Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до карти володіння денаціалізірованого нерухомого майна від 06.11.1923 та плану земельної ділянки площею 1044 кв.м. домоволодіння [ADDRESS] передано у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Дозволом №170 наданим Інспекцією архітектурно-будівельного контролю від 17.06.1946 надано дозвіл на проведення будівельних робіт по забудові вищезазначеної земельної ділянки відповідно до проекту наданого головним Архітектором м. Дніпропетровська. У тому ж році будівництво було завершено, домоволодіння введено в експлуатацію. Однак [PERSON] та [PERSON] не було вчинено дій щодо реєстрації права власності на вищезазначене домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння. Спадкоємцями після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON], які фактично прийняли спадщину, однак не оформили своїх спадкових прав. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями після її смерті є її донька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. У 2015 році позивачка [PERSON] звернулася до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 30 січня 2016 року позивачка отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки право власності на домоволодіння [ADDRESS] не зареєстровано та не надано правовстановлюючий документ на спадкове майно. На підставі зазначеного позивач просить встановити факт прийняття нею спадкового майна, домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] визнати за нею право власності на домоволодіння що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що складається з житлового будинку літера А-1, який має загальну площу 40,3 кв.м., житлову площу 19,8 кв.м. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Полтавець Т.О. у судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягали. Представник відповідача Дніпропетровської міської ради проти позову заперечувала та просила суд відмовити позивачу у його задоволенні. Суд, вислухавши сторони, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до карти володіння денаціалізірованого нерухомого майна від 06.11.1923 та плану земельної ділянки площею 1044 кв.м. домоволодіння [ADDRESS] передано у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Дозволом №170 наданим Інспекцією архітектурно-будівельного контролю від 17.06.1946 надано дозвіл на проведення будівельних робіт по забудові вищезазначеної земельної ділянки відповідно до проекту наданого головним Архітектором м. Дніпропетровська. У тому ж році будівництво було завершено, домоволодіння введено в експлуатацію. Однак [PERSON] та [PERSON] не було вчинено дій щодо реєстрації права власності на вищезазначене домоволодіння. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння. Спадкоємцями після померлого [PERSON] є його дружина [PERSON] та донька [PERSON], які фактично прийняли спадщину, однак не оформили своїх спадкових прав. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS]. Спадкоємцями після її смерті є її донька [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, однак не оформила своїх спадкових прав. Оскільки спадщина після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася до 1 січня 2004 року, до правовідносин зі спадкування майна після смерті спадкодавців застосовується Цивільний кодекс Української РСР від 18 липня 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зміст юридичної процедури встановлення факту прийняття спадщини однією особою від фізичної особи, яка померла, полягає у наданні права особі-спадкоємцю у передбаченому законом порядку реалізувати набуті нею спадкові права. У відповідності до вимог ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За змістом ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Таким чином [PERSON] є такою, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном, відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року). Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори звернулася [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Шугаєвою Н.С. від 30 січня 2016 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Оскільки позивач використала позасудовий шлях оформлення спадкових прав і отримали відмову, вони вимушені були звернутися до суду. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме слід визнати за [PERSON] право власності на домоволодіння що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що складається з житлового будинку літера А-1, який має загальну площу 40,3 кв.м., житлову площу 19,8 кв.м. Щодо позовних вимог про встановлення факту прийняття позивачем спадкового майна, домоволодіння та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] то суд вважає, що дані вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем [PERSON] не надано правовстановлюючий документ на земельну ділянку розташовану за адресою: [ADDRESS]. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача, оскільки позивачем питання про розподіл судових витрат не заявлялося.

Outcome: partial