Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач являється колишнім чоловіком її доньки та зареєстрований у квартирі, однак фактично у квартирі не проживає з грудня 2016 року та не користується житлом за цільовим призначенням. Також вказує, що речі відповідача у квартирі відсутні. Не дивлячись на те, що відповідач в квартирі не проживає, комунальними службами нараховуються комунальні платежі які [PERSON] не сплачуються. Крім цього, позивач зазначає, що вона має намір здійснити продаж належної їй квартири, а реєстрація відповідача призведе до ускладнень щодо реалізації її права на вільне розпорядження своїм майном. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.03.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 22, 23). В судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 22 травня 2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. На підставі свідоцтва про право власності від 26.01.2015 року виданого Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10). Вказане також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 26.01.2015 року (а.с. 11). В обгрунтування вимог позивач зазначає, що відповідач являється колишнім чоловіком її доньки [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 29-31). Отже, відповідач є колишнім членом сім`ї позивача, так як шлюб між донькою позивача та відповідачем розірваний. Відповідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» від 05.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). За повідомленням позивача, відповідач у спірній квартирі не проживає з грудня 2016 року. Про обставини не проживання відповідача з вказаного часу у квартирі [ADDRESS] в м . Києві свідчать акти від 18.10.2018 року та від 04.01.2019 року, затверджені головою правління ОСББ «Миколи Лебедєва 4/39-А» (а.с. 13, 14). У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач більше року без поважних причин постійно не проживає у спірній квартирі, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] не здійснює, у зв`язку з чим позивачу, яка є власником квартири [ADDRESS] , відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідача майнові витрати по утриманню житла, а тому позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір в дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved