Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з вказаним позовом до зазначеного вище відповідача, мотивуючи тим, що вони мають у власності земельні ділянки, а саме [PERSON] земельну ділянку площею 3,87 га, [PERSON] земельну ділянку площею 8,42 га, [PERSON] земельну ділянку площею 3,88 га, [PERSON] дві земельні ділянки площею 8,38 га та 7,56 га, [PERSON] земельну ділянку площею 7,96 га, [PERSON] дві земельні ділянки площею 3,87 га кожна, що знаходяться на території Сиваської селищної Ради Новотроїцького району Херсонської області. Вищезазначені земельні ділянки були передані відповідачу на підставі договорів оренди від 10.03.2009 року та перебувають у користуванні відповідача на строк 20 років. Крім того земельна ділянка площею 3,87 га, яка належить [PERSON], відповідно до договору оренди від 22.02.2017 року перебуває у користуванні відповідача на строк 10 років. Позивачі вважають, строк оренди земельних ділянок несправедливим, оскільки їх позбавлено права особисто використовувати земельні ділянки. За означеними договорами, орендна плата за користування становить три відсотки від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки. Вважають, що відповідно до Указу Президента «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» орендна плата повинна становити три відсотки з поступовим збільшенням, в залежності від фінансового стану підприємства. Просять позовні вимоги задовольнити та внести зміни до договору оренди, де п.9 викласти в наступній редакції «Орендна плата вноситься орендарем у розмірі 5% від грошової оцінки земельної ділянки» та перше речення п.8 «Договір укладено на 9 років». Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просили позов задовольнити. Такі ж вимоги висловив представник [PERSON], який вважає, що строк оренди землі регулюється ст. 30 ЗУ «Про оренду землі», за яким зміна умов договору оренди землі відбувається за спільною домовленістю сторін, а за відсутності такої домовленості судом, та позивачі бажають самі обробляти свої землі. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, ст.1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод. Цей принцип закріплено у ст.41 Конституції України. Додав, що згідно, витребуваної судом інформації з органу статистики з фінансового звіту ТОВ «Світанок» підприємство прибуткове, має фінансову можливість збільшити орендарям орендну плату до п'яти відсотків, що не позначиться на чистому доході, тому просив суд вважати, що відповідач не надав доказів своєї неплатоспроможності, великих кредитів або неможливість збільшення орендної плати за умовах стихійного лиха. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] до судового засідання не з'явились, причини неявки не повідомили. Відповідач ТОВ «Світанок» в особі представника Гончарова М.В., Крилова С.В. позов не визнали та пояснили, що позивачі уклали з підприємством договори оренди строком на 20 років з виплатою орендної плати 3% від грошової оцінки земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнту індексації нормативно-грошової оцінки, який розраховує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Уклавши договори, підприємство планувало використовувати земельні ділянки в межах строку дії. Для цього планувало свою господарську діяльність під обсяг орендованих земель. За період тривалих відносин оренди землі, позивачі безпідставно намагаються фактично розірвати достроково договори оренди, оскільки внесення до договорів оренди таких змін фактично призведе до закінчення строку дії договорів оренди, що є недопустимим. Пропозиція про зменшення строку дії договору сприятиме погіршенню фінансового стану підприємства. Просили застосувати позовну давність в три роки на зменшення строку договору оренди та врахувати, що збіднення населення відбувається в усій державі, відповідно люди є невдоволеними, але це не стосується самого підприємства відповідача, а орендна плата виплачувалась в строк та в обсягах передбачених в договорах оренди та чинним законодавством України. Просили в задоволенні позову відмовити. Допитані в якості свідків позивачі [PERSON] та [PERSON] пояснили, що на даний час орендна плата, яка сплачується відповідачем, хоча і відповідає умовам договорів оренди, але є не достатньою на теперішній час, так як у [PERSON] є діти, які є студентами вищих навчальних закладів, вона працює прибиральницею, чоловік по найму, інших доходів не мають. [PERSON] пояснила, що є пенсіонером та отримує 1500 грн., не має можливості купити вугілля, а інші орендатори платять набагато більше орендної плати. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони також є власниками земельних ділянок, які на підставі договорів оренди перебувають у користуванні відповідача ТОВ «Світанок», вони з сім'єю вирішили забрати свою землю та обробляти її самостійно. Вважають вказані договори несправедливими, оскільки укладені на великий строк, 20 років, та вони отримують малу орендну плату. В грудні 2018 року інші власники земельних ділянок, які не зверталися до суду з позовами отримали вдвічі більшу орендну плату ніж вони. Дослідивши матеріали справи слід прийти до наступних висновків. Як вбачається з пояснень сторін, представників, свідків, матеріалів справи, ними не заперечується, що між сторонами укладено договори оренди земельних ділянок з [PERSON] земельну ділянку площею 3,87 га, [PERSON] земельну ділянку площею 8,42 га, [PERSON] земельну ділянку площею 3,88 га, [PERSON] дві земельні ділянки площею 8,38 га та 7,56 га, [PERSON] земельну ділянку площею 7,96 га, [PERSON] дві земельні ділянки площею 3,87 га кожна, що знаходяться на території Сиваської селищної Ради Новотроїцького району Херсонської області на строк 10, 20 років та орендна плата становить 3% з індексанцією. Предметом спору є вимога про внесення змін до договорів оренди землі за рішенням суду. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про оренду землі» зміна умов договору здійснюється в письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору, спір розв'язується в судовому порядку (мається на увазі не на розсуд суду, а відповідно до діючого законодавства). Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках,встановлених договором або законом. За змістом ст.792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються Законом. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про оренду землі» договір оренди - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст.16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою сторін, тобто за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Як передбачено ст. 23 Закону орендна плата переглядається один раз на рік за згодою сторін в порядку встановленому законом. У відповідності до цієї умови п.11договору, що уклали сторони, передбачено що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі: змін умов господарювання, передбачених договором, зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами, в інших випадках , передбачених законом. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], їх представник [PERSON], отримавши відмову орендаря щодо задоволення вимог про зміну умов договору, звернулися до суду за вирішенням спору. Посилаються на те, що відповідно до Указу Президента України від 02.02.2002 року «Про додаткові заходи соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв) з наступними змінами 2002, 2008 років постановлено визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектору економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше трьох відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря та активізувати серед орендарів та орендодавців земельних ділянок сільськогосподарського призначення, роз'яснювальної роботи з питань необхідності підвищення розмірів плати за оренду зазначених земельних ділянок, висвітлення позитивного досвіду орендних відносин у засобах масової інформації, а також поширення цього досвіду у відповідних регіонах. Судом встановлено, що сторони не досягли домовленості щодо змін договорів в частині сплати орендної плати, щодо зміни строку дії договору. Орендна плата вносилася в розмірі трьох відсотків, як передбачено умовами договору. Висуваючи вимогу про примусове змінення умов договору, позивач передбачає можливість за рішенням суду відмовитися від зобов'язання. Згідно з вимогами ст.525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, оскільки порушується принцип правової визначеності. Європейський суд нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є одним з основоположних елементів правової держави (Н. Сахін проти Туреччини, № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року)». Положеннями ст.8 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. В абзаці 10 п. 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визначається таким лише за умови, що воно діє вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Оскільки спір виник щодо земельної ділянки, що знаходиться не у державній, а у приватній власності, Указ Президента щодо розміру орендної плати не носить обов'язкового характеру, не може бути примусово зобов'язано будь-якого приватного власника чи законного володільця (в даному випадку орендаря) визначати вартість майна в даному випадку розміру орендної плати. Суд зобов'язаний на підстави вимог законодавства, що діє, врахувати та оцінити інтереси не тільки орендодавців ділянки, які уклали договір оренди своєї ділянки на вказаних умовах, (в межах строків позовної давності не заявляли про недійсність договорів оренди, як укладених на невигідних чи несправедливих умовах), а й інтереси іншої сторони, яка на законних підставах заволоділа означеною земельною ділянкою і в цьому полягає вимога до справедливості судового рішення. Крім того, зі змісту Указу Президента України не вбачається, що збільшення розміру орендної плати повинно відбуватися без згоди орендаря в період дії вже укладених на конкретних умовах договорів оренди землі. При цьому скрутне матеріальне становище позивачів, низький рівень доходів, навчання дітей, інші витрати, погіршення матеріального стану не можуть бути підставою для зміни умов договору. Так само і фінансовий стан підприємства не може бути підставою для змін умов договору за відсутності такої домовленості у сторін правочину. Закон також не пов'язує можливість зміни договорів з позивачами в залежності від змін умов та розмірів виплати грошових коштів за іншими договорами оренди земельних ділянок, з іншими орендодавцями. Оскільки договірні відносини оренди земельних ділянок зв'язують зобов'язаннями лише сторони правочину і в даному випадку не можуть бути підставою для втручання суду, зміни умов договорів оренди, які є предметом позову. Предмет спору має індивідуальний характер і залежить лише від волевиявлення сторін договору, і не може залежати від інших контрагентів по договорам укладеним відповідачем. Щодо зменшення строку дії договору оренди, то слід зазначити, що задоволення позовних вимог позивачів призведе до фактичного припинення права оренди, Позивачі фактично ставлять питання про витребування земельної ділянки всупереч умовам договорів, що порушує презумпцію правомірності правочину та принцип свободи укладення договору. Зміна життєвих обставин позивачів, чи виникнення необхідності самостій обробляти належні їм земельні ділянки не є підставою для зміни строку дії договорів оренди та не є підставою для втручання в господарську діяльність шляхом позбавлення відповідача права оренди земельних ділянок, відповідно до умов укладених з позивачами договорів. Вирішуючи питання конкуренції між гарантованими Європейською Конвенцією про захист прав людини принципами ефективного використання своєї власності та правової визначеності, судом враховано відсутність доказів та посилань порушення закону чи прав позивачів при укладенні ними договорів оренди. Тому очевидним є реалізація права ефективного використання належних позивачам земельних ділянок шляхом передачі їх в оренду на визначених договором умовах. Як наслідок, суд не знаходить підстав для порушення принципу правової визначеності гаранованого Конвенцією шляхом зміни суттєвих умов договорів оренди, щодо його ціни та строку, а тому позов задоволенню не підлягає. Судові витрати в разі відмови в задоволенні позову, відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed