Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом з урахуванням уточнених позовних вимог до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Під час спільного проживання подружжям було придбано кімнату в квартирі (39/100) часток квартири), автомобіль БМВ 523І та автобус «Мерседес-412». З урахуванням уточнених позовних вимог позивач за первісним позовом просить визнати недійсними договори купівлі-продажу автомобілів та визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на наступне майно: 39/100 часток квартири під номером 4, в будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], за [PERSON] визнати право особистої приватної власності на наступне майно: грошові кошти в сумі 300 000 грн. від проданих автомобілів. А також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю у вартості долей в сумі 60 982,5 грн. та всі судові витрати. Із зустрічним позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В заяві зазначив, що спірні автомобілі, що зазначені в первісному позові є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки автомобілі використовувалися у його господарській діяльності, з метою одержання прибутку. Та на підставі викладеного просив визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на транспортні засоби: автомобіль БМВ 523 І, днз. [NUMBER], 1998 року випуску та автобус «Мерседес-412», днз. [NUMBER], 2012 року випуску. А також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом та позивач [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі з урахуванням уточнених позовних вимог. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом та його представник в задоволенні первісного позову просили в повному обсязі відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку неодноразово, про причини неявки суду не повідомили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є матір'ю [PERSON] Зазначила, що вона давала свій будинок під заставу для отримання кредиту [PERSON] для її сина на придбання автомобілів та квартири. Мікроавтобус «Мерседес» перевозив людей. [PERSON] не працювала. Свідок [PERSON] повідомив, що він є кумом сторін, а також те, що він брав кредит, під заставу якого мати [PERSON] давала свій будинок. Кредит брався для купівлі автомобілів. Кошти отримані від кредиту передав [PERSON], який кредит і сплачував. Автобус використовувався у господарській діяльності, а іноді і в приватних цілях [PERSON] та [PERSON] Позивач за первісним позовом працювала. «БМВ» був приватним автомобілем в господарській діяльності не використовувався. Судом встановлено, що відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.02.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.5). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії [NUMBER], Автомобіль «BMW» 523І, реєстраційний номер [NUMBER], 1998 року випуску зареєстровано за [PERSON] 22.11.2014 року. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], автомобіль [NUMBER], 1996 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] 26.06.2012 року. Згідно довідки центру з надання послуг, пов'язаних використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Вінниці та Вінницького району від 16.06.2015 року, автомобіль [NUMBER], автобус «ТУР А-049» [NUMBER], які належали [PERSON] зняті з обліку для реалізації. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, серії [NUMBER], [PERSON] зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 14.12.2007 року. Відповідно до довідки-рахунку № [NUMBER] [PERSON] продано та видано автомобіль БМВ 523І, кузов № [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] вартістю 85 000 грн. (а.с.71). З довідки-рахунку № [NUMBER] від 19 березня 2015 року, вбачається, що [PERSON] продано і видано автобус Марки ТУР А-049 шасі [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію № [NUMBER] вартістю 73148 гривень. Відповідно до договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 051/8-5750, 15 березня 2007 року [PERSON] отримав кредит в межах максимального ліміту заборгованості 60 000 ,00 доларів США. (а.с.83). 15 березня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, в якості забезпечення виконання зобов'язань по договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 051/8-5750 від 15 березня 2007 року укладеного з іпотекодержателем та [PERSON]. Вартість 39/100 часток квартири під [ADDRESS], в м. Вінниці відповідно звіту ТОВ «Консалтингове Бюро «Спектр» становить 178 035, 00 гривень. Із звіту про оцінку автомобіля БМВ 523І, 1998 року випуску, днз [NUMBER], вбачається, що вартість автомобіля складає 160 000, 00 грн. Відповідно до звіту про оцінку Автобуса-D A049MB, 1996 року випуску, [NUMBER], вбачається, що ринкова вартість складає 140 000,00 грн. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. У відповідності до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Аналогічні положення викладено в ст. 369 ЦК України та ст. 65 СК України. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та жінки є рівними, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи домовленістю між ними. Відповідно до положень ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 30 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 року оговорено, про рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Як роз'яснив абзац 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.11.2007 року № 11 - вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Однак, суд звертає увагу на те, що розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми за яку це майно було продано, тобто із сум які зазначені в довідках-рахунках від 19.03.2015 року, а не із вартості аналогічних автомобілів на момент вирішення спору. Як вбачається з матеріалів справи, вказане в первісному та зустрічному позовах майно було придбане в період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, а тому майно є спільною-сумісною власністю подружжя. На момент відчуження автомобілі перебували у сумісній власності подружжя, тому згоду на його відчуження повинна давати позивачка. Згоди на це позивачка не давала, а тому вправі вимагати половину його вартості. Щодо позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу автомобілів недійсними, то суд звертає увагу на те, що основною метою сторін є поділ вказаного вище майна між ними, а також отримання компенсації позивачем за належну ій частку у майні. Визнання даних договорів недійсними в подальшому призведе до негативних наслідків щодо отримання такої компенсації, а тому в задоволенні зазначених вимог слід відмовити. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення. Таким чином слід визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на ? частину від 39/100 часток квартири під [ADDRESS], а також стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача компенсаційні кошти, що складають ? частину суми отриманої від продажу спірних автомобілів, яка були отримана відповідно до довідок-рахунків від 19.03.2015 року ((85 000,00 грн. + 73 147, 00 грн.) / 2 = 79 073 грн. 50 коп.), оскільки розмір компенсації за належну частку у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя та відчужене без згоди одного з подружжя, визначається із суми, за яку це майно було продано, а не із вартості аналогічного автомобіля на момент вирішення спору. В іншій частині позовних вимог - відмовити. Щодо зустрічного позову, то задоволення первісного позову таким чином, виключає можливість задоволення зустрічного позову щодо визнання автомобілів особистою приватною власністю в повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат суд визначає відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial