Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої злочином, мотивуючи позовні вимого тим, що відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2014 року [PERSON] визнана винною та засуджена за ст. 190 ч.2 КК України у виді двох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України. Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», [PERSON] звільнена від відбування призначеного покарання. Відповідно до зазначеного вище вироку суду [PERSON] визнана винною у тому, що вона шахрайським шляхом заволоділа коштами позивача на банківській картці у сумі 9600,00 грн. в період з 01.11.2013 року по 05.11.2013 року, 1000,00 грн. у виді позички, 4000,00 грн. з другої картки, на загальну суму 14600,00 грн. Під час розгляду кримінальної справи в суді цивільний позов не розглядався, а добровільно відповідач завдану позивачу матеріальну шкоду відшкодовувати не бажає. Крім того, злочинними діями [PERSON] позивачу спричинено моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, а саме: позивач є інвалідом І групи по зору та слуху, під час досудового слідства та судового слідства дуже переживала, була позбавлена нормального ритму життя, була фактично залишена без засобів до існування, оскільки пенсія використовується на лікування, сплату комунальних платежів, лікування після операції онкозахворювання, яку позивач перенесла 15.01.2014 року. Позивач та прокурор в судове засідання не з'явилися, проте від них до суду надійшли заяви, в яких вони просила провести розгляд справи за їх відсутності, зазначили, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явилася, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2014 року [PERSON] визнана винною та засуджена за ст. 190 ч. 2 КК України у виді двох років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України. Згідно п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році», [PERSON] звільнена від відбування призначеного покарання. Відповідно до зазначеного вище вироку суду [PERSON] визнана винною у тому, що вона шахрайським шляхом заволоділа коштами позивача на банківській картці у сумі 9600,00 грн. в період з 01.11.2013 року по 05.11.2013 року , 1000,00 грн. у виді позички, 4000,00 грн. з другої картки, на загальну суму 14600,00 грн. (а.с. 3-4). Відповідно до копії паспорта серії [NUMBER], виданого 16.10.2014 року Ленінським РВ УДМС України у Вінницькій області, [PERSON] 10.10.2014 року зареєстровано шлюб із гр. [PERSON] [PERSON]. Після державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - «[PERSON]» (а.с. 16-17). Під час розгляду кримінальної справи в суді цивільний позов не розглядався, оскільки позивачем не були вчасно усунені недоліки позовної заяви. Добровільно відповідач відшкодувати завдану позивачеві шкоду не бажає. Суд вважає, що відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини щодо протиправності діянь і винуватості [PERSON] доказуванню не підлягають у зв'язку з набуттям законної сили вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 02.10.2014 року. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, суд вважає обґрунтованою вимогою позивача про відшкодування відповідачем шкоди на загальну суму 14600,00 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Вимогами ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи принцип розумності, достатності та справедливості суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача з відповідача [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України суму судового збору в розмірі 243,60 грн., слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial