Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування, мотивовано тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] . Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися відповідачі. Після оформлення спадщини на ім`я [PERSON] та [PERSON] , відкритою залишилася спадщина у вигляді 1/9 частини квартири, яку відповідач [PERSON] фактично не прийняла. 30.12.2020 року нотаріус Другої Херсонської державної нотаріальної контори повідомив про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину, в зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи знаходиться заява від представника [PERSON] про прийняття спадщини від 12.10.1995 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.03.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, надала заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримає в повному обсязі, просить задовольнити та розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в призначений час в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність та визнала позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в призначений час в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив до суду не надала. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 13.01.1994 року власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.05.1990 року Херсонським міським ЗАГС [PERSON] народилась [INFO] , батьком зазначено [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , про що 07.04.1988 року зроблений актовий запис №637. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 28.02.2020 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] », про що зроблений актовий запис №53. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25.08.1995 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Херсона, [INFO] [PERSON] помер, про що зроблений актовий запис №3289. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23.05.1998 року Третьою Херсонською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-1560, на ім`я [PERSON] та [PERSON] передано у спадок 2/9 частини квартири [ADDRESS] . Відповідно до листа від 30.12.2020 р. № 2519/01-16 нотаріус Другої Херсонської державної нотаріальної контори повідомив про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на 1/9 частину спадкового майна, у зв`язку з тим, що в матеріалах спадкової справи знаходиться заява від представника [PERSON] про прийняття спадщини від 12.10.1995 року. Згідно довідки, виданої 22.05.1996 року ЖЕО №4, на момент смерті [PERSON] із ним проживали та були зареєстровані його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . З матеріалів спадкової справи №489/95, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що 12.10.1995 року до нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . 27.02.1996 року до Другої Херсонської державної нотаріальної контори надійшла заява від [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності в інтересах [PERSON] , в якій вона просила не видавати свідоцтво пр. право на спадщину на ім`я [PERSON] так як вона звертатиметься до суду. Згідно листа нотаріуса Другої Херсонської державної нотаріальної контори від 25.05.1996 року адресованого на ім`я [PERSON] та [PERSON] , їм запропоновано протягом десяти днів надати документи, що підтверджують родинний зв`язок із померлим спадкодавцем. Матеріали спадкової справи №489/95, відкритої після смерті [PERSON] , не містять доказів надання [PERSON] та [PERSON] документів, що підтверджують їх родинний зв`язок із спадкодавцем, у зв`язку із чим свідоцтво про право на спадщину на ім`я [PERSON] не видавалось. Згідно із ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Відповідно до ч.1., ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР (чинній станом на 12.10.1995 року) визначено дії, що свідчать про прийняття спадщини: 1) якщо спадкоємець фактично вступив в управління або володіння спадковим майном 2) якщо спадкоємець подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 553 ЦК УРСР (чинній станом на 12.10.1995 року) передбачено одну з підстав, що свідчить про відмову спадкоємця від спадщини: спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу), вважається таким, що відмовився від спадщини. Статтею 110 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 18/5 (чинній станом на 12.10.1995 року) визначено, що заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї та про видачу свідоцтва про право на спадщину повинні бути зроблені в письмовій формі. Справжність підпису на таких заявах повинна бути нотаріально засвідченою. Засвідчувати справжність підпису на заяві не потрібно у випадку, коли така заява подається спадкоємцем до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. У цьому випадку державний нотаріус встановлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві, де зазначає найменування документа, що посвідчує особу заявника, номер та дачу його видачі, найменування установи, підприємства, організації, яка його видала, рік народження спадкоємця. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається державним нотаріусом, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до державної нотаріальної контори. Враховуючи вищезазначені приписи ст. 549 ЦК УРСР (чинній станом на 12.10.1995 року) та ст. 110 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 18/5 (чинній станом на 12.10.1995 року), подання заяви про прийняття спадщини представником спадкоємця не передбачено. [PERSON] особисто заяву про прийняття спадщини не подавала, а також фактично не вступала в управління або володіння спадковим майном, що свідчить про те, що вона не прийняла спадщину після смерті спадкодавця. [PERSON] свідоцтво не отримувала, оскільки на вимогу нотаріуса від 25.05.1996 р. не надала доказів родинних стосунків зі спадкодавцем - [PERSON] . Оскільки єдиним спадкоємцем, що прийняла спадщину після смерті спадкодавця - [PERSON] , являється [PERSON] , а свідоцтво про право на спадщину не видано, позивач являється таким, що прийняв у спадщину у вигляді 1/9 частки квартири. Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом положень ст.392ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008року №7«Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що позивачеві нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Відмова обумовлена наявністю заяви про прийняття спадщини, поданою довіреною особою від імені [PERSON] . Відповідно до положень ст.ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст.1268ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину у вигляді 1/9 частини квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що [PERSON] не зверталася особисто із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк з моменту смерті спадкодавця, а також не надала докази родинного зв`язку із ним, вважається такою, що відмовилася від прийняття спадщини. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved