Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просила суд визнати за неповнолітніми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], право користування житловим приміщенням - будинком № 227 по вулиці І. Сірка м. Павлограда Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач по справі є батьком неповнолітніх дітей та у добровільному порядку вирішити питання щодо забезпечення дітей житлом та їх проживання в даному будинку не бажає, чинить перешкоди щодо користування ними житловим приміщенням у будинку № 227 по вул. І.Сірка м.Павлограда. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на підстави зазначені у позові та на свої пояснення надані у судовому засіданні. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи Служби у справах дітей Павлоградської міської ради у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінюючи та аналізуючи їх у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. На підставі ч.2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини, як законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно ст.. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону. Відповідно ст.. 141 СК України, мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, місцем проживання фізичної особи від 10 до 14 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, згідно ч.3, ч. 4 ст. 29 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.01.2004 року. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.06.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.5,11). Сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7), які з самого народження та по теперішній час проживають, але не зареєстровані в [INFO] (Котовського) м. Павлограда Дніпропетровської області, згідно акту та довідки квартального комітету. Відповідач не дає згоду на реєстрацію дітей за вказаною адресою та перешкоджає користуванню дітьми житлом (а.с.8,10). Позивач та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] зареєстровані, але не проживають, за адресою Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Привовчанське, вул. Шкільна, 23. Вказаний будинок напівзруйнований, немає підлоги, вікон та дверей, електропостачання та опалення відсутні, будинок для проживання не придатний, відповідно акту квартального комітету (а.с.15,16). Таким чином, неповнолітні діти фактично забезпечені житлом тільки у будинку батька відповідача по справі. Відповідач [PERSON] є власником будинку № 227 по вулиці І. Сірка м. Павлограда Дніпропетровської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16.09.2016 року. Відповідно принципу 3 Декларації прав дитини, законом та іншими засобами дитині повинно бути забезпечено спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, духовно, при цьому основною метою повинно бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Принципом 4 Декларації прав дитини передбачено, що дитині належить право на житло. Дитина повинна при усіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу, що визначено у принципі 8 Декларації прав дитини. Згідно ст.. 2, ст.. 18 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є захист прав та законних інтересів дитини в Україні, держава забезпечує право дитини на житло, діти члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником. На підстави вищезазначеного, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно з п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved