Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, зазначаючи, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є її онуком (сином її померлого сина), а [PERSON] - її колишньою невісткою. [PERSON] зареєстрований у її будинку з 29 липня 2014 року, а [PERSON] - з 19 липня 2014 року, однак з цього часу вони у зазначеному будинку не проживають, не використовують житлову площу за належністю. Реєстрація відповідачів у будинку позивача порушує право власності останньої і перешкоджає здійсненню нею права відчуження будинку, якщо це виявиться необхідним. Тому вона просить усунути перешкоди у користуванні правом власності та визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, але подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], місце реєстрації яких за адресою, зазначеною позивачем у позові, підтверджене відповідями органу місцевого самоврядування на запити суду, до суду не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, будучи повідомленими в порядку ч.9 ст.74 ЦПК України про місце, дату і час розгляду справи, про що свідчить оголошення, оприлюднене в газеті «Запорізька правда» №37 (23772) від 14 вересня 2017 року про їх виклик до суду в дане судове засідання в якості відповідачів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку у судове засідання без поважних причин належним чином повідомлених відповідачів, від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їх відсутності, а також заяву позивача про можливість заочного розгляду справи, суд вбачає підстави для ухвалення у даній справі заочного рішення. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 листопада 2011 року серії [NUMBER], копії Витягу про державну реєстрацію прав від 10 листопада 2011 року, копії Технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до копії Домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS], копії довідки Виконавчого комітету Пологівської сільської ради Пологівського району Запорізької області від 14 липня 2017 року №687, а також відповідей органу місцевого самоврядування на запити суду від 03 серпня 2017 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. У ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідачі не є власниками житлового будинку, не є членами сім'ї власника будинку, не є наймачами житлового будинку (його частини), не проживають у ньому з липня 2014 року, витрати по його утриманню не несуть. Тобто на даний час відсутні правові підстави для збереження за ними житлового приміщення. Факт реєстрації відповідачів у житловому будинку позивача у майбутньому може створити перешкоди для здійснення власником будинку свого права на його відчуження, а можливість заявлення відповідачами про своє право на проживання у вказаному будинку може створити перешкоди позивачу у користуванні своїм майном. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами і не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved