Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про скасування заборони (архівний запис) на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 4385997, зареєстровану 22 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення, Р.378 від 21 лютого 2002 року, Тимків І.М. , вх.. 802 та вилучення відповідного запису про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування арешту (архівний запис) на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 4424995, зареєстрований 30 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 2-5512-03 від 27 листопада 2003 року ВДВС Личаківського районного управління юстиції та вилучення відповідного запису про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; скасування арешту (архівний запис) на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 4434146, зареєстрований 1 лютого 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н 27 листопада 2003 року нарсуд Личаківського району та вилучення відповідного запису про обтяження із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позов мотивує тим, що квартира [ADDRESS] перебувала у приватній власності [PERSON] (батько позивача) на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 23 травня 1995 року, який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 15 лютого 2019 року, актовий запис 149. Після смерті батька, позивач звернулася у Четверту львівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини. Після реєстрації спадкової справи нотаріусом було повідомлено позивачу, що на даний час неможливо видати свідоцтва про право на спадщину, оскільки на майно померлого [PERSON] накладено обтяження. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] , вбачається наявність наступних обтяжень: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4385997, зареєстроване 22 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення, Р.378 від 21.02.2002 року, Тимків І.М. , вх. 802; арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4424995, зареєстроване 30 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 2-5512-03 від 27.11.2003 року ВДВС Личаківського районного управління юстиції; арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4434146, зареєстрований 1 лютого 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н 27.11.2003 року нарсуд Личаківського району. Заборона за реєстраційним номером 4385997 на підставі повідомлення № 378 накладена у зв`язку із укладенням 21 лютого 2002 року договору застави нерухомого майна між Церковною кредитною спілкою «Анісія» та [PERSON] . Даний правочин посвідчено приватним нотаріусом Тимків І.М., зареєстровано в реєстрі за № 378. Вказаний правочин виконаний сторонами, ЦКС «Анісія» жодних претензій ні до [PERSON] , ні до його спадкоємців не має, відтак, обтяження 4385997 на даний час не зняте безпідставно. Арешт за реєстраційним номером 4424995 на підставі повідомлення 2-5512-03 та арешт за реєстраційним номером 4434146 накладений за результатами цивільної справи № 2-5512-03, яка перебувала у провадженні Личаківського районного суду міста Львова. В матеріалах реєстраційної справи ЛОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на квартиру № 10 міститься копія ухвали про забезпечення позову від 27 листопада 2003 року, якою ухвалено заборонити відчужувати квартиру [ADDRESS] . З відповіді з Личаківського районного суду міста Львова на адвокатський запит за № 2-707/04 від 9 квітня 2019 року отримано інформацію, що в провадженні суду знаходилася справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Рішенням суду від 19 січня 2004 року позов задоволено. Цивільна справа знищена у зв`язку із закінченням термінів зберігання, ухвала суду про накладення арешту відсутня в матеріалах справи. З наведеного випливає, що обтяження - арешт за реєстраційним номером 4424995 на підставі повідомлення 2-5512-03 та арешт за реєстраційним номером 4434146 - це два ідентичні обтяження, накладені на виконання ухвали про забезпечення позову від 27 листопада 2003 року. З відповіді Личаківського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Львівській області вбачається, що у відділ не перебувають на виконанні виконавчі провадження стосовно [PERSON] та станом на 4 червня 2019 року у відділ на виконання не надходили. Відтак, зі всього вищевказаного вбачається, що обтяження, які накладені на квартиру [ADDRESS] знаходяться в реєстрах безпідставно, тому, повинні бути скасовані та вилучені для подальшої реалізації спадкоємицею своїх прав відносно спадкового майна. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 319, 321, 391, 393 ЦК України. Позов надійшов до суду 2 липня 2019 року. Ухвалою суду від 8 липня 2019 року позов залишено судом без руху. 15 липня 2019 року після усунення недоліків позову прийнято такий до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче засідання. 14 серпня 2019 року на адресу суду надійшов відзив Першої львівської державної нотаріальної контори, в якому вказує, що відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державні нотаріальні контори виступали реєстраторами Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Реєстратори приймали повідомлення від судових та слідчих органів та на їх підставі вносили записи до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про реєстрацію заборон та арештів. Першою львівською державною нотаріальною конторою не накладався арешт на квартиру [ADDRESS] . Інформація в реєстрі заборон була внесена на підставі повідомлення приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального контору Тимків І.М. від 21 лютого 2002 року, архівний запис 6 березня 2002 року за №3296476LVOV1. В підготовчому засіданні 30 серпня 2019 року представником позивача адвокатом Зарембою О.О., який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 151775 від 2 липня 2019 року, заявлено клопотання про залучення у статусі співвідповідача у справі Церковної кредитної спілки «Анісія», таке було задоволено протокольною ухвалою суду. 7 жовтня 2019 року представником позивача адвокатом Зарембою О.О. подано клопотання про залучення в якості співвідповідача [PERSON] , таке було задоволено протокольною ухвалою суду. 4 грудня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Заремба О.О. позов підтримав з мотивів викладених в ньому, просив такий задовольнити та не стягувати зі сторони відповідача понесених стороною позивача судових витрат. Представник відповідача Першої львівської державної нотаріальної контори у судові засідання 24 грудня 2019 року та 15 січня 2020 року не з`явився. Від завідувача Першої львівської державної нотаріальної контори Бояківського О.В. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Відповідач [PERSON] в судові засідання 24 грудня 2019 року та 15 січня 2020 року також не з`явився, про дату, час та місце таких був належним чином повідомленим. 14 листопада 2019 року на адресу суду надійшла його заява, відповідно до якої вказує, що претензій матеріального характеру до спадкоємців [PERSON] не має, відносно скасування обтяження - заборони відчуження квартири [ADDRESS] , накладеної ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2003 року, не заперечує. Представник відповідача Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області у судові засідання 24 грудня 2019 року та 15 січня 2020 року також не з`явився, про дату, час та місце таких був належним чином повідомленим, відзиву на позов не подав, будь-яких клопотань на адресу суду не надійшло. Представник відповідача Церковної кредитної спілки «Анісія» двічі в судові засідання 24 грудня 2019 року та 15 січня 2020 року також не з`явився, про дату, час та місце таких був належним чином повідомленим. 23 серпня 2019 року на адресу суду надійшов лист ЦКС «Анісія», в якому зазначено, що заборона за реєстраційним номером 4385997 на підставі повідомлення № 378 накладена у зв`язку із укладенням 21 лютого 2002 року договору застави нерухомого майна між Церковною кредитною спілкою «Анісія» та [PERSON] , даний правочин посвідчений приватним нотаріусом Тимків І.М., зареєстровано в реєстрі за № 378. Також вказано, що даний правочин виконаний сторонами, ЦКС «Анісія» жодних претензій ні до [PERSON] , ні до його спадкоємців не має, відтак обтяження 4385997 на даний час не зняте безпідставно. За таких обставин, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності сторони відповідача, відносно чого представник позивача не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до положень статті 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом, чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З інформаційної довідки № 162007841 від 3 квітня 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Крім того, з довідки вбачається наявність наступних обтяжень: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4385997, зареєстроване 22 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення, Р.378 від 21.02.2002 року, Тимків І.М. , вх. 802; арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4424995, зареєстроване 30 січня 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення 2-5512-03 від 27.11.2003 року ВДВС Личаківського районного управління юстиції; арешт (архівний запис), реєстраційний номер обтяження 4434146, зареєстрований 1 лютого 2007 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н 27.11.2003 року нарсуд Личаківського району. [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 лютого 2019 року. 24 травня 2019 року відкрито спадкову справу, що стверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № 56283362 від 24 травня 2019 року. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2003 року в справі № 2-5512-03 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони відчужувати квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . З листа Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2019 року № 2-707/04 вбачається, що в провадженні суду знаходилась справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу. Рішенням суду від 19 січня 2004 року позов задоволено. Цивільна справа знищена у зв`язку з закінченням термінів зберігання, ухвала про накладення арешту на квартиру відсутня. З заяви [PERSON] від 12 листопада 2019 року вбачається, що він претензій матеріального характеру до спадкоємців [PERSON] не має, відносно скасування обтяження - заборони відчуження квартири [ADDRESS] , накладеної ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 27 листопада 2003 року, не заперечує. У відповідності до договору застави нерухомого майна від 21 лютого 2002 року укладеного між Церковною кредитною спілкою «Анісія» та [PERSON] і [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тимків І.М,, зареєстрованого в реєстрі за номером 378, передано в заставу квартиру [ADDRESS] . З листа (довідки) Церковної кредитної спілки «Анісія» від 23 серпня 2019 року вбачається, що заборона за реєстраційним номером 4385997 на підставі повідомлення № 378 накладена у зв`язку із укладенням 21 лютого 2002 року договору застави нерухомого майна між Церковною кредитною спілкою «Анісія» та [PERSON] , даний правочин посвідчений приватним нотаріусом Тимків І.М., зареєстровано в реєстрі за № 378. Також вказано, що даний правочин виконаний сторонами, ЦКС «Анісія» жодних претензій ні до [PERSON] , ні до його спадкоємців не має, відтак обтяження 4385997 на даний час не зняте безпідставно. З листів Личаківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 4 червня 2019 року № 13665 та від 13 вересня 2019 року № 24646 вбачається, що згідно даних АСВП станом на 4 червня 2019 року та 13 вересня 2019 року відповідно не перебувають на виконанні виконавчі провадження стосовно [PERSON] та у відділ на виконання не надходили. Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, які описані вище, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у ЦПК України, зібрані у відповідності з чинним цивільно-процесуальним законодавством. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають. З наведених доказів вбачається, що позивач обмежена в користуванні власністю, зокрема квартирою [ADDRESS] та не має можливості оформити право власності на неї у зв`язку з наявними заборонами та арештами. Судовим розглядом встановлено відсутність невиконаних зобов`язань [PERSON] перед відповідачами та такі не мають претензій ні до нього, ні до позивача у справі. Матеріали справи в якій постановлено ухвалу про забезпечення позову знищено. У зв`язку з вище описаним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивача як спадкоємця [PERSON] шляхом зняття заборони з нерухомого майна. Суд, ухвалюючи рішення у справі, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 8 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в поданих заявах по суті справи, доводи окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права та процесуального закону, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд повинен вирішити питання судових витрат. Оскільки стороною позивача подано клопотання про не відшкодування судових витрат, а тому такі в судовому засіданні не вирішуються.

Outcome: approved