Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача, які в процесі розгляду справи уточнила та просить встановити факт проживання однією сім'єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу за період з осені 1997 року по [INFO] року; скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], видане [PERSON] 13.12.2013 року; скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнання права на спадкування за законом після смерті [PERSON], як спадкоємцем першої черги; визнання права власності на ? квартири [ADDRESS], загальною площею 22,3 м.кв., з яких просить визнати право власності на ? частину квартири, як частку у праві спільної сумісної власності та ? частину квартири, як спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідач звернулася до суду із зустрічним позовом, яким просить усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом виселення із житлового приміщення - квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. Позивач за первісним позовом свої вимоги обгрунтовує тим, що з осені 1997 року по час смерті [PERSON], [INFO] року, вони проживали однією сім'єю, як подружжя. Вважає, що не зважаючи на ту обставину, що офіційно шлюб вони не реєстрували, даний факт підтверджується тим, що 06.11.1997 року вони із [PERSON] уклали церковний шлюб у храмі Благовіщення Пресвятої Богородиці по вул. Пасічна, 83 у м. Львові, а також показами свідків про те, що із вказаного вони часу разом жили та вели спільне господарство. Також вказала, що за час спільного проживання однією сім'єю вони придбали 09.07.2003 року квартиру [ADDRESS], де проживали однією сім'єю з осені 2003 року. А тому вважає, що набула право власності на ? частину квартири, як спільне майно подружжя. За таких обставин вважає, що свідоцтво про право на спадщину видане 13.12.2013 року відповідачу [PERSON], як спадкоємцю першої черги за законом, слід скасувати, як і державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] здійснену на підставі нього, оскільки на момент смерті спадкодавцю [PERSON] належало право власності лише на ? частину зазначеної квартири. Крім цього вказала, що оскільки вона проживала однією сім'єю із [PERSON] більше 5 років на час його смерті, а складений ним заповіт було скасовано 04.11.2011 року, тому вона має право на спадкування спадкового майна ? частини квартири [ADDRESS] після його смерті, як спадкоємець четвертої черги за законом. В той же час зазначила, що спадкодавець був інвалідом третьої групи, в останні роки життя хворів, самостійно не пересувався, потребував постійного стороннього нагляду. Проживаючи із ним однією сім'єю вона тривалий час доглядала [PERSON], надавала матеріальну допомогу, придбавала ліки, інші засоби покращення стану здоров'я, здійснювала оплату комунальних послуг. Після смерті [PERSON] понесла витрати на його поховання. А тому вважає, що в силу положень ч.2 ст.1259 ЦК України набула право на спадкування після смерті [PERSON] разом із іншим спадкоємцем першої черги - донькою покійного [PERSON] У зв'язку із цим просить позов задоволити та визнати за нею в загальному право власності на ? частин квартири [ADDRESS]. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] свій позов мотивує тим, що на даний час вона є законним власником квартири [ADDRESS], яку вона отримала у спадщину після смерті батька [PERSON] В квартирі зареєстрована її дочка [PERSON] Однак ні вона, ні її донька не мають можливості користуватися житловим приміщенням квартири, оскільки в ній без законних на це підстав проживає позивач, яка створює перешкоди у доступі до квартири, на їхню вимогу приміщення квартири звільняти відмовляється. А тому просить захистити порушене її право власності та задоволити зустрічний позов. В судовому засіданні представник позивача підтримав первісний позов, зустрічний заперечив, дав пояснення аналогічні викладеним обґрунтуванням первісних позовних вимог, вважає, що квартира [ADDRESS] була придбана в 2003 році позивачем та [PERSON] внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, а тому належала їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Крім цього переконаний, що проживаючи із спадкоємцем однією сім'єю, здійснюючи за ним догляд в останні роки життя, коли той потребував сторонньої опіки, набула право на спадкування спадщини після його смерті разом із іншим спадкоємцем першої черги, а тому за нею слід визнати право власності на ? частин квартири [ADDRESS]. У зв'язку із тим, що вона та відповідач є співвласниками спірного нерухомого майна, а тому вважає, що жодних підстав для задоволення зустрічного позову не має. Крім цього зазначив, що в початковій редакції позовної заяви було помилково зазначено позивачем позовну вимогу про встановлення факту її проживання однією сім'єю із [PERSON] без реєстрації шлюбу за період з осені 2003 року, таку позовну вимогу було уточнено, а тому просить встановити вказаний факт з осені 1997 року. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив відносно первісного позову, зустрічний позов підтримав. Зазначив, що дійсно його довіритель, як дочка покійного [PERSON], після його смерті [INFO] року у визначений законом шестимісячний строк звернулася із заявою у нотаріальну контору про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги. Таку спадщину вона прийняла, про що їй було видано свідоцтво про право власності на спадщину від 13.12.2013 року, яке вона у встановленому законом порядку зареєструвала у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином вважає, що відповідач є законним власником квартири [ADDRESS], а тому підстав для скасування свідоцтва про право на спадщину та здійсненої на підставі нього державної реєстрації нема. В той же час вважає, що [PERSON] жодних прав щодо вказаного нерухомого майна немає. У встановлений законом строк у нотаріальну контору вона не зверталася, свого права на прийняття спадщини після смерті [PERSON] не підтверджувала. Крім цього вважає, що не набула права власності позивач і на ? частину квартири, як спільне майно подружжя, оскільки не зважаючи на факт реєстрації церковного шлюбу, до осені 2003 року вони разом не проживали, [PERSON] проживав один в квартирі по вул. Шафарика, і придбав квартиру за свої кошти. Також заперечує право позивача на прийняття спадщини разом із іншими спадкоємцями першої черги, оскільки жодних доказів того, що [PERSON] перебував в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги не має. Щодо визнання позивача спадкоємцем четвертої черги не заперечив, оскільки дійсно з 2003 року по час смерті вона проживала однією сім'єю із [PERSON] В той же час, після смерті [PERSON], [PERSON] проживає в [ADDRESS] без законних на це підстав, створює перешкоди законному власнику у користуванні нею, а тому підлягає виселенню без надання іншого житла. Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд первісний позов задовольняє частково, а зустрічний позов задовольняє в повному об'ємі з таких підстав. Як вбачається із договору купівлі-продажу від 09.07.2003 року (а.с.10), власником квартири [ADDRESS] являється [PERSON] Згідно свідоцтва про смерть від [INFO] року (а.с.20) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] року в м. Львові. Позивач вважає, що зазначена квартира належала їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як така, що була придбана за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з осені 1997 року внаслідок спільної праці членів сім'ї. Однак з такими доводами позивача суд не може погодитися виходячи з наступного. Дійсно, частиною 1 ст. 17 Закону України «Про власність», чинною на час придбання нерухомого майна, було передбачено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. І в розумінні роз'яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» та п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» саме ці положення Закону підлягають до застосування до правовідносин про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, і до таких не застосовуються положення Кодексу про шлюб та сім'ю України. Крім цього, ч.2 ст.112 ЦК України 1963 року, який діяв на час спірних правовідносин, визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. З врахуванням наведених правових норм, а також положень ст.60 ЦПК України щодо обов'язку доказування кожною із сторін тих обставин, на які ті посилаються, з метою підтвердження свого права у власності на ? частину квартири [ADDRESS], як рівну частку у спільній сумісній власності, що виділяється при поділі спільного майна, позивачу слід довести перед судом не тільки факт спільного проживання із [PERSON] на момент придбання квартири, а й обставини придбання спірної квартири внаслідок спільної праці. При цьому суд враховує, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за позивачем. Тільки у разі встановлення в ході судового розгляду зазначених обставин, положення ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» можна вважати такими, що застосовані судом правильно. Згідно свідоцтва про вінчання (а.с.9) вбачається, що 06.11.1997 року в храмі «Благовіщення Пресвятої Богородиці» по вул. Пасічна в м. Львові відбувся обряд вінчання [PERSON] та [PERSON] Однак, як судом встановлено, що в зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] ніколи не перебували. Як вбачається із довідки з місця проживання (а.с.182), [PERSON] по 01.09.2003 року проживав в [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] Крім цього, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду підтвердили, що по осінь 2003 року [PERSON] проживав разом з дочкою та її сім'єю в квартирі [ADDRESS], позивач з ним за вказаною адресою не проживала, спільного господарства не вела, в приміщенні квартири її ніколи не бачили та з нею не знайомі. Сама позивач в судовому засіданні пояснила, що по осінь 2003 року вона проживала в [ADDRESS], [PERSON] там постійно не проживав, приїжджав до неї ночувати. Також, допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що їм відомо про те, що з осені 2003 року позивач проживала однією сім'єю з [PERSON], як подружжя в квартирі [ADDRESS], де вели спільне господарство та спільний побут. При цьому свідок [PERSON] суду показала, що як позивача, так і [PERSON] знала тривалий час, була присутня на їх церковному вінчанні, однак їй було відомо, що до осені 2003 року такий проживав в [ADDRESS]. Крім цього, судом встановлено, і дані обставини позивач не заперечила, що для придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] було залучено частину коштів, що залишилися після продажу квартири [ADDRESS] та придбання будинку його дочці [PERSON] Також судом враховується той факт, що сама позивач в судовому засіданні вказала, що після придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] було складено заповіт на випадок своєї смерті на його доньку [PERSON] і такий був скасований лише 04.11.2011 року та надано їй доручення для переоформлення квартири на себе, однак вона не встигла цього зробити внаслідок смерті [PERSON] За таких обставин суд вважає, що позивачем не доведено перед судом факту проживання однією сім'єю із [PERSON] за період з осені 1997 року по осінь 2003 року, а також придбання квартири в період проживання однією сім'єю внаслідок спільної праці сім'ї, ведення спільного господарства та побуту, оскільки жодним із представлених та досліджених судом доказів ці обставини не підтверджуються, а навпаки вказують, що до осені 2003 року [PERSON] проживав разом із своєю донькою [PERSON] в квартирі, яку згодом відчужив, за частину коштів придбав дочці окреме житло, а за решту придбав спірну квартиру в якій став проживати однією сім'єю та вести спільне господарство із позивачем лише з осені 2003 року. Крім цього, [PERSON] вважаючи себе власником квартири склав заповіт на ім'я своєї дочки, і вказаний заповіт скасував лише в 2011 році. Посилання позивача на ті обставини, що квартира була придбана за їх спільні кошти, а саме [PERSON] було залучено 5тис. доларів США, а нею 3 тис. доларів США, теж не заслуговують на увагу, оскільки жодними об'єктивними даними такі не підтверджені, а як вбачається із договору купівлі-продажу квартири (а.с.10) такий вчинено за ціною 7399 грн. Також суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки хоча свідки і підтверджували в судовому засіданні факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] в її квартирі [ADDRESS], однак жодних обставин про те, чи вели вони спільне господарство та побут суду не навели. А тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення в частині встановлення факту проживання однією сім'єю позивача та [PERSON] за період з осені 2003 року, а в частині встановлення зазначеного факту за період з осені 1997 року по осінь 2003 року та належності квартири [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності позивачу та [PERSON], як такої що придбана за період проживання однією сім'єю внаслідок спільної праці сім'ї у позові слід відмовити за безпідставністю. Також суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про визнання права на спадкування за законом після смерті [PERSON], як спадкоємцем першої черги та визнання за позивачем права власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 22,3 м.кв., як спадкове майно після смерті [PERSON] Як уже встановлено судом, дійсно позивач [PERSON] проживала більше п'яти років однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу з осені 2003 року по час його смерті [INFO] року, а відтак у відповідності до положень ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги. Однак, як встановлено в судовому засіданні, спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] являється [PERSON], яка спадщину прийняла звернувшись у визначений законом шестимісячний строк у Винниківську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та отримавши у власність квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2013 року (а.с.74), зареєстрованого Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13.12.2013 року (а.с.75). Дійсно у відповідності до положень ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Проте, хоча судом і встановлено, що на час смерті [PERSON] був особою похилого віку та страждав різними захворюваннями, що підтверджується представленими медичними документами (а.с.22-25), однак жодних доказів того, що [PERSON] внаслідок тяжкої хвороби, чи похилого віку або каліцтва перебував у безпорадному стані, а позивач в силу цього протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, суду не представлено. А тому суд в цій частині в задоволенні позовних вимог також відмовляє за їх безпідставністю. Крім цього, суд вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] і в частині про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], видане [PERSON] 13.12.2013 року та скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], оскільки таке видане [PERSON] у встановленому законом порядку на підставі її заяви, поданої у нотаріальну контору у встановлений законом строк, на майно, що належало спадкодавцеві на момент його смерті. А, оскільки позивач являється спадкоємцем четвертої черги за законом, і підстави для спадкування нею спадщини після смерті [PERSON] разом із спадкоємцем першої черги у неї відсутні, тому в цій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення. В той же час, судом встановлено, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину від 13.12.2013 року (а.с.74) [PERSON] на даний час є законним власником квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] визнала, що на даний час проживає у зазначеній квартирі без згоди її власника [PERSON], оскільки вважає, що вказане нерухоме майно також належить і їй на праві власності. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім цього ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, оскільки квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], а [PERSON] проживає в ній без згоди власника та добровільно відмовляється звільнити вказане житлове приміщення, а тому зустрічний позов слід задоволити виселивши [PERSON] із квартири без надання іншого житла. Крім цього, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, оскільки ухвалою суду від 03.01.2014 року позивачу [PERSON] відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, а рішенням суду частково задоволено первісний позов та повністю задоволено зустрічний позов, а відтак слід судові витрати покласти на позивача [PERSON]

Outcome: approved