Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн., так як є інвалідом 2 групи з дитинства, знаходиться на утриманні матері, батько у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає. Позивач потребує постійного нагляду лікарів. Відповідачем надано відзив по справі, яким просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Посилаючись на те, що він часто хворіє та потребує постійного дорогого вартісного амбулаторного лікування та періодично стаціонарного лікування. Крім того, за станом здоров`я ніде не працює, перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Тиврийської районної державної адміністрації на надає соціальні послуги особі похилого віку, за що отримує компенсацію у розмірі 176 грн. 20 коп. У зв`язку з чим, не має можливості надавати матеріальну допомогу дитині, яка є повнолітньою. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 29.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Призначено опікуном [PERSON] над її донькою [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України Стаття 40 цього Кодексу передбачає, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною. За змістом ст.ст. 41, 60, 61, 63 цього Кодексу над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун (стаття 1184 цього Кодексу). Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Як визначено у ст. 67 цього Кодексу опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси, зокрема, недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні опікуни чи інші особи, визначені законом. Суд дійшов висновку, про залучення по справі опікуна [PERSON] над її донькою [PERSON] , [INFO] , як позивача по справі, яка дії в інтересах своєї доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно із свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] , та матір [PERSON] . 08 вересня 2016 року Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн. щомісячно. 10 жовтня 2016 року рішенням Апеляційного суду Миколаївської області апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 08 вересня 2016 року змінено в частині вирішення позовних вимог про розмір стягнутих аліментів, та вирішено стягнути [PERSON] на користь [PERSON] на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 350 грн. щомісячно. З наданих медичних документів про стан здоров`я позивача, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом 2 групи з дитинства, та проходить медичне лікування. Відповідач перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної та відповідно до Постанови КМУ № 558 надає соціальні послуги особі похилого віку за що отримує компенсацію в розмірі 176 грн. 20 коп., що підтверджується довідкою з Управління праці та соціального захисту населення Тиврівської районної державної адміністрації від 06.06.2018 року за вих. №4433. [PERSON] має захворювання та перебуває на обліку у медичному закладі, що підтверджується довідкою № 24 з комунального закладу Миколаївської міської ради «Центра первинної медико-санітарної допомоги № 2» та довідкою з комунального закладу « Тиврійського районного центру первинної медико-санітарної допомоги Сутисківська АЗПСМ» від 06.06.2018 року за вих. № 27. Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-інвалід - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Згідно ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач є повнолітньою особою, проживає у суспільстві та має певні витрати на себе, а отже повинен мати певний дохід, однак даних про те, що відповідач має постійне місце роботи і регулярно отримує заробітну плату матеріали справи не містять. Крім того, відповідач є працездатною особою, доказів того, що [PERSON] , у зв`язку зі своїм захворюванням є інвалідом чи непрацездатною особою, суду не надано. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що непрацездатна [PERSON] страждає на психічні та фізичні захворювання, у зв`язку з чим потребує медикаментозного лікування, що свідчить про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі, суд також при визначенні розміру аліментів врахував і стан здоров`я відповідача, який також страждає хронічними захворюваннями, що підтверджується відповідними медичними довідками, долученими до матеріалів справи. При цьому, суд вважає, що надані відповідачем матеріали не містять підтвердження щодо відсутності у нього доказів наявності на утриманні інших непрацездатних осіб, підтвердження щодо дороговартісного лікування також не надано. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп..

Outcome: approved