Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування. [PERSON] фактично не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї виданої Чорнянською сільською радою та актом Чорнянської сільської ради об-стеження вищезазначеного домогосподарства. Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі від-повідача в будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном. З урахуванням наведеного, позивач просила визнати [PERSON] такими, що втра-тив право на користування жилим приміщенням та зняти з реєстрації за місцем проживання. Представник позивача в судове засідання надав заяву, відповідно до якої на заявлених вимогах наполягав, розгляд справи просив проводити за його відсутністю. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання пові-домлений належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування від 12 лютого 2001 року (а.с. 6). Відповідно до довідки про склад сім`ї виданої Чорнянською сільською радою Каховсь-кого району Херсонської області від 10.05.2019 р. відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , але не проживає. Дана обставина також підтверджується актами на факт проживання за місцем ре-єстрації від 18.01.2017 р. та 20.03.2018 р. (а.с. 7, 8, 9). Відповідач не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, власні речі від-повідача в будинку відсутні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Реєстрація місця проживання відповідача у вказаному житлі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном, отриманні житлових соціальних пільг, оскільки в їх розрахунку визначається сукупний дохід та кількість усіх зареєстрованих осіб за вказа-ною адресою. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок користу-ються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряд-жатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захис-том свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користуєть-ся, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповід-но до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсут-ності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домов-леністю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абзацу 11, 13 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні`реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформ-ації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; зняття з реєстрації - внесення інформації про зняття з реєстрації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до ст.7 Закону України від «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадця-тою статті 6 цього Закону. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, виключно про поз-бавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим при-міщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її помер-лою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовід-носини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припи-нення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, виходячи із змісту зазначених норм закону, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно є підставою дня зняття осіб з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. За ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значен-ня для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім ви-падків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] , відповідно до ст.405 ЦК Украї-ни, втратив право на користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком за адре-сою: [ADDRESS] , оскільки не прожи-ває в ньому без поважних причин понад рік. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 768,40 грн. Виходячи з наведеного та

Outcome: partial