Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач з цим позовом звернувся 09 січня 2020 року. Позов обґрунтовано тим, що 28 листопада 2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] укладено кредитний договір № GP - 5523341. Відповідно до умов договору відповідач отримала кредит у розмірі 4 998 гривень 98 копійок. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» 19.07.2016 припинилося шляхом приєднання до АТ «Перший Український Міжнародний Банк».У позові стверджується, що відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 10 грудня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 24 702 гривні 62 копійки, з яких: 4 492 гривні 32 копійки - заборгованість за кредитом, 446 гривень 77 копійок - заборгованість за процентами, 3 744 гривні 72 копійки - заборгованість за комісією та 16 018 гривень 81 копійка - штрафні санкції. 14 січня 2020 року відкрито підготовче провадження у справі (а.с. 28). Ухвалою суду від 05 лютого 2020 року підготовче провадження закрито і справу призначено до розгляду по суті (а.с. 33). 10 лютого 2020 року від представника відповідача (а.с. 50) до суду надійшов відзив на позов (а.с. 36-49), у якому останній просив суд відмовити у задоволенні позову, з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Позиція відповідача мотивована тим, що договірні відносини між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» виникли 28.11.2013 на підставі кредитного договору № GP-5523341. Про перехід права вимоги від АТ «Банк Ренесанс Капітал» до АТ «ПУМБ» відповідач дізналася лише з цієї позовної заяви. Вважає надані Банком довідку про стан та історію заборгованості за кредитним договором від 28.11.2013 та виписку з рахунку станом на 10.12.2019 неналежним та недопустимим доказом, оскільки вони є відображенням односторонніх, на власний розсуд стягувача, арифметичних розрахунків, які не відповідають умовам Договору про процентну ставку, а також про штрафні санкції. З цих підстав представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову у повному об`ємі. Крім того, сторона позивача заявила про те, що Банком пропущено строк позовної давності, оскільки право вимоги спливло ще 28.11.2016, а тому просив застосувати позовну давність (а.с. 48-49). Представник позивача за довіреністю Фацул Марія Валеріївна (а.с. 18) в судове засідання не з`явилася, просила про розгляд справи без участі представника позивача (позовна заява зворот а.с. 2). Враховуючи положення ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи (а.с. 54, 57, 58) на 24 лютого та 10 березня 2020 року в судові засідання не з`явилася і не повідомила про причину неявки, не просила про розгляд справи без її участі. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів з постановленням заочного рішення. Розглянувши справу, суд прийшов до наступного висновку: У ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Встановлено, що 28 листопада 2013 [PERSON] підписалаіз ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» Пропозицію (а.с. 7) та Загальні умови договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (а.с. 8-9). Відповідно до умов такого Кредитного договору Банк надав відповідачу кредит на загальну суму 4998 гривень 98 копійок, з яких 4111 гривень - на загальні споживчі цілі і 887 гривень 98 копійок - на оплату Договору страхування (п. 2.1. Договору), шляхом банківського переказу на рахунок отримувача [PERSON] (п. 2.7 Договору). Строк дії договору 36 місяців (п. 2.3. Договору). Пунктом 3.5 Договору встановлено розмір комісії за обслуговування Овердрафту 2%, а пунктом 3.6 Договору - процентну ставку в розмірі 36% річних. ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» 19.07.2016 припинилося шляхом приєднання до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», який є правонаступником усіх прав та зобов`язань ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 15, 16-17).Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як слідує із тексту відзиву на позовну заяву (а.с. 37-47) відповідач визнає, що Банк виконав свою частину зобов`язання за кредитним договором щодо відкриття рахунку та видачі кредиту. Цей факт також стверджується випискою з особового рахунку (а.с. 13). Відповідно до п. 2.3. Договору та Графіку платежів (а.с. 7), відповідач зобов`язувалася в період з 28 листопада 2013 року до 28 листопада 2016 року щомісячно до 28 числа місяця вносити суму платежу на погашення кредиту 274 гривні 30 копійок та комісію за обслуговування кредиту в сумі 119 гривень 98 копійок. Текстом позовної заяви, письмовою вимогою (повідомленням № 289 від 26.04.2019 (а.с. 10) та випискою з рахунка (а.с. 12) позивач стверджує, що [PERSON] станом на 26.04.2019 мала загальну заборгованість за Кредитом 13825 гривень 22 копійки, а станом на 10.12.2019 має заборгованість в сумі 24702 гривні 62 копійки. Зокрема, позивач стверджує, що заборгованість [PERSON] складається: 4 492 гривні 32 копійки - заборгованість за кредитом, 446 гривень 77 копійок - заборгованість за процентами, 3 744 гривні 72 копійки - заборгованість за комісією та 16 018 гривень 81 копійка - штрафні санкції (неустойка). Частково факт несплати відповідачем належних за кредитним договором щомісячних платежів стверджується випискою з особового рахунку (а.с. 13-14), з якої слідує, що щомісячний обов`язковий платіж в сумі 274 гривні 30 копійок [PERSON] внесла лише 27 грудня 2013 року та 27 січня 2014 року. З наведених вище умов Договору слідує, що сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 28 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (36 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відповідач - боржник за кредитним договором № GP - 5523341 [PERSON] мала виконати своє зобов`язання по поверненню кредиту та процентів за користування ним до 28 листопада 2016 року. З огляду на наведені вище норми цивільного законодавства право вимоги про стягнення заборгованості за останнім платежем у Банку виник 29 листопада 2016 року і тривав до 29 листопада 2019 року.Позивач звернувся до суду з позовом 09 січня 2020 року (позовна заява датована 16 грудня 2019 року), тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. 10 лютого 2020 року представник відповідача - адвокат Покоєвич Артем Олексійович (а.с. 51) подав заяву про застосування позовної давності (а.с. 49-50). У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 2 та 4 ст. 267 ЦК України). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22.10.1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29.01.2013 року). Зокрема в справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав-учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Виходячи з положень національного цивільного законодавства та практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає за необхідне задовольнити заяву представника відповідача про застосування строку позовної давності, що виключає наявність законних підстав для стягнення заборгованості з відповідачки на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № GP - 5523341 від 28 листопада 2013 року. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в позові, судові витрати йому не відшкодовуються.

Outcome: dismissed