Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «КБ «Актив-Банк» в особі Відділення №13 ПАТ «КБ «Актив-Банк» у м. Запоріжжі, в якому просила стягнути з відповідача суму внеску у розмірі 65 000,00 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 626,82 грн., а також 21 процент річних від простроченої суми внеску в розмірі 1047,12 грн., а всього 66 673,94 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2014 року між позивачем та ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі керуючого відділенням №13 ПАТ «КБ «Актив-Банк» у м. Запоріжжі було укладено договір №ДФО-13-165701 строкового вкладу «Актив 4D». Відповідно до п.1.1 договору, банк відкрив позивачу депозитний рахунок [NUMBER] та прийняв на нього грошові кошти у сумі 65 000,00 грн. на умовах визначених договором. Відповідно до п.1.3 договору процентна ставка за користування внеском протягом строку внеску складала 21% річних. Відповідно до п.1.2 договору вклад вноситься на строк 4 місяці з 27.01.2014 року по 27.05.2014 року. Днем повернення вкладу є 27.05.2014 року. Відповідно до п.1.3 договору автоматичне продовження строку вкладу: по закінченню строку вкладу та відсутності до дня його повернення вимоги вкладника про повернення вкладу, строк вкладу продовжується на той самий строк та на тих самих умовах. При цьому процентна ставка встановлюється згідно з «Умовами залучення вкладів фізичних осіб у ПАТ «КБ «Актив Банк» у день початку дії нового строку вкладу для даного типу вкладу, день повернення вкладу встановлюється відповідно до нового строку вкладу. Відповідно до цього ж пункту договору проценти на суму внеску сплачуються щомісячно, починаючи з 27 дня місяця. Позивач зазначила, що 23.05.2014 року зверталася із заявою до відповідача, в якій просила банк не здійснювати автоматичне продовження строку вкладу та 27.05.2014 року повернути вклад та нараховані проценти, проте на день подачі позовної заяви до суду сума внеску та нараховані проценти повернуті відповідачем не були. Позивач надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечила. Незважаючи на належне повідомлення про час та місце проведення судового засідання, представник відповідача до суду не з'явився, причину неявки суду не повідомив, проте надав до суду заперечення на позовну заяву в обґрунтування якого, зазначив, що з позовними вимогами не згоден, оскільки між сторонами відсутній предмет спору за депозитним договором №ДФО-13-165701 від 27.01.2014 року, а саме посилаючись на те, що 27.05.2014 року банк виплатив [PERSON] суму депозиту в розмірі 65 000,00 грн. на поточний рахунок вкладника [NUMBER], відкритий в ПАТ «КБ «Актив-Банк», на підтвердження чого надав виписки з рахунку. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, в тому числі і визнання таким порядку ч.5 ст.74 ЦПК України, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без здійснення фіксації судового процесу. З'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозв'язок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що 27.01.2014 року між позивачем та ПАТ «КБ «Актив-Банк» в особі керуючого відділенням №13 ПАТ «КБ «Актив-Банк» у м. Запоріжжі було укладено договір №ДФО-13-165701 строкового вкладу «актив 4D». Відповідно до п.1.1 договору, банк відкрив позивачу депозитний рахунок [NUMBER] та прийняв на нього грошові кошти у сумі 65 000,00 грн. на умовах визначених договором, що підтверджується квитанцією №962 від 27.01.2014 року. Відповідно до п.1.3 договору процентна ставка за користування внеском протягом строку внеску складала 21% річних. Відповідно до п.1.2 договору вклад вноситься на строк 4 місяці з 27.01.2014 року по 27.05.2014 року. Днем повернення вкладу є 27.05.2014 року. Відповідно до п.1.3 договору автоматичне продовження строку вкладу: по закінченню строку вкладу та відсутності до дня його повернення вимоги вкладника про повернення вкладу, строк вкладу продовжується на той самий строк та на тих самих умовах. При цьому процентна ставка встановлюється згідно з «Умовами залучення вкладів фізичних осіб у ПАТ «КБ «Актив Банк» у день початку дії нового строку вкладу для даного типу вкладу, день повернення вкладу встановлюється відповідно до нового строку вкладу. Відповідно до цього ж пункту договору проценти на суму внеску сплачуються щомісячно, починаючи з 27 дня місяця. 23.05.2014 року позивач зверталася із заявою до відповідача, в якій просила банк не здійснювати автоматичне продовження строку вкладу та 27.05.2014 року повернути вклад та нараховані проценти, проте на день подачі позовної заяви до суду сума внеску та нараховані проценти повернуті відповідачем не були. Розмір заборгованості відповідача підтверджено відповідним розрахунком. Суд приходить до висновку, що вказаний розрахунок є досвідним, відповідає фактичним обставинам справи, будь-яких інших розрахунків заборгованості матеріали справи не містять. Розрахунок заборгованості є письмовим доказом, який іншими доказами не спростований. За вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами відповідно до ч.1 ст.64 ЦПК України є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частинами 1, 2 ст.1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Отже, відповідач зобов'язаний повернути суму вкладу на першу вимогу вкладника, а відмова від такої видачі є неправомірною. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь [PERSON] суми внеску у розмірі 65 000,00 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 626,82 грн. а також 21 процент річних від простроченої суми внеску в розмірі 1047,12 грн., а всього стягнути 66 673,94 грн. Згідно платіжного доручення від 25.06.2014 року, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати, а саме сплачений до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в розмірі 666,75 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved