Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, в обґрунтування позовної заяви посилається на те, що 25 травня 2018 року між нею та відповідачем укладено договір позики (безвідсотковий), предметом якого було надання позичальникові безвідсоткової позики у розмірі 27 000 грн. строком до 31 грудня 2018 року. Факт отримання відповідачем коштів у розмірі 27 000 грн. підтверджується розпискою відповідача від 25 травня 2018 року. Відповідач протягом семи місяців, починаючи з червня 2018 року, не повернув їй отриманні за договором позики кошти та не звернувся з питанням пролонгації договору. Термін повернення позики збіг 31 грудня 2018 року, але відповідач свої зобов`язання, передбачені договором позики не виконав. Відповідач не повернув суму позики у розмірі 27 000 грн у встановлений договором строк - семи місяців з моменту отримання коштів, отже на підставі п. 3.3 договору позики з 01 січня 2019 року нараховується пеня у розмірі 15% від вчасно неповернутих сум позики за кожний день прострочення - 27000, 00 грн. х 15% = 4050,00 грн. Згідно розрахунку пені за період з 01 січня 2019 року по 08 травня 2020 року (494 дні), загальна сума пені складає 4050,00 грн. х 494 дні = 2000700,00 грн. загальна сума боргу за договором позики, з урахуванням пені, складає 2027700,00 грн. Крім того, інфляційні витрати від суми, наданої відповідачу склали 1296,00 грн. (у 2019 році склали 1107,00 грн., а у 2020 році - 189,00 грн.). Оскільки відповідач прострочив виконання свого зобов`язання за договором позики на 494 дні, таким чином вона має право на нарахування 3% річних від простроченої суми за договором позики 2700,00 грн. х 3% х 494/366 =1088,85 грн. Узв`язку з чим, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 27000 грн., інфляційні витрати в сумі 1296, проценти за користування коштами в розмірі 1088,85 грн. та 51000 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, а всього 80384,85 грн.; а також судовий збір у сумі 840,80 грн. Позивач й судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі за наявними у справі матеріалами, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, поштові конверти із судовою кореспонденцією направлялися на належну адресу відповідача, але були повернуті на адресу суду без вручення адресату. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлений належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 25 травня 2018 року укладеного договір позики, відповідно до якого позикодавець передає позичальникові безвідсоткову позику в сумі 27 000 грн. готівкою, в позичальник зобов`язується повернути отриману в строки і порядку, зазначені в даному договорі. В п. 2.3 договору позики зазначено, що факт повернення коштів підтверджується розпискою позикодавця. З розписки від 25 травня 2018 року убачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] гроші в сумі 27 000 грн. (а.с. 8). Згідно з п. 2.2 договору позики, повернення отриманих сум здійснюється позичальником частками - протягом семі місяців, починаючи з червня 2018 року. Відповідно до п. 3.3 договору позики, у випадку порушення позичальником строку повернення отриманих сум, зазначених у п. 2.3 даного договору, позичальник буде зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню з розрахунку 15% від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення. За ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, форма договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, була дотримана, докази на підтвердження укладення договору позики, надані позивачем, відповідають вимогам ст. 1047 ЦК України. Разом з цим, слід зазначити, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 1049 ЦК України, позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. За приписами п. 2.4 договору позики, що сторони до 31 грудня 2018 року здійснять звірення розрахунків з можливим обговоренням питання пролонгації даного договору. Судом встановлено, що сторони звірку розрахунків не вчинили, пролонгацію не провели, а відповідач продовжує порушувати умови договору щодо повного та своєчасного повернення боргу. Сума боргу, яка підлягає поверненню позивачеві, згідно розписки, складає 27 000 грн. Крім того, статтею 625 ЦК України передбачено можливість стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за прострочення саме грошового зобов`язання. Згідно з ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, тобто на вимогу кредитора боржник повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом. З позовної заяви видно, що позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних в сумі 1088,85 грн. та інфляційні витрати у сумі 1296,00 грн. Перевіривши розрахунок позивача 3 % річних та інфляційних, суд, не виходячи за межі позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 1088,85 грн. та інфляційні на сумму 1296,00 грн. Також, п. 3.3 Договору позики передбачена пеня з розрахунку 15% від вчасно неповернених сум позики за кожний день прострочення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи здійснений позивачем розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, не виходячи за межи позовних вимог, відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання - 51 000,00 грн. Таким чином, позові вимоги підлягають задовленню повністю. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved