Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Камянської сільської ради Тростянецького району Сумської області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, в якому зазначає, що 13.03.1997 померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина: земельна частка (пай), надана для ведення сільськогосподарського товарного виробництва, розташована на землях Камянської сільської ради, яка належала померлій на підставі сертифікату серії СМ №0061732 від 28.06.1996. Посилаючись на те, що оформити свої спадкові права позивач не має можливості в силу відсутності правостановлюючого документу на земельну частку, вона просить визнати за нею право на цю земельну частку (пай) у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] Позивач та представники сторін у підготовче судове засідання не з'явилися, від представників сторін надійшли до суд письмові заяви про розгляд справи без їх участі, представник позивача вимоги підтримує, просить ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні, а представник відповідача позов визнає повністю. Отже, за таких обставин суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі поданих доказів та під час підготовчого судового засідання, відповідно до вимог ч.3,4 ст.200, та ч.4 ст.206 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як установлено ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом досліджені письмові докази, якими встановлено, що [PERSON] померла 13.03.1997 (свідоцтво про смерть а.с.6), та як підтверджено довідкою виконкому Кам'янської сільської ради Тростянецького району Сумської області - [PERSON] проживала до дня її смерті по вул.Центральній, 234 у с.Кам'янка Тростянецького району разом із донькою [PERSON], мала у власності земельну частку (пай) у с.Кам'янка Тростянецького району (а.с.7). За повідомленням відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - розмір земельної частки (паю) колишнього САПТЗТ «ім.Ватутіна», посвідченого сертифікатом серії СМ №0061732 від 28.06.1996, який виданий громадянці [PERSON] - складає 3,12 умовних кадастрових гектарів (а.с.26). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 17.10.11 р. земельна частка (пай), належна [PERSON] була визнана відумерлою спадщиною (а.с.9), однак вказане рішення суду в подальшому було скасоване за Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 20.06.2017 р., яким встановлено, що [PERSON] як дочка [PERSON], фактично прийняла спадщину після смерті матері (а.с.10-11). Постановою приватного нотаріуса Тростянецького районного нотаріального округу [PERSON] від 01.12.2017 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] на земельні ділянки (а.с.8). За інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру - після смерті [PERSON]С відсутні заведені спадкові справи. Статтею 1261 ЦК України зазначено, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.\~ Як передбачено п.г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України\~ громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР 1963 р., яка діяла на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно змінено заповітом. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців від дня відкриття спадщини. Як зазначено у ч.2 ст.553 ЦК УРСР - вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст.549 цього Кодексу). Стаття 548 ЦК УРСР передбачає, що для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері (ч.1 ст.529, ст.ст.549, 560 ЦК УРСР), розпорядилась спадковим майном, тобто вважається такою, що прийняла спадщину, крім того, із заявою до нотконтори про відмову від спадщини не зверталася, але позбавлена можливості оформити свої спадкові права на спадкове майно (земельну частку (пай)) внаслідок відсутності правовстановлюючого документу (сертифікату) на цю земельну частку (пай), який втрачений. Отже, з урахуванням вищевикладеного встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому є законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Крім того, суд під час винесення рішення вирішує питання розподілу судових витрат. Позивач у поданій письмовій заяві не заявляла вимоги про відшкодування понесених нею судових витрат. Суд, ураховуючи ч.2 ст.142 ЦПК України, вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору, так як відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті. На підставі викладеного та

Outcome: approved