Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах в сумі 36 520 грн. 78 коп., пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 189,38 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивує тим, що 06.11.2005 року вона уклала шлюб з [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 вересня 2013 року шлюб з відповідачем було розірвано. Від шлюбу з [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які після розірвання шлюбу проживають з нею. З відповідачем 23.11.2012 року вона уклала нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на утримання дітей, яким визначено сплату у твердій грошовій сумі в розмірі 250 дол. США щомісяця на кожну дитину, що сплачуються в національній валюті України за курсом продажу готівкового долара США, встановленим Публічним акціонерним товариством «Державний експертно-імпортний банк України» на дату відповідного платежу. Через відмову відповідача сплачувати у повному обсязі аліменти у період з червня 2015 року по грудень 2015 року вона відкрила картковий банківський рахунок для отримання аліментів [NUMBER] в ПриватБанк. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів складає в сумі 36 520,78 грн. та за період з січня 2016 року по травень 2016 року розмір пені за прострочення сплати становить у розмірі 189 грн. 38 коп. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини, позивач додатково пояснила, що вона не пам'ятає, що підписувала з відповідачем додаткову угоду до договору. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на безпідставність вимог. При цьому відповідач пояснив, що більшість часу, а саме орієнтовно 70 % діти проживають з ним та перебувають на його утриманні, з матір'ю бути не хочуть, дітей він оздоровлює і забезпечує всім необхідним, гроші позивач вимагає для себе, всього він сплатив [PERSON] 45 000 грн., з яких на дітей позивач жодної копійки не витратила, крім того, позивач підписала зміни до договору, відповідно яких сплату аліментів вони погодили у розмірі 10 000 грн., також позивач у розрахунку боргу не врахувала всі сплачені ним кошти. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2004 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 17). Позивач та відповідач є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 22, 23). Між сторонами у справі 23 листопада 2012 року було укладено договір про сплату аліментів на утримання дітей та визначення умов проживання (утримання) дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В., зареєстрований у реєстрі за № 5700 (надалі по тексту - договір, а.с. 18, 19). Відповідно до положень ч. 1 ст. 189 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Згідно п. 3 укладеного між сторонами договору, за домовленістю батьків, даним договором встановлюється обов'язок батька сплачувати на утримання дітей аліменти які в національній валюті України - гривні відповідатимуть в еквіваленті 250 доларам США 00 центам, на кожного із дітей щомісяця за курсом продажу готівкового долара США, встановленим Відкритим акціонерним товариством «Державний експертно-імпортний банк України» на дату відповідного платежу. Аліменти повинні бути сплачені батьком не пізніше 20 числа кожного поточного місяця на наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на відкритий на ім'я матері рахунок або наданням готівкою матері за згодою останньої. Пунктом 9 договору визначено, що у разі невиконання, неналежного або несвоєчасного виконання батьком умов даного договору та виникнення заборгованості з вини батька він зобов'язаний сплатити неустойку (пеню) в розмірі 3 відсотків річних від несплаченої суми аліментів та/або додаткових витрат на дитину за кожен день прострочення зобов'язання. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по аліментах за період з 01.01.2016 року по квітень 2016 року включено у розмірі 36 520 грн. 78 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 189,38 грн. з посиланням на ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України. Разом з тим, частиною 2 ст. 189 Сімейного кодексу України, визначено, що у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як пояснила в судовому засіданні позивач, за вчиненням виконавчого напису про стягнення заборгованості по аліментам на підставі укладеного з відповідачем договору до нотаріуса вона не зверталася, оскільки це потребує значних коштів, тому за захистом своїх прав звернулася до суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Нормами сімейного законодавства не передбачено можливості стягнення в судовому порядку заборгованості по аліментам за укладеним між батьками договором про сплату аліментів на дітей та, як зазначено вище, у разі невиконання такого правочину, вчиняється виконавчий напис нотаріусом, що є виконавчим документом. Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Посилання позивача у частині вимог про стягнення пені на вказану норму ч. 1 ст. 196 СК України також є безпідставними, оскільки рішенням суду аліменти з відповідача не стягувалися. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3, також роз'яснено, що згідно з ч. 1 ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Договір має бути укладений письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. У разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. З урахуванням викладеного позов задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Суд не вирішує питання розподілу судових витрат у порядку ст. 88 ЦПК України, оскільки у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed