 4/15, [PERSON] - 3/20) (т. 1 а.с. 23, 49-53). Як вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] , згідно зведеного акту вартості будинків, господарських будівель та споруд, вартість житлового будинку по [ADDRESS] , включаючи убиральню, погріб, огорожу хвіртку, козирок, ганок станом на 18.02.2013 становить 95583 грн. З технічного паспорту на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 04.03.2013 на зазначений будинок, будівельна вартість будівель та споруд, розташованих за вказаною адресою, складає 95583 гривень, а зазначене домоволодіння складається з наступного: житловий будинок літ. «А» 1917 року побудови; убиральня літ. «Н» 2010 року побудови; погріб літ. «О» 1995 року побудови; огорожи літ. «№» 1995 року побудови; хвіртки літ. «№ 1» 1995 року побудови; козирок літ. «Коз» 1995 року побудови; ганок літ. «Ганок» 1995 року побудови (т. 1 а.с. 24-26). Судом встановлено, що сторонам у справі, які є співвласниками домоволодіння та яке перебуває у їх спільній часткові власності, в натурі не виділено та не встановлено порядку користування земельною ділянкою у відповідності належних частин домоволодіння. Для визначення можливості та варіантів розподілу домоволодіння в натурі, а також визначення порядку користування земельною ділянкою, проведено будівельно-технічне дослідження за результатами якого складено висновок. Зокрема, висновком експертного дослідження складеного за результатами проведення будівельно-технічного дослідження фахівцем (експертом) з будівельно - технічних знань Поповим В.В. 16.10.2018 № 2-08/18, технічна можливість, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва з урахуванням наданих документів виділити в натурі [PERSON] належну їй 1/6 частку (квартиру [ADDRESS] , а саме наступні будівлі і споруди: частину житлового будинку літ. «А» (кв. № 4), а саме: приміщення: коридор літ. 4-1; кімнати літ. 4-2, 4-3; убиральню літ. Н; погріб літ. О; козирок літ. Коз., ганок літ. Кр.; огорожу літ. N; огорожу літ. N 5; хвіртку літ. № 1, підтверджується зазначеним дослідженням та сталим користуванням. Варіант виділу 1/6 частки житлового будинку літ «А» зображений на схемі в додатку № 1 до висновку експертного дослідження. В межах частини житлового будинку (квартири [ADDRESS] ) яка виділяється [PERSON] згідно зазначеного варіанта можливе створення окремої ізольованої повноцінної квартири (будинку) (т. 1 а.с. 134-177). Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України, суд приходить до висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Суд, враховуючи позовні вимоги, а також ті обставини, що запропонований експертом варіант який зображений на схемі в додатку № 1 експертного висновку відповідає фактичному порядку користування спірним домоволодінням, відповідачі не заперечували проти виділення [PERSON] частки майна, вважає більш прийнятним та таким що відповідає інтересам сторін саме вказаний варіант, що запропонований експертом. Стосовно встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне. У відповідності до роз`яснень наведених у п.п. 19, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово - ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до ст. 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов`язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось із співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташований будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Згідно положень ч. 1 ст. 377, ч. 3 ст. 415 ЦК України, ч. 4 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). При переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3500953022014 сформованого 28.03.2014 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] у Державному земельному кадастрі зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 3520555100:50:042:0016. Площа земельної ділянки складає 0,0887 га (т. 1 а.с. 27). При таких обставинах, суд вважає, що сторони є користувачами земельної ділянки по [ADDRESS] у частках, що відповідають часткам у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями. Для визначення порядку користування земельною ділянкою, проведено земельно-технічне дослідження за результатами якого складено висновок. Так, висновком експертного дослідження складеного за результатами проведення будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження фахівцем (експертом) з будівельно - технічних знань Поповим В.В. 16.12.2019 № 3-12/19, [PERSON] пропонується надати в постійне користування частину земельної ділянки з окремим заїздом, яка має площу 295,7 кв.м. та на схематичному плані в додатку «1» до даного висновку дослідження зображена (заштрихована) червоним кольором і обмежена замкненою червоною лінією: / '-2-3-4-5-6-7-8-9-10-11-12`., та загалом складає 1/3 (1/6+1/6) частки від загальної площі 887,0 кв.м. земельної ділянки за кадастровим номером № 3520555100:50:042:0016, за адресою: [ADDRESS] . (т. 2 а.с. 92-112). Суд вважає вказані вище висновки експерта належними доказами у справі, оскільки вони ґрунтуються на технічному огляді домоволодіння, проведенні необхідних розрахунків, на підставі технічної документації на домоволодіння, даних кадастрового плану земельної ділянки, спеціальної літератури, нормативних актів та з урахуванням вартості. Також, дані висноки не оспорюються відповідачами. Тому, з огляду на уточнення до позовної заяви та приймаючи до уваги визнання відповідачами позовних вимог, суд вважає зазначені варіанти поділу будинку та порядку користування земельною ділянкою такими, що найбільше відповідають інтересам сторін. При визначенні вказаних варіантів, суд керується висновками будівельно-технічного та земельно-технічного дослідження, оскільки вони ґрунтуються на технічному огляді домоволодіння, проведенні необхідних розрахунків, на підставі технічної документації на домоволодіння, спеціальної літератури та нормативних актів та з урахуванням вартості. Вимога щодо надання у постійне користування також підлягає задоволенню, оскільки, згідно п. 9 ч. 2 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, співвласники багатоквартирного будинку (як у даному випадку, так як позивач являється співвласником багатоквартирного будинку) для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. У відповідності до ст. 141 ЦПК, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею пере д ухваленням рішення судовий збір в розмірі 1660 грн. 63 коп., по 553 грн. 54 коп. з кожного.

Outcome: approved