Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 25 серпня 2015 року звернулися в суд з позовом, який уточнили в поданій до суду 17 листопада 2015 року заяві. Посилалися на те, що є співвласниками квартири [ADDRESS], в якій в результаті реконструкції розширено балкон до кухні, вставлено двері, а в кімнаті двері замінено на вікно. В технічному паспорті на квартиру міститься відмітка про самовільну забудову. Дані обставини унеможливлюють відчуження частини квартири на користь іншого співвласника, що змушує звернутися до суду. В уточненій позовній заяві, посилаючись на норми ст. ст. 319, 328, 383 ЦК України, ст. 152 ЖК України, просили суд визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на 1/3 частину, [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/6 частину, [PERSON] на 1/3 частину, в тому числі на самовільно проведену реконструкцію квартири та будівництво балкону площею 6,20 кв.м. В судовому засіданні представник позивачів повністю підтримав подану до суду уточнену позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник територіальної громади в особі Полтавської міської ради щодо задоволення позовних вимог покладався на розсуд суду, представник виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради зазначив, що принципових заперечень не має. Інші особи в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, представників відповідачів, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що житловий будинок по провулку Хорольському, 3 в місті Полтаві належить до комунальної власності міста Полтави, знаходиться на балансі КП «ЖЕО № 2». Також встановлено, що квартира № 30 в будинку по провулку Хорольському, 3 в м. Полтаві є обєктом спільної часткової власності. Позивач [PERSON] є власником 1/3 частини квартири відповідно до свідоцтва на право власності від 15 квітня 1993 року, виданого відділом приватизації. Позивач [PERSON] є власником 1/3 частини спірної квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 13 лютого 2015 року. Позивачу [PERSON] та [PERSON] є власниками кожен по 1/6 частині квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтв про право на спадщину від 12 лютого 2012 року. Також встановлено, що квартира [ADDRESS] знаходиться на другому поверсі 5 поверхового будинку, складається з двох кімнат загальною площею відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 51,4 кв.м., житловою площею 31,5 кв.м., в тому числі площа самочинно збудованого 6,2 кв.м. В період експлуатації квартири в 2009 році була виконана добудова балкону до існуючого балкону з виходом на балкон. При цьому були виконані роботи з будівництва балкону, демонтажу існуючого дверного блоку в житловій кімнаті № 7 з закладенням цеглою та встановленням віконного блоку, розширення прорізу у несущій, капітальній стіні з монтажем балконних дверей у іншій кімнаті № 4. При цьому згідно з висновком № 80 експертного будівельно-технічного дослідження від 22 липня 2015 року, квартира з балконом являє собою єдиний цілий неподільний обєкт, ступінь фізичної готовності складає 100 %. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що\~\~будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, на яку посилаються позивачі в поданій до суду позовній заяві, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від\~\~\~\~\~\~ 8 жовтня 1992 року № 572, передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. Підпунктом 1.4.1 пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~2005 року № 76, також встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.\~\~ Згідно зі ст. 152 ЖК України (у редакції Закону України \~від 12.02.2015 р. N 191-VIII) виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Разом з тим, як встановлено дослідженими в справі доказами, виконання добудови балкону до квартири [ADDRESS] було здійснено з порушенням норм ст. 152 ЖК України, зокрема, має місце саме втручання в несучі конструкції багатоповерхового житлового будинку. До вступу в законну силу Закону України \~від 12.02.2015 р. N 191-VIII, стаття 152 ЖК України мала редакцію, згідно з якою переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. В силу зазначених вище норм права власник квартири має право на проведення робіт з переобладнання та перепланування жилого приміщення приватного житлового фонду, після завершення яких введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Але комплекс робіт по будівництву балкону в квартирі [ADDRESS] було здійснено з втручанням в несучі конструкції будинку, такі дії не є ні переобладнанням, ні переплануванням, а є діями по реконструкції. На підставі викладеного, враховуючи, що здійснений позивачами комплекс робіт по будівництву балкону в квартирі здійснено з порушенням норм ст. 383 ЦК України та ст. 152 ЖК України, не є переплануванням та/чи переобладнанням квартири, посилання позивачів в поданій до суду позовній заяві на вказані норми матеріального права як на правову підставу визнання права власності на квартиру після проведеної реконструкції є небгрунтованими. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. При цьому за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). У розумінні частини 1 статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а й обєкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. (Узагальнення «Про практику застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», обговорене 25 вересня 2015\~року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ). В даному випадку [ADDRESS] є обєктом нерухомості, який виник у результаті реконструкції, здійсненої без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю. Тому прийняття в експлуатацію такого обєкта нерухомості має здійснюватися відповідними територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації у спосіб, визначений ст. ст. 4, 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. N 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів». В даному випадку позивачами відповідний порядок не було дотримано. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачі всупереч норм чинного законодавства використовують судовий порядок визнання права власності на обєкт нерухомого майна, створений в процесі реконструкції, уникаючи встановленої законодавством процедури оформлення прав на це майно. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до територіальної громади в особі Полтавської міської ради, виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради про визнання права власності на квартиру після проведеної реконструкції є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. При вирішення даної справи судом враховано також ту обставину, що виконаний позивачами комплекс робіт щодо добудови балкону до квартири на другому поверсі багатоповерхового житлового будинку з втручанням в несучі конструкції будинку мав б виконуватися виключно в складі проектних рішень реконструкції фасаду всього будинку в цілому. В той же час власник будинку територіальна громада в особі Полтавської міської ради, а також балансоутримувач будинку КП «ЖЕО № 2» Полтавської міської ради, проведення відповідної реконструкції не ініціювали. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачами судові витрати не підлягають їм відшкодуванню.

Outcome: dismissed