Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 20.10.2006р. у відділі РАЦС Московського районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 1263; стягнути із відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) і до досягнення дітьми повноліття; стягнути із відповідача на свою користь судові витрати в сумі 243,60грн. и витрати на правову допомогу в сумі 250грн. Обґрунтовуючи доводи позову, позивач посилається на те, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 20.10.2006р., від якого народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спочатку шлюбно-сімейні відносини носили нормальний характер, однак в подальшому стосунки погіршились і з 30.06.2014р. відповідач пішов із сім'ї. Позивач вважає, що родина остаточно розпалась, шансів поновлення не має. Оскільки, діти залишились проживати разом із позивачем і перебувають на її утриманні та вихованні, а відповідач добровільно надавати матеріальну допомогу не бажає, просить стягнути з останнього аліменти на утриманні малолітніх синів в розмірі 1/3 частини його заробітку, доходів. Окрім цього, позивач понесла витрати на сплату судового збору та на правову допомогу, що просить стягнути з відповідача. Сторони надали заяви про слухання справи за їх відсутністю, при цьому, відповідач визнав вимоги позову повністю і не заперечую щодо стягнення визначеного позивачем розміру аліментів. Суд, вивчивши матеріали справи та надані докази, надійшов до наступного. Як встановлено, сторони з 20.10.2006р. перебувають у шлюбі (свідоцтво: серія [NUMBER], актовий запис № 1263), з червня 2014р. шлюбно-сімейні відносини не підтримують, на теперішній час сім'я фактично не існує, від шлюбу мають неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Далі, судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.5,6). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у Ії утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає із дітьми окремо та самостійно їх виховує і утримує, відповідач з сім'єю не проживає, матеріальної допомоги не оказує. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати неповнолітніх дітей, оскільки обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. До судових витрат належать сплачений судовій збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема, витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Отже, оскільки позивачем надано квитанції про сплату судового збору в сумі 243,60грн., такі вимоги позивача підлягають задоволенню. Між тим, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги на суму 250грн., оскільки наявність квитанції про оплату вказаної суми адвокату, при відсутності угоди, договору або іншого документу, який би свідчив про надання правової допомоги, відсутність акту проведення відповідних робіт щодо надання правової допомоги, не надає підстав для задоволення вимоги позову в цієї частині. На підставі викладеного та

Outcome: partial