Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, третьої особи про зобов'язання відновити їй незаконно змінені істотні умови праці, зокрема режим роботи та нарахування заробітної плати за весь час дії наказу №5 від 31.01.2011 року, за період з 05.04.2011 року до 19.03.2012 року, стягнення різниці в окладі за весь час вимушеного прогулу в розмірі 12949 грн. 00 коп., з яких зобов'язати відповідача сплатити обов'язкові податки, у тому числі помісячно, у пенсійний фонд з метою відновлення їй загального та пенсійного стажу. Свої вимоги мотивує тим, що працювала у Львівському відділенні Українського державного геологорозвідувального інституту на посаді інженера-геолога та на підставі наказу керівника Львівського відділення УкрДГРІ від 31.01.2011 року №5 їй було встановлено неповний робочий тиждень 0,2 ставки (з одним робочим днем). В подальшому, на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012 року, зазначений наказ був скасований за позовом одного із співробітників підприємства. Оскільки судом було визнано незаконність застосування до всіх працівників Львівського відділення УкрДГРІ змін умов праці передбачених наказом від 31.01.2011 року №5 внаслідок яких вона працювала лише один день на тиждень замість трьох, а решту часу перебувала у вимушеному прогулі і їй неправомірно нараховувалася заробітна плата із розрахунку 0,2 ставки, а тому просить позов задоволити, стягнути за час перебування у вимушеному прогулі з 05.04.2011 року по час скасування наказу 19.03.2012 року різницю у заробітку між 06 та 02 ставки, що становить 12949 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічні вище наведеним. Представник відповідача Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Подав до суду заперечення на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову з мотивів того, що після скасування наказу від 31.01.2011 року №5 істотні умови праці позивачки, які існували до його прийняття відновлено з 19.03.2012 року. У період з 05.04.2011 року по 19.03.2012 року позивач перебувала у трудових відносинах на умовах, визначених законним на той час наказом, отримувала заробітну плату за фактично відпрацьований час, а тому вважає, що підстав для виплати заробітку за час вимушеного прогулу у відповідача не має. Крім цього, вказав, що трудові відносини носять індивідуальний характер. Оскільки наказ від 31.01.2011 року №5 оскаржувався іншим працівником інституту, натомість позивач погоджувалася із умовами праці запропонованими наказом, особисто наказ не оскаржувала в судовому порядку, а відтак твердження позивачки, що цим наказом порушено її права вважає безпідставним. Просить в задоволенні позову відмовити. Крім цього представник відповідача Хілінська Ж.О. подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності у зв'язку із неможливістю явки у судове засідання. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут». Представник третьої особи Львівського відділення Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із Львівським відділенням Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут», структурним підрозділом Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут», працюючи на посаді інженера-геолога з виплатою 0,6 ставки. Згідно наказу Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 05 березня 2012 року №11, Львівське відділення УкрДГІ ліквідовано з 01.07.2012 року. На підставі наказу від 31 січня 2011 року №5 «Про роботу ЛВ УкрДГРІ на умовах неповного робочого дня» (а.с.7-10) їй та іншим працівникам починаючи з 05 квітня 2011 року і до покращення фінансового стану відділення, було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки. На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2011 року (а.с.14-18), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012 року (а.с.11-13), за позовом іншого працівника до ДП УкрДГІ, наказ Львівського відділення ДП УкрДГІ від 31 січня 2011 року №5 скасовано. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та відповідно до ч.2 одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, оскільки рішенням суду було встановлена незаконність наказу Львівського відділення ДП УкрДГІ від 31 січня 2011 року №5 в цілому, а відтак є очевидною і незаконність зміни істотних умов праці позивача із 0,6 ставки на 0,2 при яких позивач фактично перебувала у вимушеному прогулі, будучи змушеною виходити на роботу один раз на тиждень замість трьох та отримуючи заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу. Однак, як встановлено судом, і дані обставини підтверджуються табелем обліку робочого часу за березень 2012 року (а.с.47), після скасування наказу Львівського відділення УКрДГІ від 31 січня 2011 року №5, істотні умови праці позивача, які існували до його прийняття були їй поновлені лише з 19.03.2012 року, на підставі її заяви. Враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку про те, що відповідачем безпідставно відновлено істотні умови праці позивача з виплатою 0,6 ставки лише з 19.03.2012 року, такі підлягають відновленню з часу їх неправомірної зміни на підставі незаконного наказу із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 12949 грн. 00 коп. у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України. А тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити. При цьому суд погоджується із розрахунком, який подано позивачем, оскільки він здійснений виходячи із її середнього заробітку 2815грн. Оскільки позивач отримала заробітну плату за цей період за 0,2ставки, тому вона має право на отримання різниці між середнім заробітком та отриманими коштами. А отже, їй підлягає виплаті за період з 05.04.2011 року по 19.03.2012 року 0,4 ставки щомісячно. Судові витрати слід покласти на відповідача. Задовольняючи в цій частині позовні вимоги, одночасно суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що позивач не набула права вимоги відновлення істотних умов праці, які існували до його прийняття в силу того, що наказ від 31 січня 2011 року №5 скасований за позовом іншого працівника інституту, оскільки зазначений наказ скасований судом в цілому, а відтак всі його положення визнані незаконними з моменту прийняття наказу. Вимога позивача про покладення обов'язку на відповідача здійснити нарахування заробітної плати за весь час дії скасованого наказу про зміну істотних умов праці є безпідставною, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст.235 КЗпП України судом при відновленні попередніх умов праці, стягується із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім цього суд вважає зайвою вимогу позивача про покладення обов'язку на відповідача здійснити відрахування із виплаченої їй суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обов'язкових податків, у тому числі помісячно, у пенсійний фонд з метою відновлення їй загального та пенсійного стажу, оскільки такі відрахування до державного бюджету здійснюються в обов'язковому порядку в процесі примусового виконання рішення суду.

Outcome: approved