Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з травня 2010 року по вересень 2013 року вона разом з відповідачем [PERSON] проживали в незареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких відповідач не надає матеріальної допомоги. Вищезазначене й стало приводом для цього звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача кошти на її утримання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача кошти на її утримання в сумі 300,00 грн. щомісячно до досягнення дітьми трьохрічного віку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. В частині стягнення аліментів на утримання на утримання дітей в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку визнав повністю, що стосується вимоги позивача про стягнення коштів на її утримання заперечив, посилаючись на те, що позивач не була його офіційною дружиною. Таким чином, суд, заслухав пояснення сторін та дослідивши докази, беручи до уваги те, що часткове визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що сторони з травня 2010 року по вересень 2013 року проживали в незареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають разом із матір'ю [PERSON] та перебувають на її утриманні. Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами досягнуто не було. З метою захисту порушених прав особи, яка звернулася до суду із даним позовом, та враховуючи те, що обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає з моменту її народження і покладається законом рівною мірою на обох батьків, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає за необхідне стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2013 року та до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. В судовому засіданні встановлено, що сторони не перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ч. 2 ст. 21 СК України проживання однією сім'єю жінки та чоловіка не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Враховуючи той факт, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог . З огляду на викладене,

Outcome: partial