Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що між сторонами 28.09.1996 р. було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному утриманні. На даний час сімейні відносини між сторонами припинені. При зверненні до суду із вказаним позовом позивач зазначає, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, хоча він здоровий та працездатний та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Посилаючись на вищевикладене, у позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони не скористалися правом брати участь у судовому засіданні; представник позивача надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила їх задовольнити; відповідач в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Як встановлено судом, сторони є батьками дитини: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.5); дитина проживає разом із позивачем. Відповідач мешкає окремо від дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Спірні правовідносини виникли із обов`язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дослідив докази в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Задовольняючи вимоги позову у повному обсязі, суд керується тим, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; відповідач визнав свій обов`язок щодо утримання дитини та не заперечував проти сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved