Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені на відрядження, в сумі 1446,71 грн. та 1144,78 грн. інфляційного збільшення суми боргу за період прострочення відшкодування витрат понесених на відрядження. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона згідно наказу відділу освіти Ніжинської РДА №12 від 14.02.2014 р. з 24.02.2014 року по 13.03.2014 року перебувала у відрядженні в м.Чернігові на курсах підвищення кваліфікації, після чого подала відповідачу звіт про використання коштів, виданих на відрядження, на суму 1446,71 грн. На підставі наказу №85 від 31.08.2015 року її звільнено з посади вчителя початкових класів Безуглівської ЗОШ I-III ступенів за власним бажанням. Всупереч вимогам ст.116 КЗпП України відповідач при звільненні не виплатив всіх належних їй сум, а саме не відшкодував кошти понесених на відрядження. Відповідач заборгував їй: 30 грн. на проїзд з м.Ніжина до м.Чернігова, 850 грн. витрат на проживання, 540 грн. добових та 26,71 грн. на проїзд з м.Чернігова до м.Ніжина. Борг, згідно її розрахунків, склав - 1446 грн. 71 коп. Крім того у зв'язку із зростанням споживчих цін та компенсації за затримку відшкодування відповідачем понесених нею витрат на відрядження, вона просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, що згідно її розрахунку складає 1144,78 грн. Позивач в судове засідання не з»явилася, від неї надійшла заява про підтримку позовних вимог. Справу просить розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання також не з»явився, від представника відповідача надійшла заява в якій позовні вимоги визнає повністю та просить справу розглянути без участі представника. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач 31 серпня 2015 року була звільнена з роботи, згідно наказу №85. На момент її звільнення відділ освіти Ніжинської районної державної адміністрації Чернігівської області не провів остаточного розрахунку і не виплатив кошти понесені на відрядження, що відповідач не оспорює. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Дані вимоги закону відповідачем не виконані, про щосвдчить визнанням боргу самим відповідачем, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. В п.п. 6, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що при задоволенні вимог про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Позивач просить стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 2591 грн.49 коп.. Зазначену суму відповідач не оспорює, а тому суд погоджується з наданим позивачем розрахунком . ' Згідно п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за вимогами, що випливають з трудових правовідносин, звільняються від сплати судового збору, тому відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved