Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просила суд: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 01 січня 2004 року до 13 листопада 2020 року. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 1986 року по 13 листопада 2020 року вона та [PERSON] , проживали разом однією сім`єю, вважали себе дружиною та чоловіком, в них були відносини, що притаманні подружжю. Вказує, що свого часу вони були офіційно одружені, але розлучилися 29.11.1989. Через декілька років, вони знову почали жити разом, вели спільне господарство, піклувалися, дбали один про одного, були пов`язані спільним побутом. Мали взаємні права та обов`язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу у встановленому законом порядку. Спільних дітей вони не мали. В інших шлюбах не перебували. Вказує, що [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Заповіт при житті не складав. Зазначає, що до дня смерті її чоловіка, вони разом мешкали у спільній квартири, яку разом отримали від НВК «Зоря»-«Машпроект» та у 2007 році приватизували, отримавши у спільну часткову власність по Ѕ частці квартири [ADDRESS] . Після смерті чоловіка, у встановлений законом строк, вона та рідні сестри її покійного чоловіка спільно звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Гріщенко Л. А., для оформлення спадкових прав. Сестри померлого відмовилися від прав на частку квартири, що належала покійному на її користь, однак, нотаріус надав позивачці усне роз`яснення, що оскільки вона та покійний чоловік не перебували у зареєстрованому шлюбі факт їх спільного проживання однією сім`єю із спадкодавцем можна встановити тільки в судовому порядку, в зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 12 лютого 2021 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 16 лютого 2021, витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Грищенко Людмили Анатоліївни копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю, позивачка підтримала позов, відповідачки визнали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи та, враховуючі наявність заяв від сторін, відсутність необхідності заслуховувати додаткові пояснення сторін, відсутність інших заяв, клопотань, тощо, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1989 року. Шлюб між сторонами розірвано 29 листопада 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а. с. 16). Прізвище після розірвання шлюбу позивачка не змінювала. Позивачка зазначає, що через декілька років після розірвання шлюбу, вона та померлий [PERSON] знову почали жити разом, вели спільне господарство, піклувалися, дбали один про одного, були пов`язані спільним побутом. Мали взаємні права та обов`язки, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану для реєстрації шлюбу у встановленому законом порядку. Спільних дітей вони не мали. В інших шлюбах не перебували. Зазначає, що до дня смерті її чоловіка, вони разом мешкали у спільній квартири, яку разом отримали від НВК «Зоря»-«Машпроект» та у 2007 році приватизували, отримавши у спільну часткову власність по Ѕ частці квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 2007 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] Ѕ та [PERSON] Ѕ (а. с. 12; 13; 14). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , помер [INFO] ( а. с. 10). Відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання особи Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради за вих.. № 23067-000425398-037-05 від 18.01.2021, померлий [PERSON] на дату своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування належного йому майна повинно відбуватися за законом. Дітей померлий не мав. У померлого [PERSON] є дві рідні сестри: [PERSON] (а. с. 18; 19; 20; 21; 22) та [PERSON] ( а. с. 23-25; 26; 27). Позивачка вказує у своєму позові, що після смерті чоловіка, у встановлений законом строк, вона та рідні сестри її покійного чоловіка спільно звернулися до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Гріщенко Л. А., для оформлення спадкових прав. Сестри померлого відмовилися від прав на частку квартири, що належала покійному на її користь. Як вбачається з копії спадкової справи № 110/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] , відповідачки: [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини за законом після смерті рідного брата [PERSON] , на користь [PERSON] (а. с. 55, 56). Позивачка ж, в свою чергу, відповідно до заяви поданої до нотаріуса прийняла спадщину після смерті [PERSON] (а. с. 57). Позивачка вказує у своєму позові, що нотаріус надав їй усні роз`яснення про те, що оскільки постійне проживання її зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, такий факт можливо встановити тільки в судовому порядку. Отримання рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим у судовому порядку, необхідно їй для подальшого оформлення її спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до\~ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до\~ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України\~суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо . Статтею 3 Конституції України\~встановлено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Статтею 8 Конституції України\~закріплено дію принципу верховенства права, як фундаментального принципу судової влади. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Відповідно до\~ст. 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно п.5 ч.1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Шлюб\~це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб\~це добровільний, рівноправний союз, спільність чоловіка та жінки, спрямований на створення сім`ї. Пунктом 21\~Постанову Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~зазначено, що при розгляді справ щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу необхідно керуватися правилами ч.2\~ст. 3 СК України: « сім`ю складають особи, що спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки». Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз\~сім`ю\~шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я\~це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Незважаючи на законодавчу фетишизацію шлюбу, соціальний престиж цієї форми організації сімейного життя жінки та чоловіка, підтримку з боку канонічного права реально, попри невизнання та утиски, існує інша форма організації сім`ї жінки та чоловіка\~„фактичний шлюб, або конкубінат. Конкубінат\~це тривала, відкрита та стійка спільність чоловіка та жінки. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно\~право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатися сімейним життям, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю. \~Відповідності до\~ст.1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з підпунктом 4.2 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є, зокрема, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Відповідно до підпункту 4.4 п. 4 глави 10 розділу ІІ вищевказаного Порядку факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Згідно положень ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням всіх обставин справи, аналізуючи докази у справі в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка довела перед судом факт постійного проживання із померлим [PERSON] не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідачки визнали позов, суд вважає вказані позивачкою вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору.

Outcome: approved