Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №1/473 купівлі-продажу від 11.10.2001 року в звязку із тим, що цей договір був посвідчений на Універсальній Біржі «Рона». На теперішній час вона не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті її батька [PERSON], який був стороною за цим договором, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавці ніяких претензій не предявляють, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляються. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позов підтримала, просила його задовольнити. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позов визнає. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, про причини неявки не повідомили. Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. 53/100 частки квартири спільного заселення №131 будинку №35 по вулиці Південній в місті Миколаєві належало [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.08.1999 року за реєстровим №7/75, яке видане Службою приватизації житлового фонду Буд. управ. №431 та зареєстроване Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 04.11.1999 року за реєстровим №20108. 11 жовтня 2001 року на Універсальній Біржі «Рона» за №1/473 був зареєстрований договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON], який діяв від себе та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, який був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, на підтвердження чого наданий витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.11.2009 року. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. 05 листопада 2016 року [PERSON] помер. Позивач є його дочкою в звязку із чим вона звернулася до державного нотаріуса Другої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса [PERSON] від 08.06.2017 року їй відмовлено у видачі цього свідоцтва, оскільки договір купівлі-продажу нотаріально не посвідчений. На час укладання договору купівлі-продажу сторони цього договору ухилились від його\~нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що її батько придбав частку квартири на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами батьком позивача було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» підтверджено реєстрацію права власності зазначеної квартири реєстраційний напис №20108 в книзі 120 від 12.11.2009року. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у жовтні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті її батька, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Частиною 4 цієї статті встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, та враховуючи визнання відповідачем позову, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»,

Outcome: approved