Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання припиненим право власності на земельну ділянку площею 681,4 кв. м, розташовану по вулиці Керченській, 16 в м. Кропивницькому, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд , належну відповідачу на підставі Державного акту на право приватної власності на землю 11-КР № 007312, № 3510136000:04:008:0001 від 29 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9915 та визнати право власності на земельну ділянку площею 681,4 кв. м, розташовану по вулиці Керченській, 16 в м. Кропивницькому, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, зареєстровану Управлінням Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області 14.11.2016 року, кадастровий номер 3510100000:04:008:0035. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Державного акту на право приватної власності на-землю 11-КР № 007312, № 3510136000:04:008:0001 від 29 березня 2002 року , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9915, відповідачу, [PERSON], належить земельна ділянка площею 681,4 кв. м, розташована по вул.. Керченській, 16 в м. Кропивницькому, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вказана земельна ділянка має кадастровий номер 3510100000:04:008:0035, зареєстрована Управлінням Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області 14.11.2016 року , де вказана [PERSON] як власник земельної ділянки на підставі рішення Третейського суду від 07.11. 2005 року. Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор:здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. Так, на даний час відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2009 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 10.03.2009 р. № 379, в обмін рішення Третейського суду м. Кіровограда від 02.11.2005 року, [PERSON] належить будинок № 16 по вулиці Керченській в м. Кропивницькому, право власності на який зареєстровано 01.04.2009 року, реєстраційний номер 12422764, номер запису 22089 в книзі: 146. Рішенням третейського суду від 07.11.2005 року, яке на даний час ніким не оскаржене та не скасоване, визнаний дійсним договір купівлі-продажу від 02.11.2005 року земельної ділянки, розташованої по вулиці Керченській, 16 в м. Кіровограді, загальною площею 681, 4 кв. м, між [PERSON] та [PERSON]. За позивачем визнане право власності на вказану земельну ділянку. Орган державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не має правових підстав зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно рішення третейського суду, також позивач не має можливості визнати в судовому порядку дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, так як на час виникнення правовідносин з продавцем земельної ділянки, діяла редакція ст. 657 ЦК України, відповідно до якої договір купівлі-продажу є укладеним з моменту його державної реєстрації. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. ( ст.. 125 ЗК України). Стверджується, що позивач як особа, яка набула права власності на будівлю та споруди, стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику без зміни її цільового призначення, а тому просить задовольнити позов повністю . До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їхучасті та підтримку позовних вимог (а. с. 36 ). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 34), поважні причини неявки суду не повідомлено. [PERSON] ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. [PERSON], належить земельна ділянка площею 681,4 кв. м, розташована по вул.. Керченській, 16 в м. Кропивницькому, передана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на-землю 11-КР № 007312, № 3510136000:04:008:0001 від 29 березня 2002 року , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9915. [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вказана земельна ділянка має кадастровий номер 3510100000:04:008:0035, зареєстрована Управлінням Держгеокадастру у Кіровоградському районі Кіровоградської області 14.11.2016 року , де вказана [PERSON], як власник земельної ділянки на підставі рішення Третейського суду від 07.11. 2005 року. Відповідно до ч.4 ст. 9 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законодавства; формує поземельні книги на земельні ділянки, вносить записи до них, забезпечує зберігання таких книг; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні; присвоює кадастрові номери земельним ділянкам; надає відомості з Державного земельного кадастру та відмову у їх наданні; здійснює виправлення помилок у Державному земельному кадастрі; передає органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відомості про земельні ділянки. [PERSON] статей 181, 182 ЦК України передбачають, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в переліку підстав для державної реєстрації права власності та інших речових прав відсутня така підстава як рішення Третейського суду. В п.14 статті 27 вказано, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Але згідно із Законом N 1076-VІ ( 1076-17 ) від 05.03.2009 \ частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом п.7 про те, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, в тому числі, справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки. [PERSON] ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2009 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 10.03.2009 р. № 379, в обмін рішення Третейського суду м. Кіровограда від 02.11.2005 року, [PERSON] належить будинок № 16 по вулиці Керченській в м. Кропивницькому, право власності на який зареєстровано 01.04.2009 року, реєстраційний номер 12422764, номер запису 22089 в книзі: 146. Рішенням третейського суду від 07.11.2005 року, визнаний дійсним договір купівлі-продажу від 02.11.2005 року земельної ділянки, розташованої по вулиці Керченській, 16 в м. Кіровограді, загальною площею 681, 4 кв. м, між [PERSON] та [PERSON]. За [PERSON] визнане право власності на вказану земельну ділянку. Орган державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не має правових підстав зареєструвати право власності на земельну ділянку згідно рішення третейського суду, також позивач не маю можливості визнати в судовому порядку дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, так як на час виникнення правовідносин з продавцем земельної ділянки, діяла редакція ст. 657 ЦК України, відповідно до якої договір купівлі-продажу є укладеним з моменту його державної реєстрації. Положення ч.9,10 ст.79-1 Земельного кодексу України щодо того, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї та державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України ( в редакції чинній на момент набуття права власності на будинок - 30.03.2009 р.) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. [PERSON] ст. 120 ЗК України, в редакції яка діє на день звернення до суду, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. ( ст.. 125 ЗК України). Відповідно до роз»яснення постанови Верховного Суду України від 12.10.2016 р. в справі № 6-2225цс16 вказано, що зазначена норма (ст.. 120 ЗК України ) закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Окрім того, ст.. 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 140 ЗК України підставою припинення права власності на земельну ділянку є,в тому числі, відчуження земельної ділянки за рішенням власника, що встановлено в рішенні Третейського суду від 07.11.2005 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки позивач є власником нерухомого майна- будинку № 16 по вулиці Керченській в м. Кропивницькому на підставі правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності від 30.03.2009 року у зв'язку з чим до неї перейшло право власності на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомості, тому суд визнає припиненим право власності відповідача на земельну ділянку згідно з державним актом на право приватної власності на землю 11-КР № 007312, № 3510136000:04:008:0001 від 29 березня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 9915 - в частині земельної ділянки, розташованої під зазначеним будинком та господарськими будівлями , спорудами, для їх розміщення та обслуговування в розмірі 681,4 кв. м. Крім того, позивач як особа, яка набула права власності на будівлю та споруди, є власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику без зміни її цільового призначення. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. [PERSON] ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 596,20 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved