Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 27.09.2016 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що на протязі їхнього подружнього життя між ними неодноразово виникали непорозуміння, що робило спільне життя нестерпним та негативно впливало на стосунки у їхній родині. Вказує, що поступово різне відношення до життя призвело до віддалення між ними, вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові яке існувало між ними. Також зазначає, що з усіх важливих питань вони не знаходили порозуміння, вони з відповідачем різні люди, мають різні інтереси та погляди на життя. На теперішній час кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. З березня 2018 року вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть та мають окремий бюджет. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13.02.2019 року відкрите провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 15.03.2019 року (а.с. 17-18). В судове засідання сторони не з'явились. Позивач до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, в заяві вказала, що позов підтримує, строк для примирення просить не надавати. Відповідач до суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає, строк для примирення просить не надавати. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 27.09.2016 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Ірпінського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис № 437 (а.с. 7). Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, відповідач позов визнає, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 704,80 грн. був сплачений на підставі квитанції № 1-3100К від 28.12.2018 року на рахунок 31212206026005 Казначейства України УК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 (а.с. 1). У зв'язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 352 грн. 40 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved