Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення сином 23 років. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12.05.2001 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який на даний час розірваний. У шлюбі з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , та після розірвання шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що діти постійно проживають з нею. Позивач зазначає, що відповідач, як батько дітей, не виконує свого обов`язку стосовно матеріального утримання та забезпечення своїх дітей, проживає окремо від них, коштів не надає. Також зазначає, що вона змушена відповідачу нагадувати про потреби дітей, які крім харчування та одягу, потребують постійного обов`язкового медичного огляду та лікування, однак такі нагадування залишаються поза увагою відповідача. Вказує, що вона офіційно не працює та перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації по догляду за інвалідом похилого віку, за що отримує компенсаційну виплату та отримує від управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації також соціальну допомогу як малозабезпечена сім`я. Позивач зазначає, що інших доходів наразі вона немає, тому їй не вистачає коштів на утримання дітей. Позивач вказує, що син [PERSON] навчається на третьому курсі денного відділення Київського коледжу транспортної інфраструктури з 01.09.2017 року по 01.07.2021 року за рахунок державного бюджету, а тому він не має можливості працювати та в достатньому обсязі забезпечувати усі життєво необхідні потреби. Останній раз відповідач надавав матеріальну допомогу у розмірі 2 000 грн. коли [PERSON] закінчував дев`ятий клас. Позивач зазначає, що відповідач будь яких стягнень по виконавчим листам не має та доходи отримує не офіційно. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 35, 36). Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду подала заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, в заяві вказала, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, до суду подав заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує. За нормою ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 20.08.2009 року (а.с. 7). Позивач та відповідач є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.07.2001 року - а.с. 8). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. З 01 вересня 2017 року [PERSON] являється студентом денного відділення Київського коледжу транспортної інфраструктури, термін навчання до 01 липня 2021 року, що підтверджується довідкою Київського коледжу транспортної інфраструктури від 30.09.2019 року № 163 (а.с. 9). Відповідно ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За повідомленням позивача відповідач [PERSON] доходи отримує не офіційно, будь яких стягнень по виконавчим листам не має. Відповідно ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За змістом положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину сторін можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17, суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. При визначенні розміру аліментів з урахуванням положень ст. 182 СК України суд приймає до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, судом не встановлено щодо наявності існування медичних показань стосовно працевлаштування і заняття певними видами діяльності [PERSON] , наявності у відповідача інших утриманців, беручи до уваги прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення на час розгляду справи, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», суд приходить до висновку про те, що позов у заявленому до стягнення розмірі підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який навчається у Київському коледжі транспортної інфраструктури, у розмірі по 2 000 грн. щомісячно. У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Натомість, вимоги позивача щодо часу на протязі якого з відповідача мають стягуватися аліменти не можуть перевищувати строку закінчення навчання [PERSON] , а саме до 01.07.2021 року, що відповідає положенням вищенаведеної ст. 199 СК України, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню частково, а саме починаючи з дня пред`явлення позову - 07.10.2019 р. по 01.07.2021 р. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі позивачем не заявлялось. За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішується. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial