Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказавши, що їй на праві власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в якій окрім неї є зареєстрованим її чоловік [PERSON] (відповідач). З 20 лютого 2016 року та по теперішній час відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає без поважних причин та участі в утриманні житла не приймає, вона сама змушена сплачувати комунальні платежі за відповідача. Перешкод у проживанні відповідачу у квартирі вона не чинила, самостійно знятися з реєстрації він не бажає, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явилися, позивач [PERSON] звернулася з заявою про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] до суду не з`явилися. Представник [PERSON] раніше звертався до суду з заявою про визнання позову у повному обсязі, у зв`язку з чим не заперечує щодо розгляду справи за їх відсутності . Представник третьої особи Виконавчого \~ комітету\~ \~Довгинцівської районної в місті ради до суду не з`явився, раніше зверталися з заявою щодо розгляду справи за відсутності їх представника, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У \~судовому \~ засіданні\~ \~встановлено, що позивачу [PERSON] (до шлюбне прізвище на « [PERSON] ») на підставі договору купівлі продажу ВСТ № 860219 від 06.05.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., зареєстрованого у реєстрі за № 1534, на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4 копія свідоцтва про шлюб, а.с. 11 копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а.с. 13 копія договору купівлі - продажу квартири від 06.05.2006 року). У належному позивачу нерухомому майні квартирі [ADDRESS] ,\~ є зареєстрованим відповідач [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком позивача, шлюб між ними було зареєстровано 10.11.2006 року у Довгинцівському відділі реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. В матеріалах справи містяться Акти складені мешканцями сусідніх квартир будинку [ADDRESS] від 26.09.2017 року та від 06.11.2018 року , із змісту яких випливає, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з 20.02.2016 року. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР,ст. 405 ЦК України). Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з 20.02.2016 року без поважних причин ( тобто понад один рік), доказів стосовно поважних причин непроживання відповідача в даній квартирі в судовому засіданні не добуто, разом з тим його представник [PERSON] , у заяві про визнання позову зазначив, що [PERSON] через постійні відрядження немає змоги самостійно знятися з реєстраційного обліку але розуміючи складнощі отримання позивачкою субсидії через факт його реєстрації , визнає позов у повному обсязі. За змістом частини першої\~статті 16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно \~до \~ст.\~81\~ЦПК України\~на сторін\~покладено обов`язок\~доказування і\~подання доказів. Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом.\~Кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність \~визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у ній без поважних причин понад одного року. Згідно ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, тобто у розмірі 320 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 320 грн. 00 коп.

Outcome: approved