Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з часу звернення до суду до часу досягнення повноліття [PERSON] - до [INFO] року. В обґрунтування позову зазначено, що з листопада 2013 року по вересень 2018 року [PERSON] проживала разом з її сином [PERSON] в цивільному шлюбі. Від їхнього спільного проживання [INFO] року у [PERSON] народилася дитина [PERSON]. Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2018 року встановлено факт , що позивач є бабусею [PERSON]. При реєстрації народження онука, відповідач [PERSON], запис відомостей про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснила за своїм прізвищем, а ім'я та по батькові батька дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України записані за її вказівкою. З вересня 2017 року онук [PERSON] проживає з позивачем за адресою у [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні. Відповідач з дитиною не спілкується, вихованням та розвитком сина не займається, матеріально сина не забезпечує, не приймає участі в лікуванні дитини, не створює умови для належного виховання, навчання та розвитку дитини. Між матір'ю та сином фактично припинилися будь-які стосунки. Крім цього, з 10.09.2018р. по дійсний час [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» з приводу вживання психоактивних речовин. За місцем проживання у [ADDRESS] відповідач характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов»язків відносно малолітнього сина. Спеціалістами служби у справах дітей управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького проведено обстеження умов проживання сім»ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] та складено Акт від 22.08.2018 року, згідно якого умови проживання є часткові комунальні зручності, квартира потребує ремонту, в кімнатах дуже брудно, речі розкидані, меблі брудні, повітря несвіже, куточок для дитини відсутній, дитячі речі відсутні. В ході бесіди з працівниками управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького 26.11.2018 року [PERSON] повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON]. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького від 17.12.2018 року за № 6204/49-05-24 зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання дитини, винну поведінку матері та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов'язками, а тому просить задовольнити позов повністю. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позов, зазначила, що відносно відповідачки порушено кримінальне провадження щодо виготовлення наркотичних засобів. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала факту проживання дитини з бабусею, факту неналежного виконання нею батьківських обов'язків , зловживання алкоголем , але зазначила , що з вересня 2018 року не може виконувати батьківські обов'язки , оскільки знаходиться на лікування у спеціалізованому лікувальному закладі. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Судом встановлено наступні факти . З листопада 2013 року по вересень 2018 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] в цивільному шлюбі. Від спільного проживання [INFO] року у [PERSON] народилася дитина - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с.10 ) . Згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2018 року встановлено факт , що [PERSON] є бабусею [PERSON] ( а.с. 12). При реєстрації народження [PERSON], запис відомостей про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провела за своїм прізвищем, а ім'я та по батькові батька дитини відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України записані за її вказівкою, що підтверджується витягом ( а.с. 19). З вересня 2017 року [PERSON] проживає з [PERSON] за адресою у [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується довідкою ( а.с. 42). Відповідач з дитиною не спілкуються, вихованням та розвитком сина не займається, матеріально сина не забезпечує, не приймає участі в лікуванні дитини, не створює умови для належного виховання, навчання та розвитку дитини. Між матір'ю та сином фактично припинилися будь-які стосунки, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні. З 10.09.2018 по даний час [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні в комунальному закладі «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» з приводу вживання психоактивних речовин, що підтверджується довідкою ( а.с. 45). За місцем проживання у [ADDRESS] відповідач характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов»язків відносно малолітнього сина, що підтверджується характеристикою ( а.с. 17). Спеціалістами служби у справах дітей управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького проведено обстеження умов проживання сім»ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] та складено Акт від 22.08.2018 року, згідно якого умови проживання є часткові комунальні зручності, квартира потребує ремонту, в кімнатах дуже брудно, речі розкидані, меблі брудні, повітря несвіже, куточок для дитини відсутній, дитячі речі відсутні ( а.с. 15). В ході бесіди з працівниками управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького 26.11.2018 року , як і в заяві до суду [PERSON] повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] ( а.с.16). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького від 17.12.2018 року за № 6204/49-05-24 зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення [PERSON] від виховання дитини, винну поведінку матері та свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов»язками. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Згідно ст.121 СК України, права та обов'язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Відповідно до роз»яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала і гіршому становищі порівняно з іншою. Пунктом 3 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК УКраїни передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз»яснення п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз'яснення, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При винесенні рішення, суд керується ст.13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково. Відповідач не цікавиться здоров'ям дитини, не оплачує за харчування у ДНЗ, не приводить і не забирає сина, не цікавиться його успіхами, не провідує сина вдома, що підтверджується висновком органу опіки та піклування , тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітнього сина. Враховуючи відсутність матеріальної допомоги малолітньому сину з боку матері , яка проживає окремо від дитини , є всі підстави стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з часу звернення до суду , тобто з 21.01.19 року до досягнення повноліття сином [PERSON] , тобто до [INFO] року. При цьому , не підлягає задоволенню позов в частині стягнення аліментів на користь саме позивача , оскільки станом на час розгляду справи , вона не є офіційним опікуном малолітнього внука. Тому в наявності підстави для стягнення аліментів на користь тих осіб чи установ , яким буде передано на виховання малолітнього [PERSON] [INFO].н. Згідно ст. ст.134,142ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн. та на користь держави 768,40 грн. судового збору. Рішення підлягає в частині стягнення аліментів негайному виконанню в розмірі місячного стягнення.

Outcome: partial