Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати попередній договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS], укладений 01.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] виконаним та дійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 24.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] виконаним та дійсним; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 01.05.2013 року вона з відповідачами уклала попередній договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS], на виконання якого позивач сплатила відповідачам 73200,00 грн. і відповідно до акту приймання-передачі прийняла квартиру. Потім 24.12.2013 року сторони уклали між собою договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і ніде не реєструвався, відповідачі звільнили від речей квартиру, передали ключі та документи на квартиру позивачу, запевнили, що до 15 січня 2014 року договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири буде оформлено нотаріально. Сторони домовилися про всі суттєві умови договору купівлі-продажу та відбулося виконання договору, крім того, відповідачі зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу в нотаріальному порядку. В зв'язку з цим позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дійсним, оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору. Позивач, в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, але надала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглядати справу без її участі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви, відповідно до яких з позовними вимогами згодні та просять суд розглядати справу за їх відсутності. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Розглянувши заяви сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 01.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS]. 24.12.2013 року [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS] (а.с.4,5,7). Зобов`язання по даним угодам позивачем було виконано в повному обсязі: вона сплатила відповідачам обумовлену суму, а останні віддали ключі від квартири та документи на квартиру, вивезли свої речі. Згідно розписок від 01 травня 2013 року [PERSON] та [PERSON] дійсно отримали від [PERSON] по 36600 грн. у рахунок договору купівлі-продажу (а.с.10-11). Технічний паспорт, копія якого міститься у матеріалах справи, свідчить про те, що технічна документація виготовлена, але без зазначення власника (а.с.8-9). Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Разом з тим, відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Враховуючи вищевикладене, те, що попередній договір купівлі-продажу та договір купівлі-продажу квартири укладений в простій письмовій формі і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, шляхом прийняття виконання, а саме відповідачі передали ключі від квартири та документи, отримали та написали розписку про отримання грошових коштів за продаж майна, а позивач в свою чергу, повністю розрахувалася з відповідачами та прийняла нерухоме майно, але нотаріальне засвідчення договору не відбулось в зв'язку з ухиленням відповідачів від нотаріального посвідчення, суд вважає, що позов необхідно задовольнити і визнати попередній договір купівлі-продажу квартири за [ADDRESS], укладений 01.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] виконаним та дійсним; визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 24.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] виконаним та дійсним; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved