Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 01.02.2008р. між нею [PERSON] /[PERSON]/ О.О. та матір,ю [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який вони посвідчили у державного нотаріуса Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідно до умов договору відповідач повинна була передати у власність квартиру №21 в будинку №12 по вулюМиру в м.Херсоні, а вона, як набувач зобовязалася довічно утримувати відчужувача, забезпечувати житлом шляхом збереження права довічного утримання у відчужуваній квартирі, забезпечувати придатним для носіння одягу і взуттям, забезпечувати продуктами харчування та медикаментами. Після укладання договору відповідач фактично відмовилась від надання їй допомоги, як матеріального так і не матеріального характеру. Від квартири [PERSON] передала їй ключі, забрала усі особисти речі тобто відбулася фактична передача квартири. Сама відповідач проживає в іншій належній їй квартирі за адресою : [ADDRESS]. Вона не може сумлінно виконувати свої зобовязання за Договором. через неналежні від неї обставин, так як відчужував уникає матеріальної допомоги, забезпечення необхідним для проживання пояснюючи тим, що вона не потребує ніякої допомоги і спірну квартиру вважає власністю дочки. При таких обставинах вважає договір довічного утримання від 01.02.2008р. таким, що не відповідає дійсному волевиявленню сторін та укладаючи його, вони мали на увазі інший правочин, який сторонами було виконано в повному обсязі. На її думку , укладаючи договір довічного утримання відповідач помилялася щодо правової природи правочину, прав та обовязків які виникають після його укладання між ними, маючи на увазі цим не Договір довічного утримання, а Договір дарування, оскільки фактично передала їй у власність квартиру. Просить визнати договір довічного утримання укладений 01.02.2008 року між нею та відповідачем договором Дарування квартири [ADDRESS] укладений між нею та відповідачем та припинити дію заборони відчуження квартири №21 по вул..Миру.12 накладену 01.02.2008р. державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №3-137. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавши на ті обставини, що в 2008 році вона виявила бажання відчужити квартиру своїй доньці [PERSON], їй запропонували укласти договір довічного утримання. Не будучи юридично обізнаною та не усвідомлюючи наслідки вказаного договору вона погодилась його укласти. Після укладання договору вона звільнила квартиру позивачу, а сама перебралась до іншої квартири де і мешкає до цього часу. Умови договору донька не виконувала, оскільки вона ніколи не потребувала матеріальної допомоги і не потребує до цього часу. На даний час вона усвідомила, що умови договору довічного утримання відрізняються від договору дарування і що її донька не зможе розпорядитися квартирою по закінченню дії цього договору. Отже спірний договір не відповідає їх дійсному волевиявленню і укладаючи його вона вважала, що після підписання договору дочка зможе повністю без будь яких зобовязань нею розпорядитися в будь-який час. Тому не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступного. Судом встановлено, що 01.02.2008р. між позивачем [PERSON] /[PERSON]/ О.О. та відповідачем [PERSON] був укладений договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON] Даний договір не відповідає дійсному волевиявленню сторін, оскільки умови які зазначені в договорі позивачем ніколи не виконувались, а відповідач в свою чергу ніяких претензій, щодо виконання обовязків своєю дочкою не вимагала. Позивач та відповідач вважали, що вони фактично уклали договір дарування, оскільки відповідач вибралася з квартири на інше місце проживання, а позивач володіє квартирою і розпоряджається нею без будь яких зобовязань передбачених договором. Згідно ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона /відчужувач/ передає другій стороні у власність житловий будинок. квартиру, або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. Згідно ст.749 ЦК України передбачено, що у договорі довічного утримання /догляду/ можуть бути визначені всі види матеріального убезпечення, а також усі види догляду, якими набувач має забезпечувати відчужувача. Відповідно до ст.235 ч.2 ЦКУкраїни, якщо правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Таким чином, що договір про довічне утримання, є удаваним правочином, оскільки укладений з метою приховати дійсний правочин дарування. Відповідно до ст.219 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. В даному випадку діє заборона на відчуження квартири [ADDRESS] накладену державним нотаріусом на момент укладення спірного договору обмежує право позивача розпорядитися вказаною нерухомістю, тому в даному випадку дія такої заборони підлягає припиненню. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved