Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровані вона, відповідач, який є її сином, її невістка [PERSON] та онук [PERSON] Відповідач постійно порушує правила співжиття в квартирі, вживає спиртні напої, застосовує насильство, висловлює погрози і образи відносно неї, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, створюючи неможливі умови для проживання. Вжиті працівниками правоохоронних органів заходи впливу до відповідача не дали позитивних результатів. Тому на підставі статей 116, 157 ЖК України просить виселити відповідача із зазначеної квартири без надання йому іншого жилого приміщення. У судовому засіданні позивач та її представник вимоги позову підтримали, посилачись на викладені в позовній заяві обставини. В останнє судове засідання не з'явилися, у поданій до суду заяві виклали прохання проводити розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача та її представника суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи згідно статей 224 - 226 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 56014 від 22.08.2007 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Житомирської міської ради, а власником іншої 1/2 частини квартири є [PERSON] згідно договору дарування частини квартири від 22.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Фещенко А.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1992. Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] з 03.08.1993 року, що підтверджується довідкою КП «ВЖРЕП № 1» за № 1884 від 16.09.2015 року та відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Житомирській області від 02.10.2015 року. Як убачається з матеріалів справи, за результатами розгляду звернень позивача стосовно протиправної поведінки відповідача, яка полагала в застосуванні до неї образ, погроз, фізичного та психологічного насильства, 10.01.2014 року, 15.09.2014 року, 16.10.2014 року дільничними інспекторами міліції Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області були складені висновки та протоколи про адміністративне правопорушення. Постановами Богунського районного суду міста Житомира від 06.05.2014 року, 19.08.2014 року, 09.09.2014 року, 09.09.2014 року, 25.09.2014 року, 03.12.2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2, ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України, та встановлено факт неодноразового застосування насильства в сім'ї в стані алкогольного сп'яніння відносно позивача за місцем проживання у [ADDRESS]. Вироком Богунського районного суду міста Житомира від 17.11.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 6 місяців арешту. Як зазначено у вироку суду, 11.08.2015 року за місцем проживання у [ADDRESS] [PERSON] своїми умисними діями заподіяв легке тілесне ушкодження потерпілій [PERSON] та легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розляд здоров'я, потерпілій [PERSON] Згідно ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року (із змінами) роз'яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Таким чином, оцінюючи письмові докази у справі, судом встановлено, що відповідач систематично порушує правила співжиття у квартирі [ADDRESS], де проживає він та позивач, що робить неможливим для позивача проживання з ним в одній квартирі, а вжиті до нього заходи не дали позитивних результатів. За таких обставин позов ґрунтується на вимогах закону і підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір у сумі 487,20 грн., який визначений за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, та оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову, який розглядається судом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved