Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що посилаючись на те, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], доводяться позивачу онуками; на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом 4-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори 21.11.1991 р., позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS], яке позивач успадкувала після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Дане домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку А-1 (жилою площею 34,4 кв.м, загальною - 53,4 кв.м), літньої кухні Б, вбиральні В, вхід у підвал Г, сараїв Д, Є, Ж, №1 колодязь, №№2, 3 огорожі; в ньому постійно мешкає позивач, яка іншого житла не має. Батько відповідачів - [PERSON], син позивача, помер [INFO], мати відповідачів - [PERSON], яка з 1996 року утворила іншу сім'ю, зараз проживає в іншому населеному пункті; відповідачі у житловому будинку А-1 не проживають, їх речей у будинку не має, при вселенні відповідачів позивач дозволила їм лише тимчасово проживати у літній кухні Б. Як зазначається позивачем при зверненні до суду згодом відповідач [PERSON] вмовив позивача дозволити йому зареєструвати своє місце проживання у належному позивачу домоволодінні [ADDRESS] адже йому це було необхідно для працевлаштування; відповідач [PERSON] взагалі не має реєстрації місця проживання у належному позивачу домоволодінні [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в утриманні домоволодіння участі не беруть, допомоги позивачу не надають, своїм способом життя заважають позивачу вільно користуватися власністю, на зауваження не реагують, чим створюють перешкоди у користуванні домоволодінням [ADDRESS]; добровільно виселитися з домоволодіння [ADDRESS] відповідачі не бажають, а відповідач [PERSON] заперечує проти зняття з реєстрації у Відділі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур - Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, хоча позивач дозволила йому реєстрацію лише для працевлаштування. На переконання позивача, перелічені обставини свідчать про відсутність у відповідачів самостійного права як користування, так і проживання у належному у житловому будинку [ADDRESS] та фактично відповідачі порушують право власності позивача, через що й має місце звернення до суду із даним позовом. Предмет позову становить вимога про ухвалення судом рішення про усунення позивачу перешкоду у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з домоволодіння [ADDRESS], та про зняття [PERSON], [INFO], з реєстрації у Відділі громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України у Дніпропетровській області по домоволодінню [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, позивачем предмет та підстава позову не змінювалися та позивач висловився про заочний розгляд справи, тому справа ухвалою суду розглядалася у порядку заочного розгляду. Суд, заслухав пояснення позивача, допитав свідка [PERSON] (відповідно до свідчень свідка відповідачі - його онуки не мешкають у домоволодінні [ADDRESS], вони десь працюють на цвинтарі, постійної роботи в них немає, сімей у них не має) та дослідив наявні письмові докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ст. 150 Житлового Кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 156 зазначеного вище кодексу члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Відповідно до ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно зі ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом 4-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори 21.11.1991 р., позивачу на праві приватної власності належить домоволодіння [ADDRESS]; домоволодіння складається з житлового будинку А-1 (жилою площею 34,4 кв.м, загальною - 53,4 кв.м), літньої кухні Б, вбиральні В, вхід у підвал Г, сараїв Д, Є, Ж, №1 колодязь, №№2, 3 огорожі. Позивач постійно мешкає в даному володінні, іншого житла немає. Судом на підставі пояснень позивача встановлено, що відповідачі (онуки позивача) в утриманні домоволодіння участі не беруть, позивач є людиною похилого віку та відповідачі не надають допомоги позивачу, своїм способом життя заважають позивачу вільно користуватися власністю, не реагують на зауваження, чим створюють перешкоди у користуванні домоволодінням [ADDRESS]; в позасудовому порядку сторони не досягли згоди щодо виселення відповідачів з домоволодіння [ADDRESS]. Разом з тим, позивач та відповідач [PERSON] в позасудовому порядку не вирішили питання щодо зняття його з реєстрації місця проживання за адресою належного позивачу на праві власності домоволодіння, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, частково задовольняючи поданий позов, суд з огляду на зміст вимог позову та характер спірних правовідносин виходить з відсутності підстав для ухвалення рішення про зобов'язання третьої особи (Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області) зняти відповідачів з реєстрації місця проживання, оскільки дана вимога не є такою, що підлягає розгляду та вирішенню при розгляді справи у порядку цивільного судочинства, та окрім того на виконання ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у тому числі, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою) є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання та задля запобігання продовження порушення прав позивача, на переконання суду, є правомірним застосування судом засобу захисту порушеного права, ухваленого судом в цій справі. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ПК України.

Outcome: partial