Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивачі 09.09.2019 р. звернулися в суд з позовом до відповідача, у якому просили визнати за ними право власності кожного на 1/6 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Заявлений позов обґрунтовували тим, що їхня дружина і мама, [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право власності на житло видане 14.06.1999р. виконкомом Тисменицької міської ради, була співвласником квартири [ADDRESS] , і відповідно їй належала 1/3 частка вказаної вище квартири. В подальшому останній її батьками було подаровано 2/3 частки цієї ж квартири. Тобто [PERSON] стала одноособовим власником спірного майна. Однак, свідоцтво про право власності на 1/3 частку майна [PERSON] втрачено. Після смерті [PERSON] , що настала [INFO] , позивачі успадкували спадкове майно як спадкоємці за законом, відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268, ч.3 ст.1268, ст. 1269 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини [PERSON] , [INFO] , був неповнолітніми, тому вважається таким що спадщину прийняв в силу Закону. [PERSON] спадщину прийняв шляхом подачі 04.03.2019р. в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. З огляду на те, що на спірну частину спадкового майна відсутні правовстановлюючі документи нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому вони змушені звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності. Позивачі та їхній представник у підготовче засідання не з`явилися, у поданій суду заяві просили справу розглянути у їх відсутності, позов підтримали і просили його задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився. У поданій суду заяві відповідач позов визнав, не заперечував щодо його задоволення, просив справу розглянути у відсутності його представника. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що предметом спору є 1/3 частка квартири [ADDRESS] , власником якої відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 14.06.1999р. виконкомом Тисменицької міської ради, була [PERSON] , яке на даний час втрачено. Інвентарна вартість спірного майна, згідно звіту про оцінку становить 75398 грн., що складає 1/3 частку її загальної вартості 226194 грн. Після смерті [INFO] [PERSON] . позивачі які є спадкоємцями за законом першої черги успадкували належне спадкодавцю майно відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268, 1269, ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки 04.03.2019р. подали в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини. Вказані обставини, що не оспорювались відповідачем, який позов визнав, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне спадкове майно, що складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] успадковане чоловіком [PERSON] та неповнолітнім сином [PERSON] у порядку спадкування за законом як спадкоємцями першої черги. Однак, відсутність правовстановлюючого документу на спадкову 1/3 частку спірної квартири та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позбавляють позивачів можливості оформити належне їм право на спадщину в нотаріальному порядку. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання за позивачами права власності кожного на 1/6 частку спірного спадкового майна - квартири [ADDRESS] . При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб особа набула права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Отже, ст.392 ЦК України, в якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). До першої черги спадкоємців за законом належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Як передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частина перша статті 1297 ЦК передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). По-скільки нотаріус відмовив позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальному порядку, тому позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а права позивачів - судовому захисту. На підставі наведеного, відповідно до ст.58 Конституції України, ст.5, 1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved