Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Територіальної громади смт. Орілька в особі Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що вона є невісткою [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки була заміжня за її сином, доки останній не помер. Після смерті свекрухи [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, площею 3, 2529 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323955700:03:000:0234 та земельної ділянки, розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, площею 1,8688 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6323955700:03:000:0235. Спадкоємцем на вказане спадкове майно є саме вона згідно заповіту, складеного на її ім`я, посвідченого державним нотаріусом Первомайської державної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області Мірошниченко О.М., 28 вересня 2018 року, за реєстром № 2-732. Вказаний заповіт на даний час не змінений, не відмінений. Про існування заповіту їй стало відомо лише зараз, коли прибирала у будинку [PERSON] та перебирала її документи, серед яких нею було виявлено заповіт, складений на її ім`я. Після виявлення заповіту позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено із-за пропуску строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку. В зв`язку з чим просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду телефонограму про проведення судового засідання за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника Орільської селищної ради, проти задоволення заявлених вимог не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] у віці 84 років померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , повторно виданого Лозівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) 22 січня 2020 року, актовий запис № 19. Згідно довідки Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області за №02-25/808 від 10 серпня 2020 року [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.04.1980 року по день смерті [INFO] . На момент смерті була зареєстрована одна. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,2529 га, кадастровий номер 6323955700:03:000:0234, розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №618973, виданого 14 листопада 2006 року, та земельної ділянки площею 1,8688 га, кадастровий номер 6323955700:03:000:0235, розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №618974, виданого 14 листопада 2006 року. Вказане підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27 січня 2020 року за №197507501. За життя [PERSON] склала заповіт від 28 вересня 2018 року, посвідчений державним нотаріусом Первомайської державної нотаріальної контори Харківської області, в.о. державного нотаріуса Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області та зареєстрований в реєстрі за № 2-732. Про існування заповіту позивачу стало відомо лише у серпні 2020 року, коли вона, прибираючи в будинку померлої [PERSON] , виявила серед документів вказаний заповіт. З копії спадкової справи №5/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дій у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Даниленко Н.В. від 29 липня 2020 року за №387/02-31. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст.1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно із ст. ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач зазначених вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Позивач пропустила встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутися до суду з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. В той же час, відповідно до ст.ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст. ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. З наданої до суду копії спадкової справи №5/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] , заведеної 16 січня 2020 року, не вбачається, що позивач відмовилася від прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вищевикладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Пропуск строку для прийняття спадщини, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд мас враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як спадкоємець за заповітом звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна вже після пропуску шестимісячного терміну. Позивач, як на підставу поважності пропуску строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, посилається на те, що зі спадкодавцем на момент смерті не проживала, не є спадкоємцем першої черги за законом, а тому об`єктивно не могла знати про наявність заповіту, складеного на її ім`я. Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 26.06.2019 р у справі № 565/1145/17, яка в силу ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм та встановлених судом обставин, суд вважає об`єктивними та суттєвими обставини, що перешкоджали позивачу своєчасно вирішити питання щодо прийняття спадщини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved