Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Удобненської сільської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно в зв'язку з відмовою нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину та після уточнення своїх позовних вимог просить суд: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 19 липня 2015 року свекра [PERSON] на житловий будинок № 41, по вулиці Щасливій (колишня Дзержинського), в селі Удобне Білгород-Дністровського району Одеської області; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 19 липня 2015 року свекра [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,22 для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Удобне, вулиця Щаслива (колишня Дзержинського), 41. Позивач у судове засідання надала заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 19 липня 2015 року помер свекор позивача, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.08.2015 р., серії І-ЖД № 422421, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 983. 21 березня 2015 року померла дружина [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.03.2015 р., серії І-ЖД № 406270, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за № 407. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у виді: -житлового будинку № 41, по вулиці Щасливій (колишня Дзержинського), в селі Удобне Білгород-Дністровського району Одеської області, який належав спадкодавцю, що підтверджується довідками виконавчого комітету Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 301 від 08.10.2015 року та № 33 від 28.01.2016 року, згідно записів погосподарських книг сільської ради №11, особовий рахунок № 852; -земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки площею 0,22 для ведення особистого селянського (підсобного) господарства, які знаходяться за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, село Удобне, вулиця Щаслива (колишня Дзержинського), 41, що підтверджується рішенням Удобненської сільської ради від 24 березня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок в межах населених пунктів», прийнятого на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» (а.с. 51), та довідкою Удобненської сільської ради № 477 від 01.08.2016 року, з якої слідує, що згідно запису в земельно-шнуровій книзі Удобненської сільської ради за № 197 [PERSON] рішенням ХХVІ сесії Удобненської сільської ради від 24 березня 1994 року передано безкоштовно у власність вищевказані земельні ділянки (а.с. 52). 26 березня 2015 року КП «Білгород-Дністровське БТІ» на зазначений житловий будинок на імя [PERSON] було складено та видано технічний паспорт, згідно якому житловий будинок складається із: житлового будинку літ.«А», загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м.; сараїв літ.«Б», літ.«В», літ.«Г», літ.«Д», літ.«Є», літ.«З», літ.«К», гаражу-майстерні літ.«Ж», літньої кухні літ.«І», вбиральні літ.«Л», навісу літ.«М», споруд № 1-3 (а.с. 15). Відповідно до висновку про технічний стан будинку (будівлі) від 07.04.2015 року № 420, складеного КП «Білгород-Дністровське БТІ» технічний стан житлового будинку за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, с.Удобне, вул.Дзержинського (нині Щаслива), 41, є задовільним (а.с. 20). Згідно висновків про технічний стан господарських будівель, прибудов, надбудов і споруд від 07.04.2015 року № 420, складених КП «Білгород-Дністровське БТІ» технічний стан господарських будівель, прибудов і споруд за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський р-н, с.Удобне, вул.Дзержинського (нині Щаслива), 41, є задовільним (а.с. 21). Згідно вищезазначеного технічного паспорту та висновків про технічний стан житлового будинку, господарських будівель та споруд житловий будинок та прибудови до нього були збудовані, в 1959, 1960 та 1970 роках, а господарські будівлі та споруди в 1959 році, 1961 році, 1965 році та 1970 році. Проте [PERSON] за свого життя не встиг здійснити державну реєстрацію вищевказаного нерухомого майна: житлового будинку та земельних ділянок. За життя [PERSON] заповів все своє рухоме та нерухоме майно позивачу, що підтверджується заповітом від 24 березня 2015 року, посвідченого секретарем Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №24 (а.с.4). Інших спадкоємців, та зокрема тих які б мали право на обовязкову частку спадкування,немає, що підтверджується листом завідувача Б-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 06.08.2016 року вих №1528/01-16. Окрім того, в установлений законом строк позивач звернулася до нотаріуса для видачі їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] і на підставі заяви 16 вересня 2015 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] була заведена спадкова справа за № 420/2015 у нотаріуса та за № 57942055 у Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41516457 від 16.09.2015 року. З цього слідує, що позивач вступила у спадщину після смерті свекра. Згідно зі ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємець, який подав заяву про прийняття спадщини або постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Зазначені обставини вказують, що позивач фактично прийняла у спадщину зазначене спадкове майно, а тому відповідно до ст.328 ЦК України цей юридичний факт є підставою для виникнення у [PERSON] права власності на зазначене майно. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Однак, [PERSON] не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на спірний будинок та земельну ділянку, оскільки на час його смерті не було здійснено державну реєстрацію права власності на спадкове майно. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, згідно ст.328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно вимог ч.2 ст.331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної peєcтpації. Стаття 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно, виникають з моменту такої реєстрації. Пункт 37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачає, що одним з документів, що підтверджує виникнення, перехід або припинення прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п.п.10). Згідно зі змісту п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 р. № 45/5 (далі Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5) про порядок вчинення нотаріальних дій, яка втратила чинність на підставі Наказу Мінюсту № 18/5 від 14.06.1994 року, підтвердженням приналежності житлового будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (далі Інструкція від 31.01.1966 року), яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 та була чинною на час закінчення будівництва зазначеного житлового будинку, господарських будівель та споруд, було передбачено обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Зазначена житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було збудовано у сільському населеному пункті ще за часів колишнього Союзу РСР, а саме на протязі 1959-1970 років. Таким чином, відповідно до законодавства колишнього Союзу РСР, а саме п.62 Інструкція від 31.10.1975 року № 45/5 та Інструкції від 31.01.1966 року реєстрації підлягали лише житлові будинки та домоволодіння у містах і селищах міського типу Української РСР. Отже, у сільській місцевості оформлення будинків здійснювалося після закінчення будівництва шляхом здійснення відповідного запису у господарській книзі сільської ради та відкриття особистого рахунку на імя забудовника. Інших правовстановлюючих документів чинне на той час законодавство не передбачало. Таким чином, станом на час закінчення будівництва зазначеного житлового будинку з будівлями та спорудами здійснення обовязкової державної реєстрації було передбачено для житлових будинків в містах та селищах, а в сільській місцевості записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається із довідок виконавчого комітету Удобненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області № 301 від 08 жовтня 2015 року та № 33 від 28 січня 2016 року за даними по господарської книги № 11 виконкому сільської ради, за особовим рахунком №852, житловий будинок № 41, по вул.Дзержинського (нині Щаслива), в с.Удобне Білгород-Дністровського району Одеської області, зареєстровано на [PERSON]. Також згідно вищезазначених висновків про технічний стан житлового будинку, господарських будівель та споруд від 07.04.2015 року № 420 у відділу містобудування та архітектури Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області № 227 від 18.04.2016 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди за адресою: вул.Дзержинського нині Щаслива), 41, в с.Удобне Білгород-Дністровського району Одеської області є в задовільному технічному стані. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. до спадкоємців житлового будинку. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Таким чином, відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст.23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст.23 ЗК України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26.12.1992 року № 15-92 (далі Декрет). Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п.3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно п.7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці земельні ділянки. Саме таку правову позицію займає Верховний Суд України при розгляді аналогічної категорії справ. Зокрема, про таку правову позицію зазначено у Постанові Верховного Суду України від 30 травня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Як вбачається із вищевикладеного, спадкодавець отримала у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,22 для ведення особистого селянського (підсобного) господарства на підставі рішення Удобненської сільської ради від 24 березня 1994 року «Про приватизацію земельних ділянок в межах населених пунктів», що було прийнято на підставі Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок». З довідки Удобненської сільської ради № 477 від 01.08.2016 року слідує, що згідно запису в земельно-шнуровій книзі Удобненської сільської ради за № 197 [PERSON] рішенням ХХVІ сесії Удобненської сільської ради від 24 березня 1994 року передано безкоштовно у власність вищевказані земельні ділянки. Таким чином, спадкодавець [PERSON] на час смерті являвся власником вищезазначених земельних ділянок площею 0,25 га та площею 0,22 га. Із аналізу ст.1225 ЦК України слідує, що до позивача в порядку спадкування перейшло разом із правом власності на житловий будинок і право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, а тому виходячи з положення статті 120 ЗК України 2001 року з точки зору її дії в часі, відповідно до якої на час смерті [PERSON], у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності іншої особи, припиняється право власності, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. За таких обставин, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. В даному випадку у позивача не існує іншого способу, ніж у судовому порядку, визнання права власності на нерухоме майно, оскільки позивач після смерті спадкодавця набула право на житловий будинок та земельні ділянки в порядку спадкування, але юридично не може оформити право власності у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно. Більш того, предявлення позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні усі підстави для задовольнення позовних вимог позивача та визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. ,

Outcome: approved