Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені в травні 2015 року, вони проживають окремо. Обоє дітей проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дітей, які потрібні для придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Крім того, відповідач ухиляється від утримання позивачки, хоча він офіційно працює та має стабільний дохід, а тому останній має реальну змогу сплачувати аліменти як на утримання дітей, так і утримання позивачки. Просила стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дітьми повноліття, а також просила стягнути на її утримання аліментів в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення молодшою дитиною [PERSON] трирічного віку. Позивач в судове засідання не з»явилась. Подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Згідно із ст.180 та 181 ч.3 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Позивачка відповідно до ч. 1 ст.183 СК України просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частці від заробітку (доходу). Сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою (а.с. 4-5). Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, останні проживають окремо. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує, що відповідач є працездатним, не працює , інших осіб на утриманні не має. Позивачка посилається на те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти як на утримання дітей, так і на її утримання, оскільки офіційно працює та отримує достатню заробітну плату, однак, останньою не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на дітей саме в ? частці від доходу. Суд також враховує положення ст. 141 та ч. 2 ст.182 СК України стосовно рівності прав та обов'язків батьків, у тому числі, щодо утримання дітей, щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач для розгляду справи не з»явився. Будь-яких пояснень або заперечень суду не надав. Визначаючи розмір аліментів, суд також враховує, що на даний час єдиним джерелом доходів позивачки є державна матеріальна допомога на дітей, вона перебуває в декретній відпустці та доглядає за дітьми, діти проживають з матірю, а тому обов»язки по утриманню дітей переважно лежать на позивачці. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а на утримання позивачки у розмірі 1/8 частки з усіх виді його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з дня звернення до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Враховуючи те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачку звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1280 грн., тобто по 640 грн. за кожну позовну вимогу

Outcome: partial