Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить суд стягнути у її користь 1190,00грн. пені за прострочення зі сплати аліментів та стягнути з відповідача пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення із 01.07.2019р. до дня її повного погашення або ухвалення судом рішення про стягнення пені та не більше 100% заборгованості; судові витрати по справі покласти на відповідача. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що перебувала у зареєстрованому шлюбу із відповідачем, від якого у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Сокальського районного суду від 03.10.2018р. відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання дочки у розмірі 1000,00грн. Відповідач не виконує рішення суду належним чином у зв`язку із чим у березні та квітні 2019 року виникла заборгованість зі сплати аліментів з його вини. Розмір пені становить 1190,00грн., що підтверджується розрахунком станом на 30.06.2019р. За таких обставин позивач, посилаючись на норми ст. 196 СК України бажає стягнути з відповідача 1% від суми простроченої заборгованості по аліментах. Окрім того, станом на 01.07.2019 року існує заборгованість по сплаті аліментів за місяць червень 2019 року яка становить 10грн. Отже в подальшому з відповідача слід стягувати неустойку у розмірі 10грн. за кожен день прострочки і аж до повного погашення або до ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100% заборгованості. Стягнення пені зі сплати аліментів захищає порушені майнові права позивача, як одержувача аліментів, та стимулюватиме відповідача в подальшому належно сплачувати аліменти, за таких обставин позивач змушена звернутися до суду із даним позовом та просить суд стягнути пеню в судовому порядку. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідач добровільно сплачує аліменти із жовтня 2018 року, перераховуючи кошти через відділення пошти, хоча позивач відмовляється добровільно надати банківські реквізити для сплати аліментів. В червні 2019 року позивач звернулася до виконавчої служби про примусове стягнення аліментів та згідно розрахунку від 11.07.2019р. державного виконавця заборгованості по сплаті аліментів у відповідача не існує, та навіть наявна передплата у розмірі 745,17грн. Просить суд також врахувати той факт, що відповідач має на утриманні другу дитину, на яку також сплачує аліменти у розмірі 1000.00грн. щомісячно, його дохід є нестабільним тому не матиме змоги оплатити пеню за нібито несвоєчасну сплату аліментів. У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що відповідач зобов`язаний виконувати рішення суду та вчасно сплачувати аліменти від 03.10.2018 року у розмірі 1000,00грн. щомісячно. Однак у березні та квітні 2019 року допустив заборгованість зі сплати аліментів, причини несвоєчасної оплати не повідомляв, більше того ніколи не просив надати банківські реквізити для сплати аліментів. Згідно розрахунку державного виконавця по сплаті заборгованості встановлено, що відповідач несвоєчасно вносить кошти, зокрема: у березні та квітні 2019 року сума сплачених коштів становить 0грн., та лише в травні 2019р. внесено 1000,00грн. на сплату аліментів за березень, а в червні 2019р. сплачено 2000.00грн. за квітень і травень та лише 05.07.2019р. сплачено кошти за червень та липень. Заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, ним не додано жодних доказів які б доводили протилежне, а тому позивач зазначає, що вона має право на стягнення пені з відповідача. Щодо матеріального становища платника аліментів позивач просить суд врахувати той факт, що [PERSON] жодного разу не звертався у цент зайнятості у пошуках роботи, при винесені судового рішення зі сплати аліментів надав свою згоду на сплату такої суми, та й більше того працює неофіційно та приховує свої доходи від держави та дітей оскільки періодично їздить за кордон. У запереченнях з відповіді на відзив представник відповідача зазначає, що позивачем не правильно нараховано пеню, оскільки нарахування здійснено з моменту призначення аліментів до подачі позовної заяви до суду - 07.09.2017р. по 07.09.2019р. Однак заборгованість зі сплати за аліментів виникла за березень, квітень та травень 2019р., та враховуючи кількість днів за ці місяці, заборгованість повинна становити 446,00грн. а не 1190,00грн., однак така сума заборгованості зі сплати аліментів була сплачена на рахунок позивача, тому у даній справі відпав предмет позовних вимог. Із письмових пояснень, поданих [PERSON] , надано формулу розрахунку розміру пені за прострочення сплати аліментів, визначеної Верховним Сдом у постанові від 05.09.2019р. №753/12684/16 та зазначено: 1000грн. х 1% х 75днів + 1000грн. х 1% х 65днів = 10грн. х 75 днів + 10грн. х 65 днів (750грн. +650грн. =1400грн.). Таким чином заявлена позивачем пеня становить лише частину тієї суми, яку б мав заплатити позивач, а тому просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. В судове засідання позивач та її представник адвокат Романів С.І. не прибули, однак надали суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач та його представник - адвокат Радик Б.А. в судове засідання не прибули, надали суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, проти позову заперечують, оскільки відповідач добровільно сплатив пеню, крім того має на утриманні іншу дитини а його дохід не дозволяє йому покрити такі витрати. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до наступного висновку. Як встановлено із матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.08.2018р. згідно рішення Сокальського районного суду №454/1970/18 За час сімейного життя у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дані факти знайшли своє спростування у матеріалах справи та не оспорюється її учасниками. Згідно рішення Сокальського районного суду від 03.10.2018р. №454/2242/17 вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1000,00грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.09.2017р. і до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення 10.06.2019 року Сокальським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження ВП №59325621. В силу статті 180 Сімейного кодексу України, батьки (а не лише мати) зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Так, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину. Відповідно до ч. 1ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Згідно з наданим позивачкою розрахунком загальна сума неустойки (пені), що визначена додаванням сум неустойки за березень - травень 2019р. станом на 30.06.2019р. становить 1190,00грн. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14, слідує, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У 2018 році Велика Палата Верховного Суду (далі - ВС) суттєво змінила існуючий підхід та своєю постановою від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (далі - Постанова) відступила від усталеної практики ВСУ, запропонувавши новий порядок розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Так, Постанова містить правовий висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі ч. 1 ст. 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Далі потрібно підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього зобов`язання буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною, залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості по аліментах (відповідно до вимог ст.71 Закону України Про виконавче провадження), проведеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП №59325621 заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 11.07.2019 року становить -745,17грн. (тобто забогрованості не має). Однак із зазначеного розрахунку, що і стало предметом позовних вимог, відомо, що у березні та квітні 2019 року відповідачем не було внесено відповідної суми, що підлягає стягненню. Згідно з таблицею нарахування та сплати аліментів [PERSON] , наданою його представником, встановлено, що загальна сума пені за кількість прострочених днів становить 446,00грн. Вказану суму було добровільно сплачено на рахунок позивача, про що свідчить копія квитанції №63 від 23.09.2019р. За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв`язку із юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів. У той же час, положеннями ч.2 ст.196 СК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшено судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Враховуючи, що з моменту прийняття рішення суду про стягнення аліментів відповідач добровільно вносив суму аліментів на рахунок позивачки, а з примусовим виконанням рішення суду позивач звернулася лише в червні 2019 року, беручи до уваги матеріальне та сімейне становище платника аліментів (наявність у відповідача іншої дитини на утримання якої з нього стягуються аліменти та нестабільний дохід), відсутності заборгованості зі сплати аліментів та сплату пені за прострочення спати аліментів, незначний проміжок часу прострочення, виходячи із загальних засад справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, прописаних у ст.7 СК України, суд вважає, що на підставі ч.2 ст.196 СК України розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки підлягає зменшенню до 446,00грн. Відтак, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позов про стягнення неустойки (пені) за прострочення зі сплати аліментів підлягає частковому задоволенню. Та згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору з відповідача в дохід держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial