Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його дочки [PERSON] [INFO]. В позові зазначила, що відповідач є батьком [PERSON], але після розірвання шлюбу з позивачем, [PERSON] перестав цікавитися життям своєї дитини, не утримує її матеріально, має заборгованість по аліментам в розмірі 22 тисячі гривень, не спілкується з нею та з вчителями доньки, не відвідує школу, ухиляється від свого обов'язку по вихованню дитини. Органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дочки [PERSON]. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, підтримали заявлні вимоги та просили їх задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ніжинської міської ради в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву в якій не заперечила задоволення заявлених вимог та просила розглянути спрвву у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу в його відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження, з урахуванням свідоцтва про шлюб, підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON](а.с.8, 35). Довідкою виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21 листопада 2018 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS](а.с.9). Неналежне виконання своїх батьківських обов'язків [PERSON] по відношенню до його дочки [PERSON] підтверджується довідкою ЗОШ I-III № 10 від 06 серпня 2018 року, відповідно до якої, [PERSON] вихованням та навчання дитини не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере(а.с.13). Висновком від 25.10.2018 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 350, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON]. У висновку зазначено, що відповідач проживає окремо від дитини, участі у вихованні він не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її вихованням, навчанням(а.с.15-16). Крім того, як вбачається з акту обстеження умов проживання від 13 березня 2019 року, [PERSON], проживає з матір'ю та її чоловіком [PERSON] в [ADDRESS], де створені належні умови для проживання дитини. Під час розмови з представниками служби у справах дітей [PERSON] повідомила, що з батьком вона тривалий час не спілкувалася, подарунків від нього не отримувала(34). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах, станом на жовтень 2018 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 22 108,82 гривні(а.с.14). З врахуванням того, що через малолітній вік [PERSON] не може сформулювати власні погляди, вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, та не може бути вислухана судом під час розгляду справи, що її стосується, питання про позбавлення батьківських прав вирішується судом без врахування думки дитини, на підставі ретельного з'ясування усіх обставин справи та наданих суду письмових доказів. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його участі у вихованні [PERSON] Відповідач тривалий час не спілкується з дочкою, не утримує матеріально, що є елементами протиправного невиконання ним, передбачених ст.150 СК України, обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] буде суперечити її інтересам. На думку суду поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання ним обов'язку по вихованню дитини. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов'язок. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок на користь [PERSON]

Outcome: approved