Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звертаючись до суду просить визнати недійсними державні акти на право власності: серії ЯБ №339654 (кадастровий номер 5924786900110030170), виданий на імя [PERSON]; серії ЯБ № 339646 (кадастровий номер 5924786900110030171), виданий на імя [PERSON]; серії ЯБ № 339647 (кадастровий номер 5924786900110030172), виданий на імя [PERSON]; серії ЯБ № 339652 (кадастровий номер5924786900110030173), виданий на імя [PERSON] та скасувати їх державну реєстрацію, а також скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 21 жовтня 2005 року № 760 в частині видачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] земельних ділянок, мотивуючи свої вимоги тим, що оспорюванні державні акти та розпорядження були видані відповідачам на земельні ділянки (пай), що знаходиться у приватній власності позивача, чим було порушено її права. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заперечували проти задоволення позову, вказавши, що вони ніяким чином не порушували права позивачки, а в установленому порядку оформили право власності на спірні земельні ділянки, а тому вважають, що підстав для скасування державних актів на право власності немає. При цьому, [PERSON] вказав, що крім того, позивачем пропущено строк позовної давності. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON]М - позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. У попередніх судових засіданнях представник третьої особи управління Держземагенства в [PERSON] районі [PERSON], позовні вимоги підтримав в повному обсязі, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог, Северинівської сільської ради в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до державного акту про право власності на землю серії IV СМ № 040203 на підставі рішення ХVІІІ сесії ХХІІІ скликання Северинівської сільської ради від 05 жовтня 2001 року [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка (пай) площею 3,4752 гектарів для ведення товарного сільгосподарського виробництва в межах та згідно з планом (а.с. 50). Відповідно до ст. 22 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року N 561-XII, який діяв на момент набуття права власності на землю, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється. Відповідно до ст. 23 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Отже суд приходить до переконання, що [PERSON] набула право власності у законний спосіб та зареєструвала у встановленому порядку. 09 березня 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БП № 194076 (а.с. 52). Як вбачається з довідки [PERSON] районної державної нотаріальної контори № 236/02-14 від 22 січня 2014 року спадкоємицею після померлої [PERSON] є позивачка - [PERSON], оскільки спадкоємці за заповітом та спадкоємці за законом відмовились від спадщини (а.с. 53). Також судом встановлено, що на цей же пай на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 21 жовтня 2005 року № 760 видано чотири Державні акти на право власності : серії ЯБ №339654 (кадастровий номер 5924786900110030170), виданий на імя [PERSON]І.(а.с.39); серії ЯБ № 339646 (кадастровий номер 5924786900110030171), виданий на імя [PERSON]А.(а.с.40); серії ЯБ № 339647 (кадастровий номер 5924786900110030172), виданий на імя [PERSON]О.(а.с.41); серії ЯБ № 339652 (кадастровий номер5924786900110030173), виданий на імя [PERSON] (а.с. 69), що підтверджується копією технічної документації із землеустрою, викопіюванням земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.12, 88-129) У відповідності до чч.2-3 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» звернув уваги судів, що рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування перерозподілити землю інакше після встановлення меж земельних ділянок у натурі (на місцевості), одержання власником або землекористувачем документів, що посвідчують право на них, та державної реєстрації, не може бути підставою для припинення права власності на земельну ділянку або права користування земельною ділянкою як повністю, так і частково, оскільки визначений статтями 140, 141 ЗК перелік підстав для цього є вичерпним. З урахуванням наведеного, суд вважає, що доводи позову про винесення оспорюванного розпорядження щодо надання земельних ділянок відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та видачу оспорюваних Державних актів з порушенням вимог земельного законодавства знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, оскільки встановлено, що земельна ділянка (пай), що вказана в Додатку до розпорядження голови районної державної адміністрації від 21 жовтня 2005 року № 760 на час їх видачі вже належала на праві власності [PERSON], а тому зазначене розпорядження в частині видачі земельних ділянок [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], не можна вважати законними. В позовній заяві заявляються позивачем вимоги про визнання вказаних вище державних актів недійсними. Проте, державний акт на право власності на землю є документом, яким підтверджується право особи, і він не може бути визнаний недійсним, оскільки право також не може бути визнано недійсним. Разом з тим, ст.21 Цивільного кодексу України визнано можливість визнати незаконним та скасувати правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Таким чином, оспорюванні акти слід визнавати незаконними. Крім того, судом встановлено, що позивачка [PERSON] дізналася про порушення свого майнового права лише в 2014 році під час оформлення спадщини. До вказаного часу спадкодавиця користувалась земельною ділянкою і отримувала дохід. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що позивачем строк позовної давності для звернення до суду для захисту свого права власності порушений не був, так як про порушення майнового права позивачка дізналась лише в 2014 року, тобто в межах трирічного строку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що порушені права [PERSON], як власниці земельної ділянки (пай) площею 3,4752 гектарів для ведення товарного сільгосподарського виробництва в межах та згідно з планом, підлягають поновленню, а оспорювані державні акти визнанню незаконними, а їх державна реєстрація та оспорюване розпорядження в частині, щодо надання відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]-скасуванню. Крім того, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір стягується з відповідачів на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] районної державної адміністрації Сумської області, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивачки [PERSON] судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial