Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання в інституті деревообробних та комп`ютерних технологій і дизайну Національного лісотехнічного університету України в сумі 2 000 гривень, щомісячно, починаючи з дати подання позову на час її навчання, але не довше, ніж до досягнення донькою двадцятитрьохрічного віку. Позов мотивує тим, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] . Між сторонами шлюб було розірвано 21 липня 2005 року. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 6 червня 2005 року в справі № 2-3426/2005 з відповідача стягувались аліменти в розмірі 200 гривень, щомісячно, починаючи з 17 травня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2019 року в справі № 463/6852/18 збільшено розмір аліментів до 1 400 гривень. [INFO] [PERSON] досягла повноліття та навчається в інституті деревообробних та комп`ютерних технологій і дизайну Національного лісотехнічного університету України, денної форми навчання. Дитина не має самостійного заробітку, отримувала стипендію в розмірі 1 276 гривень, яку отримує не кожного місяця, у зв`язку з чим потребує матеріальної підтримки, яку відповідач в добровільному порядку не надає. Як на підставу позову посилається на положення статей 182, 184, 199, 200 Сімейного кодексу України. Позов надійшов до суду 20 березня 2020 року Ухвалою суду від 8 квітня 2020 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначену таку до судового розгляду. Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою сторін у справі в судові засідання, а також через карантинні заходи. 7 серпня 2020 року на адресу суду засобами електронного зв`язку та в подальшому в судовому засіданні 7 серпня 2020 року представником відповідача адвокатом Антонівим Н.С., який діяв на підставі ордера серії ВС № 1033085 від 6 серпня 2020 року було подано відзив на позов, відповідно до якого просить в задоволені позову відмовити, оскільки вважає, що позивачем не подано належних і допустимих доказів щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 2 000 гривень. Просив врахувати, що у відповідача на утриманні є малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] ,, [INFO] , він тривалий час є безробітним. В судовому засіданні представник позивача адвокат Веремчук В.А., який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 175524 від 18 березня 2020 року позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в ньому, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що не відмовляється від утримання своєї дитини, однак спроможний сплачувати аліменти в розмірі 1000-1200 гривень. Представник відповідача адвокат Антонів Н.С. в судовому засіданні пояснення надав аналогічні викладеним у відзиві. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Згідно з ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У відповідності до ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Стаття 201 Сімейного кодексу України передбачає, що до правовідносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статті 191 цього Кодексу, в якій зазначено, що аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2020 року - 2102 гривні, з 1 липня - 2197 гривень, з 1 грудня - 2270 гривень. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 травня 2004 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З листа Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 2 березня 2020 року № 33-вих-17013 вбачається, що у реєстрі територіальної громади Личаківського району міста Львова за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] є студенткою першого курсу навчально-наукового інституту деревообробних та комп`ютерних технологій і дизайну (денна форма навчання) Національного лісотехнічного університету України (термін навчання з 1 вересня 2019 року до 30 червня 2023 року), що стверджується довідкою № 378 від 21 лютого 2020 року. Дохід позивач за період часу з другого кварталу 2019 року по перший квартал 2020 року становив 36 506,82 гривень, відомості про дохід відповідача за вказаний період відсутні, що стверджується інформацією з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб України про суми виплачених доходів. На запит суду Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надав відомості про те, що інформації про перетин державного кордону України сторонами у справі за останніх 24 місяці не виявлено. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 листопада 2019 року з відповідача стягувались аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1 400 гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Вказаним рішенням суду встановлено, що з 26 вересня 2008 року відповідач перебуває у шлюбі з іншою жінкою та на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей. Отже, оцінивши в сукупності представлені у справі докази, суд дійшов висновку що вимоги позивача є підставними, оскільки дитина проживає разом з позивачем, продовжує навчання, відповідач проживає окремо, має на утриманні ще двох дітей, беручи до уваги визнання частково позову зі сторони відповідача, а також прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2020 році, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме про стягнення аліментів в розмірі 1 400 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, починаючи з дня пред`явлення позову і до завершення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, крім того, вказаний розмір аліментів стягувався з відповідача в період часу до досягнення дитиною повноліття. Визначаючи суму аліментів судом взято до уваги часткове визнання позову з боку відповідача, розмір доходів сторін, а також необхідність утримання відповідачем ще двох дітей. Суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі з прив`язкою такої до прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки дитина є повнолітньою, продовжує навчання на денній формі, прожитковий мінімум як для дітей так і для працездатних осіб змінюється щороку Законом України про державний бюджет на відповідний рік, яким враховується розмір інфляції в країні, а тому розмір аліментів при зміні прожиткового мінімуму слід коригувати так як розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд повинен вирішити питання судових витрат. З матеріалів справи вбачається, що судові витрати сторін складаються з витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки суд прийшов до переконання, що позов підлягає до задоволення часткова, а саме з 2 000 гривень аліментів слід стягувати з відповідача лише 1 400 гривень, що становить 70% суми позовних вимог, а тому судові витрати підлягають до стягнення пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема з відповідача слід стягнути в користь позивача 1 435 гривень витрат на професійну правничу допомогу (позивачем документально підтверджено 2 050 гривень понесених витрат). Крім того, з відповідача підлягають стягненню в користь держави 840,8 гривень судового збору. Окрім цього, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід попустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial