Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 1/3 частини трьох кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 2/3 якої на праві спільної часткової власності належить також відповідачу [PERSON]. В спірній квартирі мешкала рідна матір позивача, яка померла 30 листопада 2014 року, та яку вона доглядала до смерті. За життя матір проживала разом зі зведеним братом позивача - відповідачем у справі. Після смерті матері [PERSON] прийшла до вищевказаної квартири за своїми речами, що знаходилися в кімнаті покійної матері, проте відповідач не пустив її до квартири. Протягом часу з 30.11.2014 року по сьогоднішній день відповідач перешкоджає позивачу в користуванні її частиною спірної квартири, чинячи всілякі перепони, сварки та навіть бійки, не надає їй ключі від вхідних дверей до квартири. Враховуючи вказане, позивач просила суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою, які він чинить [PERSON] та передати їй ключі від вхідних дверей, а також визначити порядок користування цією квартирою таким чином: виділити [PERSON] у користування кімнату площею - 15,4 кв. м; [PERSON] житлову кімнату площею - 16,3 кв. м та кімнату площею 11,7 кв. м; залишити в загальному користуванні сторін кухню площею 6,7 кв. м, ванну кімнату площею - 2,5 кв. м, коридор площею - 7,5 кв. м, туалет площею -1,2 кв. м, вхід до квартири. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги із зазначених вище підстав. Відповідач позовні вимоги визнав частково, заперечуючи проти вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні спірної квартири, оскільки позивач до даної квартири не приходила, ключі від неї ніколи не просила, тому жодних перешкод у користуванні квартирою їй не чинилося. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.06.2015 р. та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.06.2015 р., [PERSON] є власником 1\\3 частини квартири №15, розташованої в будинку №37 по пр. Дніпровський в м. Нова Каховка, Херсонської області. Власником інших 2/3 частин у спірній квартирі являється [PERSON]. Відповідно до ст.356, ч.ч. 1, 2 ст.358 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», у разі неможливості поділу в натурі жилого будинку (квартири), що знаходиться у спільній власності, суд може за відповідним позовом встановити порядок користування сторонами цією частиною, при якому відособлені приміщення передаються їм у користування відповідно до частки кожної з них у праві власності, а інші приміщення і будівлі залишаються у спільному користуванні. У разі відсутності між співвласниками такої домовленості, на підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права користування своєю часткою майна, що перебуває у спільній частковій власності. З пояснення позивача наданих у судовому засіданні та матеріалів справи, зокрема, її заяв на адресу органу поліції, витягу з кримінального провадження № 12016230070000846 вбачається, що відповідач чинить перешкоди [PERSON] у вільному доступі до житлового приміщення, оскільки у позивача відсутні ключі від спірного житла, у звязку з чим позивач, позбавлений права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власність. Доказів про спростування зазначеного встановленого факту відповідачем суду не надано. З Технічного паспорту на квартиру №15, розташовану в будинку №37 по пр. Дніпровський в м. Нова Каховка, Херсонської області встановлено, що спірна квартира складається з 3-х кімнат житловою площею 43,4 кв.м., у тому числі: 1-а кімната 11,7 кв.м., 2-а кімната 16,3 кв.м., 3-я кімната 15,4 кв.м., а також кухні 6,7 кв. м, ванної кімнати 2,5 кв.м, вбиральні 1,2 кв.м, коридору - 7,5 кв.м. Ізольовані приміщення, які можуть використовуватись як окремі квартири, не виділяються, оскільки спірне жиле приміщення знаходиться у багатоповерховому будинку, у загальному користуванні залишаються всі підсобні приміщення. Таким чином, кожному із співвласників відповідно до їх часток належить жилої площі: позивачу 43,4 : 3 = 14,47 кв.м., відповідачу 43,4 Х 2 : 3= 28,93 кв.м. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно роз»ясень п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що визначити порядок користування спірним жилим приміщенням можливо без обмеження інтересів сторін з врахуванням розміру їх часток у праві спільної часткової власності, виділивши позивачу в спірній квартирі кімнату площею 15,4 кв.м., а відповідачу кімнату площею 16,3 кв.м. та кімнату площею 11,7 кв.м, всі підсобні приміщення залишити у спільному користуванні, оскільки у даному випадку відступ від часток відповідача у праві спільної часткової власності є незначним, і не обмежує його прав та свобод. При цьому, суд не приймає до уваги позицію відповідача щодо передачі позивачеві у користування іншої кімнати, площею 11,7 кв.м., і виходить з того, що кімната, площею 15,4 кв.м. є відособленою від інших, а між тим, кімнати площами 16,3 кв.м. та 11,7 кв.м. є суміжні друг з другом. Крім того, оскільки під час судового розгляду встановлено, що у теперішній час відповідач [PERSON] чинить перепони та сварки, не надає позивачеві ключі від вхідних дверей до квартири, у звязку з чим позивачка не може вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном, внаслідок чого має право на усуненні перешкод у здійсненні цих прав, суд вважає за необхідне усунути перешкоди, які чинить відповідач в користуванні квартирою позивачеві шляхом передачі останній дублікатів ключів від запорів до вхідних дверей у спірну квартиру. З цих підстав позовні вимоги є обґрунтованими, а отже, підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved