Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

позивач звернуся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що транспортним засобом під керуванням поліцейського [PERSON] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, його автомобілю завдано шкоди, а тому на її відшкодування просить стягнути з його роботодавця Головного Управління Національної поліції в Київській області, 178 190 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 7 282 грн. витрат пов`язаних із розглядом справи, а всього 185 742 грн. Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому обставин. Представник відповідача до суду не прибув, надав суду відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що основним доказом вини завдавача шкоди є судове рішення (постанова суду), якою особу, притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, яке потягло за собою виникнення ДТП, яке в даному випадку відсутнє. Також зазначив, що позивачем, не надано доказів понесення заявлених витрат на відновлювальний ремонт, а сам висновок (звіт) не є доказом їх понесення та підставою для подальшого стягнення коштів з відповідача. Третя особа [PERSON] в суді проти задоволення позову заперечив, зазначив, що він дійсно на момент настання дорожньо-транспортної пригоди працював поліцейським Головного Управління Національної поліції в Київській областіта виконував свої службові обов`язки. Однак оскільки постановою Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2019 року провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу правопорушення, підстав для покладання на орган поліції відповідальності по відшкодуванню шкоди, заподіяної автомобілю позивача не має. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що 25.02.2019 на перехресті вулиць Свято-Покровської та Соборної в с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області сталася зіткнення автомобілів «Seat Leon» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Mitsubishi Outlander» д.н.з. [NUMBER] під керуванням поліцейського [PERSON] , після якого автомобіль «Mitsubishi Outlander» здійснив наїзд на будівлю № 253 , а автомобіль «Seat Leon» д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Galant» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито за закінченням строку, передбаченого ст. 38 КУпАП. 20 вересня 2019 року Постанвою Київського апеляційного суду постанову Вишгородського районного суду Київської області від 11 червня 2019 року скасовано, а провадження по справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] інкримінованого адміністративного правопорушення. Разом з тим, постановою Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2019 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Не погоджуючись із вказаною постановою [PERSON] 18 жовтня 2019 року подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову судді Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2019 року скасувати та прийняти нову, якою визнати [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Проте, постановою Київського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року заяву [PERSON] про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2019 року про закриття провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП залишено без задоволення, а його апеляційну скаргу повернуто. Як вбачається із звіту суб`єкту підприємницької діяльності [PERSON] №1917 від 02 березня 2020 року вартість матеріального збитку завданого автомобілю «Seat Leon» д.н.з. [NUMBER] становить 178 190 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Як передбачено ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення Згідно ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з матеріалів справи, в передбаченому законом (Кодексом України про адміністративні правопорушення) порядку вину [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди та як наслідок заподіяння шкоди автомобілю позивача, що є обов`язковою умовою покладання цивільно-правової відповідальності на винну особу, або особу яка несе відповідальність за її дії, не встановлено. Навпаки постановою Вишгородського районного суду Київської області від 18 квітня 2019 року, яка набрала законної сили, провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Рішення суду про визнання [PERSON] винним у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення не ухвалювалося. Висновки викладені у вказаній постанові в частині того, чи мала місце ця подія та чи вчинена вона [PERSON] , є обов`язковими для суду згідно положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України. Відтак суд позбавлений можливості покласти на відповідача цивільно-правову відповідальність по відшкодуванню шкоди заподіяної його працівником, з урахуванням того, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Жодних належних, допустимих та достатніх доказів того, що [PERSON] порушив Правила дорожнього руху та внаслідок його протиправних дій завдано шкоди автомобілю позивача, суду не подано. Відтак, підстав вважати, що відповідач є винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої стало заподіяння матеріальної шкоди [PERSON] , у суду не має. А тому, підстав для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню заподіяної шкоди, як про це просить позивач, судом не встановлено. За таких обставин порушених прав позивача, які б підлягали захистові, судом у цій справі не встановлено, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed