Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 11 травня 2001 року помер її батько [PERSON], а 29 жовтня 2017 року мама [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового\~ будинку № 43 по вул. Партизанській в с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської області. Оскільки нотаріусом в оформленні спадщини їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на спадковий будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не зявилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій змінила підставу позову, а саме просила визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього надвірними спорудами № 43 по вул. Партизанській в с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської області в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 29 жовтня 2017 року. Крім цього, просила розгляд справи провести без її участі, змінені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат. Представник Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в підготовче судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, змінений позов визнав та повідомив, що копія такого ним отримана. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 29 жовтня 2017 року померла мама позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 235498, виданим виконавчим комітетом Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області 30 жовтня 2017 року (а. с. 5, 7, 8-10). Також встановлено, що згідно довідки виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1580 від 10 грудня 2018 року, [PERSON] була головою домогосподарства № 43\~ по\~ вул.\~ Партизанській в\~ с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської\~ області, де на момент смерті була зареєстрованою та проживала (а. с. 13, 63). Крім цього\~ встановлено,\~ що\~ [PERSON]\~ на\~ випадок\~ смерті\~ усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON], [INFO], про що свідчить заповіт від 25 жовтня 2005 року, посвідчений секретарем Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 520 (а. с. 64). Згідно довідки виконкому Туря-Пасіцької сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1621 від 28 грудня 2018 року на момент та протягом шести місяців після смерті [PERSON] в будинку № 43\~ по\~ вул.\~ Партизанській в\~ с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської\~ області була зареєстрована та проживала її донька [PERSON], [INFO] (а. с. 36). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З копії спадкової справи № 12/2018, заведеної приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу на майно померлої 29 жовтня 2017 року [PERSON], встановлено, що [PERSON] протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України відмову від спадщини не заявляла, 18 липня 2018 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,2200 га, розташовану під № 43 по вул. Партизанській в\~ с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської\~ області, відтак вона вважається такою, що прийняла спадщину (а. с. 52-77). Разом з цим, відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу за вих. № 119/02-14 від 10 грудня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок № 43 по\~ вул.\~ Партизанській в\~ с. Туря-Пасіка Перечинського району Закарпатської\~ області, оскільки документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON], яка померла 29 жовтня 2017 року, на такий будинок, відсутній (а. с. 11, 77). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,\~\~ Єдиного\~ реєстру\~ заборон\~ відчуження\~ обєктів\~ нерухомого\~ майна\~ щодо\~ субєкта №131317903 від 18 липня 2018 року відомості про реєстрацію права власності за [PERSON] у вказаних реєстрах також відсутні (а. с. 70). Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а інших спадкоємців, які мають право на обовязкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON], не встановлено (а. с. 36, 52-77), тому позивач прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що змінений позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 13 грудня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 1 278,40 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved