Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідачів посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 22.12.2010 року позивач уклала з відповідачем [PERSON] договір оренди вищезазначеного житлового будинку терміном до 30.08.2013 року. За два місяці до закінчення терміну дії договору оренди позивач нагадала відповідачам про закінчення терміну дії договору оренди, однак відповідач [PERSON] в добровільному порядку не бажає звільнити будинок, більш того, вона провела в будинку переобладнання та не пускає позивача до будинку. В зв'язку з чим позивач просить зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні належним їй житловим будинком та усунути перешкоди у користуванні будинком шляхом зобов'язання звільнити житлове приміщення. В судовому засіданні за клопотанням представника позивача до участі в справі ухвалою суду було залучено співвідповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В ході розгляду справи представник позивача позовні вимоги неодноразово змінювала, остаточно визначившись просила: усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження майном - житловим будинком по [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із вказаного будинку без надання іншого жилого приміщення, а також зобов'язати відділ міграції зняти відповідачів з реєстрації місця проживання. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяви про слухання справи у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що за усною домовленістю з позивачкою вона купила в неї будинок та передала їй за нього кошти в сумі 9000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадину на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок був переданий в оренду відповідачу [PERSON] строком до 30.08.2013 року, про що сторони 22.12.2010 року уклали між собою договір оренди будинку, який зареєстровано у Дудчанській сільській раді, про що в книзі реєстрації договору оренди внесений відповідний запис за № 57. Пунктом 7.3 вказаного договору визначено, що разом з орендарем в будинку проживатимуть [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається із довідки сільської ради вказані особи зареєстровані та проживають в спірному будинку на правах квартиронаймачів. Згідно довідок міграційної служби в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] з 24.12.2010 року, [PERSON] з 29.10.2008 року, [PERSON] з 17.06.2011 року. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем [PERSON], позивач за два місяці до закінчення строку дії договору оренди попередила відповідача [PERSON] про його закінчення та попросила звільнити будинок до 30.08.2013 року. Відповідно до вимог ст. 169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, якій було обумовлено в договорі. Як слідує з матеріалів справи та не заперечується самим відповідачем [PERSON], остання разом з іншими відповідачами до теперішнього часу залишаються проживати в будинку, у добровільному порядку виселитися з місця проживання не бажають, так як вважають, що будинок у позивача купили сплативши їй кошти в розмірі 9 тис. грн.,, а договір оренди спірного житлового будинку підписала для того, щоб будинок не відключили від електропостачання. До такого твердження відповідачів суд ставиться критично та до уваги не приймає, оскільки жодних доказів на підтвердження зазначених обставин, крім пояснень самих відповідачів суду не надано. Таким чином, після закінчення терміну дії договору оренди будинку відповідачі були зобов'язані звільнити спірний будинок, так як договір оренди будинку продовжений не був. Оскільки відповідачі відмовилися звільняти будинок, [PERSON] обґрунтовано ставить питання щодо усунення їй перешкод у користуванні будинком відповідно до правил статті 391 ЦК України шляхом виселення з нього відповідачів, які на час вирішення спору вже втратили правовий статус наймачів будинку у зв'язку з закінченням строку договору оренди (найму) будинку. При цьому суд звертає увагу на ту обставину, що реєстрація відповідачів у спірному будинку немає правового значення для суті спірних правовідносин. Оскільки відповідачі проживають в належному позивачу будинку без відповідних на те правових підстав, так як строк дії договору оренди жилого приміщення закінчився, у добровільному порядку виселитися з місця проживання не бажають, тим самим перешкоджають позивачці вільно розпоряджатися своїм майном, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Щодо вимог позивача зобов'язати відділ міграції зняти відповідачів з реєстрації місця проживання, то вони не підлягають задоволенню, оскільки підставою для зняття з реєстраційного обліку, згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», в даному випадку є судове рішення про виселення, яке набрало законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial