Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Підбереззя Горохівського району Волинської області по вулиці Громиш, 4. Свій позов обґрунтовує тим, що вона у 2005 році придбала у відповідача вищевказаний житловий будинок, який останній успадкував після смерті свого діда [PERSON]. Позивач [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача [PERSON] з проханням нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу, однак останній постійно з різних причин відмовлявся. На даний час позивач разом зі своєю сімєю більше десяти років проживає у вищевказаному будинку, веде домашнє підсобне господарство, сплачує житлово-комунальні послуги, здійснює належний догляд та ремонт даного нерухомого майна. Позивач добросовісно одноосібно володіє спірною нерухомістю і продовжує відкрито, безперервно володіти нею до цього часу, що підтверджується наявністю на руках у неї ключів від будинку. Просить визнати її право власності на вищевказаний будинок в порядку набувальної давності. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак до суду подала заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає повністю, жодних заперечень не має. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відпоідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, а у відповідності до ч.2 вказаної статті особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Пунктом 9 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність добросовісність має враховуватися саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Добросовісне володіння має місце тоді, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. З витягу з погосподарської книги №4 за 2017 рік Підберезівської сільської ради Горохівського району Волинської області вбачається, що по особовому рахунку №0348-2 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами в селі Підбереззя по вулиці Громиш, 4 Горохівського району Волинської області належить [PERSON]. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Підберезівської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 17 січня 1997 року в реєстрі за №02 стверджується, що [PERSON] належний йому житловий будинок з надвірними будівлями заповів своєму внуку [PERSON], тобто позивачу. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] народився 11 лютого 2001 року. Довідкою Підберезівської сільської ради Горохівського району Волинської області №149 від 13 лютого 2017 року стверджується, що [PERSON] до дня смерті проживав в житловому будинку, що знаходиться в селі Підбереззя по вулиці Громиш, 4 Горохівського району Волинської області. Спадкоємцем майна за заповітом є [PERSON], тобто відповідач, який прийняв спадщину шляхом фактичного володіння спадковим майном. Спадкоємцем за законом є дочка [PERSON]. Заявою [PERSON] стверджується, що вона відмовляється від успадкування майна після смерті батька [PERSON] на користь його внука [PERSON], тобто відповідача. Відповіддю Горохівської державної нотаріальної контори за №662/01-09 від 10 квітня 2017 року стверджується, що після померлого 11 лютого 2001 року [PERSON] спадкова справа не заводилася. Довідкою Підберезівської сільської ради Горохівського району Волинської області №170 від 21 лютого 2017 року стверджується, що позивач [PERSON] проживає на території сільської ради без реєстрації. Технічною документацією на житловий будинок, який розташований в селі Підбереззя Горохівського району Волинської області по вулиці Громиш, 4 стверджується, що вказаний будинок відповідає всім будівельним та технічним нормам. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач більше десяти років безперервно володіє житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Підбереззя Горохівського району Волинської області по вулиці Громиш, 4, а тому набула право власності на вказаний будинок в порядку набувальної давності. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. Так як визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд таке визнання приймає і постановляє рішення про його задоволення.

Outcome: approved