Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів, який в подальшому уточнила і просить стягнути з ПАТ «Страхова компанія «Країна» та ВАТ НАСК «Оранта» на її користь 50000грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 2550 грн. моральної шкоди з кожного. Стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь 36000,20 грн. матеріальної та 95000 грн. моральної шкоди, спричиненої в результаті ДТП. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 28.06.2009 року біля 06 год 30 хв., вона знаходилася в якості пасажирки в автомобілі ВАЗ 21703, реєстр. Номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], де на 517 км+950 м. автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський, сталося зіткнення цього автомобіля з автомобілем КІА-СІД, реєстр.номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який став виконувати маневр перестроювання на ліву смугу. В результаті ДТП їй були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи. Матеріальні збитки становлять 136000,20 грн. і складаються з витрат на придбання медикаментів під час стаціонарного та амбулаторного лікування в сумі 4592 грн.; витрат на придбання додаткового вітамінізованого харчування в сумі 1138 грн.41 к., витрат на сторонній догляд в сумі 16239 грн.79к., витрат на придбання санаторно-курортної путівки в сумі 10080 грн., витрат на придбання набору імплантатів в сумі 4950 грн.; втрати середнього заробітку у зв*язку з встановленням інвалідності з 28.06.2009 року по теперішній час в сумі 99000 грн, а в наступному по 1980 грн. щомісячно. Крім того, їй була спричинена моральна шкода в сумі 100000 грн. Так як, цивільна відповідальність [PERSON] та [PERSON] була застрахована, то в межах ліміту матеріальна та моральна шкода повинна бути відшкодована страховими компаніями. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги. В подальшому в судові засідання не з*являлася, подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, за участю представника. Представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечували, посилаючись на те, що він не винен в ДТП, а винен відповідач [PERSON], який і повинен нести відповідальність за нанесену матеріальну та моральну шкоду. Відповідач [PERSON] і його представник позов визнали частково, в сумі понесених витрат на придбання медикаментів та набір імплантатів, так як вони підтверджуються документально. Моральну шкоду визнали, але вважають, що заявлена сума не є спів розмірною спричиненим стражданням та нерозумною, виходячи з матеріального становища відповідача [PERSON], що є пенсіонером. Інші позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх недоказаність. Представник відповідача- ПАТ СК «Країна»- проти позову заперечував з тих підстав, що проведеною судово-автотехнічною експертизою встановлена відсутність вини [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована ними, а тому відсутні підстави для відшкодування позивачки страховою компанією спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди. Відповідач- ВАТ НАСК «Оранта»- в судове засідання не з*явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши надані докази, кримінальну справу №2034/1-227/11, 1/635/80/2013, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст..1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діяннями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою даної статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від наявності вини в випадках, встановлених законом. Згідно ч.2 ст..1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі /право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо/ володіє транспортним засобом. Положеннями ст..1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов*язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз*яснено, що особи, які спільно завдали шкоди, тобто неподільної шкоди взаємопов*язаними сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими ( статті 543,1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Суди мають розрізняти випадки, коли внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки шкоди завдано самим володільцям цих джерел, від випадків, коли шкоди завдано іншим особам( наприклад, пасажирам, пішоходам). У цьому випадку особи, що спільно завдали шкоди, зобов*язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини ( частина друга ст..1188 ЦК України). При цьому солідарний боржник, який відшкодував спільно завдану шкоду, має право вимагати з кожного з інших завдавачів шкоди частку виплаченого потерпілому відшкодування. Відповідно до ст..194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати ( страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов*язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою ( страховим відшкодуванням). Як встановлено судом та підтверджується копією постанови Харківського районного суду Харківської області від 03.07.2013 року 28.06.2009 року біля 06 год 30 хв., [PERSON] знаходилася в якості пасажирки в автомобілі ВАЗ 21703, реєстр. номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], де на 517 км+950 м. автомобільного шляху Київ-Харків-Довжанський, сталося зіткнення цього автомобіля з автомобілем КІА-СІД, реєстр.номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], який став виконувати маневр перестроювання на ліву смугу. В результаті ДТП [PERSON] були спричинені тяжкі тілесні ушкодження,які потягли за собою стійку втрату працездатності не менше ніж на 1/3, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи №2-КЕ/2012 від 23.02.2012 /а.с.5-6/. Вказані обставини ніким з учасників процесу не оспорюють ся і ними визнаються. Відповідно до вищезгаданої постанови Харківського районного суду Харківської області від 03.07.2013 року провадження за кримінальною справою за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] в здійсненні злочину, що передбачений ст..286ч.2 КК України було закрито у зв*язку з застосуванням до обвинувачених Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 року, таким чином, вина обвинувачених у скоєнні цього злочину судом не була встановлена. [PERSON] оспорював свою вину у скоєнні даного ДТП і судом за його клопотанням була проведена комісійна судово-автотехнічна експертиза №9496 від 31.10.2014 року, згідно з висновками якої дії [PERSON] не відповідали вимогам п.п.10.1,10.3 Правил дорожнього руху України і знаходилися в причинному зв*язку з технічної точки зору з виникненням даного ДТП, а [PERSON] в даній дорожньо-транспортній ситуації не мав технічної можливості уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом своєчасного гальмування з моменту виникнення для його подальшого руху небезпеки, тобто шляхом виконання ним вимог п.12.3 ПДР України ( а.с.227-233). Однак, не дивлячись на цей висновок експертизи,

Outcome: partial