Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача по справі на його користь 64 315 гривень 98 копійок та 643 гривні 16 копійок судових витрат пов'язаних із сплатою судового збору. Обґрунтовуючи заявлений позов позивач [PERSON] зазначає, що 30 листопада 2011 року вона надала відповідачу [PERSON] в борг кошти в сумі 8 000,00 доларів США. Борг відповідач зобов'язалась повернути протягом двох років рівними частинами, по 500 доларів щомісячно, тобто у строк до 30 листопада 2013 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачем було надано позивачу власноруч написану розписку. Однак взяті на себе зобов'язання відповідач не виконав, борг повернув лише частково в розмірі 2 500,00 доларів США, а кошти в сумі 5500, доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 11 липня 2014 року становить 64 315 гривень 98 копійок. Позивач просить в судовому порядку захистити його порушені права, оскільки відповідач порушив умови договору позики та добровільно суму боргу не повернув. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просить суд задовольнити позов, з підстав зазначених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутність та позов визнає . Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи заяву відповідача та визнання ним позову, встановив наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України встановлено - «за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей». 30 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем по справі був укладений договір позики. Факт укладення сторонами договору позики, за яким [PERSON] позичила у [PERSON] 8 000,00 доларів США, підтверджується поясненням позивача, розпискою відповідача від 30 листопада 2011 року(а. с.5). Згідно розписки відповідач зобов'язувався повернути борг протягом двох років, рівними частинами, сплачуючи щомісячно позивачу по 500,00 доларів США, тобто до 30 листопада 2013 року. Протягом двох з половиною років відповідач [PERSON] передала позивачу 01.04.2012 року - 4 000,00 гривень, що станом на момент передачі коштів становило 500,00 доларів США, 01.05.2012 року - 4 000,00 гривень, що станом на момент передачі коштів становило 500,00 доларів США, 10.07.2012 року та 06.08.2012 року по 500,00 доларів США, 23.09.2012 року - відповідач передала позивачу в рахунок погашення боргу 400,00 доларів США і 800,00 гривень, що станом на момент передачі коштів становило 100,00 доларів США. Тобто в загальному, відповідач в рахунок погашення боргу сплатила позивачу 2 500,00 доларів США та має заборгованість за договором позики в сумі 5 500, 00 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 11 липня 2014 року становить 64 315 гривень 98 копійок. Борг до цього часу не повернутий, що визнає в своїй заяві [PERSON] Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно зі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 545 ЦК України виконання боржником свого обов'язку підтверджує наявність у нього боргового документу. Борговий документ знаходиться у позивача, що також стверджує невиконання відповідачем свого зобов'язання щодо повернення боргу, що є підставою для стягнення з відповідача несплаченої частини суми боргу на користь позивача . Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором, а тому вказана сума боргу, що складає 64 315 гривень 98 копійок повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача в судовому порядку, а тому позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Правомірними суд визнає і вимоги позивача в частині стягнення із відповідача на його користь суми сплаченого судового збору, у відшкодування судових витрат, оскільки дані вимоги ґрунтуються на ст. 88 ЦПК України та підтвердженні документальними доказами, а саме квитанцією по судових витратах.

Outcome: approved