Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 19.05.2006 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що через відсутність порозуміння та різні погляди на життя між сторонами погіршилися відносини, припинені шлюбні відносини, проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Тому збереження шлюбу вважає неможливим і просить його розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 33 % з усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду подали письмові заяви, у яких просять розглядати справу у їх відсутності. У поданій до суду заяві позивач просила розглядати справу у її відсутності, уточнила вимоги в частині стягнення аліментів, просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, дітей залишити на проживання з нею. Відповідач у заяві зазначив, що уточнені позовні вимоги визнає повністю, просить розглядати справу у йго відсутності, дітей залишити на проживання з позивачем. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, що при визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши позиції сторін та фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 19.05.2006 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб (актовий запис № 558), від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO]. Та сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння, наміру зберігати сім'ю вони не мають, примирятися не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Статтею 180 СК України передбачено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Добровільної угоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком дітей, зобов'язаний здійснювати її утримання до досягнення нею повноліття, що відповідає положенням ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України. Суд приймає визнання позову відповідачем, так як таке визнання позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоровя або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, його тяжкого матеріального становища, а також докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Також із відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved