Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила та просила визнати [PERSON] таким, що не прийняв спадщину, визнати за нею право власності на домоволодіння, яке складається з двох житлових будинків: літ.А-1 з прибудовою літ. А1-1 та тамбуром літ. а загальною площею 55,00 кв.м. та літ. Б-1 з тамбуром загальною площею 26,00 кв.м. з господарчими будівлями: літньою кухнею літ. Д, льохом літ. Г, вбиральнею літ. Е, сараєм літ. Ж та знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що право власності на спірне домоволодіння зареєстроване в ? частці за [PERSON] та в ? частці за сином останньої та чоловіком позивача - [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді ? частин спірного домоволодіння, спадкоємцями за законом після смерті останньої є її сини - [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі, у рівних частинах та, враховуючи ту обставину, що останній заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, на момент смерті зі спадкодавицею не проживав, не був зареєстрований у спірному будинку, крім того обов'язкової частки у спадщині відповідно до ст. 1241 ЦК України не мав, а тому ? частини спірного домоволодіння після смерті матері прийняв лише чоловік позивача [PERSON], який також не подавав заяву про прийняття спадщини, однак постійно проживав на час відкриття спадщини однією сім'єю зі своєю матір'ю. [INFO] [PERSON] помер, єдиною спадкоємицею після його смерті є дружина - позивач по справі, яка, починаючи з 2009 року виконувала всі обов'язки по утриманню спірного майна - будинку [ADDRESS]. Зазначає, що відповідач [PERSON] до теперішнього часу за зазначеною адресою не проживає та з позивачем не спілкується. Позивач, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримує позовні вимоги. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, про причини своєї неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляду справи за його відсутності суду не надав. Представник третьої особи Хорошівської селищної ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явився, суду надана заява за підписом селищного голови Лізниченко М.В., в якій він просить розглянути справу за його відсутності та підтримує позовні вимоги. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких підтримали позовні вимоги. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06 серпня 1991 року, [PERSON] належить ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності на зазначену частину зареєстроване за [PERSON] в Харківському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №643 від 13 серпня 1991 року. На підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06 серпня 1991 року, [PERSON] належить ? частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності на зазначену частину зареєстроване за [PERSON] в Харківському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №643 від 13 серпня 1991 року. Зазначені відомості про реєстрацію права власності на домоволодіння [ADDRESS] також підтверджуються довідкою Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №184 від 13 червня 2013 року. Як вбачається з технічного паспорту на спірне домоволодіння, виготовленого станом на 24 травня 2013 року, домоволодіння складається: з будинку літ. А-1 з прибудовою літ. А1-1, тамбуром літ. а загальною площею 55,00 кв.м., житловою площею 52,30 кв.м., будинку літ. Б-1 з тамбуром літ. Б загальною площею 26,00 кв.м., житловою площею 21,80 кв.м. та господарських будівель: кухні літ. Д, льоху літ. Г, вбиральні літ. Є, сараю літ. Ж, воріт літ. літ. М. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділо державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області від 14 травня 2013 року. Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] були її сини - [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Згідно повідомлення Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №825/01-16 від 28 травня 2014 року, після смерті [PERSON], яка на день смерті постійно проживала в [ADDRESS] в шестимісячний строк звернувся її син [PERSON], який на день звернення мешкав в [ADDRESS] із заявою про прийняття спадщини, на підставі зазначеної заяви заведена спадкова справа №797/1996. При цьому свідоцтва про право на спадщину в період з 1997 року по 2014 рік нікому не видавалися. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Хорошівською селищною радою Харківського району Харківської області 18 грудня 2009 року. Як вбачається із вищевказаного повідомлення Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, після смерті [PERSON], померлого [INFO], який на день смерті був зареєстрований в [ADDRESS], до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину за період з 2010 по 2014 рік нікому не видавались. За загальними правилами ч. 1 ст.15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України, особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, саме тоді виникає цивільно-правовий спір. З матеріалів справи не вбачається наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, як вбачається зі змісту повідомлення Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, позивач взагалі не звертався до нотаріальної контори ані з заявою про прийняття спадщини, ані з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, порушене позивачем питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, оскільки без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Щодо позовних вимог в частині визнання [PERSON] таким, що не прийняв спадщину, суд зазначає наступне. Спадкові правовідносини після смерті [PERSON], померлої [INFO], виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, у зв'язку з чим до них застосовуються норми ЦК 1963 року. Так, на час відкриття спадщини після померлої [PERSON] нормами ЦК УРСР були передбачені певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини), при цьому ЦК УРСР не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, таким чином спадкоємцю належала спадщина з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Обґрунтовуючи вимогу щодо визнання [PERSON] таким, що не прийняв спадщину, позивач посилається на ст. 1272 ЦК України, нормами якої визначені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, однак згідно правової позиції, викладеної у вищевказаній постанові Пленуму ВСУ, відносини спадкування, у тому числі щодо прийняття спадщини, регулюються законодавством, чинним на день відкриття спадщини, а оскільки спадщина відкрилася після смерті [PERSON], померлої [INFO], то застосуванню підлягають відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. При цьому, як норми ЦК УРСР 1963 року, так і ЦК України 2003 року не передбачають такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання особи такою, що не прийняла спадщину. З вимогами ж щодо усунення [PERSON] від права на спадкування позивач не зверталася. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed