Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] належить 82/300 домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Меліоративна, 8. Інша частина домоволодіння належить [PERSON] (третій особі); у звязку з тим, що домоволодіння фактично розділено на два будинки, що збудовані на одній земельній ділянці, з іншою власницею позивач не знайома, ніколи не спілкувались , за адресою домоволодіння вона не проживає Як зазначає позивач при зверненні до суду із вказаним позовом, відповідача в домоволодінні зареєструвала колишня власниця [PERSON], у вказаному домоволодіння відповідач не проживає з 2004 року, її місце проживання на теперішній час їй невідоме, а тому позивач не може в добровільному порядку зняття її місця проживання з реєстрації. Позивач вказує, що відповідач не проживає в даному володінні, не сплачує комунальні платежі, не здійснює поточних чи капітальних ремонтів, не несе ніяких витрат по утриманню житла, не отримує кореспонденцію, її особистих речей в домоволодінні немає Предмет позову становить вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням №8 по вул. Меліоративна у м Дніпро. Позивач в окремо поданій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та не заперечувала порти заочного розгляду справи. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Третя особа не скористалася правом брати участь в судових засіданнях. Як встановлено судом, позивач є власником житлового приміщення 82/300 частин домоволодіння №8 по вул. Меліоративна у м. Дніпрі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 02.11.2004 державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №2-1514 (спадкова справа №212/2004), право власності зареєстроване в КП «ДМБТІ» 01.12.2004, реєстраційний номер: 7951896. (а.с. 8, 9). Вказані 82/300 частин домоволодіння позивач успадкувала за заповітом після смерті [PERSON], померлої 25.02.2004, якій належали вказані 82/300 частин домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 13 травня 1986 року за р. №1-1422, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 20.05.1986 в реєстровій книзі №418 за реєстровим №78, реєстраційний №7951896. Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [INFO] (а.с.19) з 08.10.1996, що підтверджується відповідною інформацією на запит суду, тобто ще з часу попереднього власника померлої 25.02.2004 [PERSON] Відповідач не є членом сімї позивача. За зазначеною адресою відповідач не мешкає з 2004 року. Зазначений висновок суд робить на підставі акту обстеження будинку №8 по вул. Меліоративна у м. Дніпро про встановлення факту не проживання і відсутності речей громадянки [PERSON], [INFO], складеного 18.02.2019 о 15:00 годині головною квартального комітету №18 в присутності трьох осіб (а.с. 12). Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності. Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, розвязуючи позовну вимогу, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які \~мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як встановлено судом в цій справі, відповідач не є членом сімї позивача у розумінні ст. 64 ЖК УРСР (відповідач не проживає в домоволодінні позивача з 2004 року та взагалі набула права користування вказаним домоволодінням за часів іншого власника (гр. [PERSON]П.), яка померла 25.02.2004), тому суд погоджується із слушністю доводів позивача в тій частині, що реєстрацією місця проживання відповідача за адресою належного позивачеві на праві приватної власності майна створюються перешкоди в реалізації в повному обсязі прав, як власника, у звязку з чим порушені права підлягають поновленню у спосіб, визначений позивачем (ст. 16 ЦК України), та на підставі ст. 383, 391 ЦК України. Таким чином, вочевидь, що відповідач не є членом сімї позивача та набула право користування у іншого власника. У звязку із зазначеним не підлягають застосуванню до правовідносин приписи ст. 405 ЦК України, на які позивач також посилалася, оскільки учасники справи не є членами сімї. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved