Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, обґрунтовуючи тим, що 25.05.2014 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на дві земельні ділянки загальною площею 11, 680 га, розташовані на території [PERSON] сільської ради, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельні ділянки не межують між собою, площа земельної ділянки 1 становить 5, 690 га, площа земельної ділянки 2 становить 5, 990 га. Державний акт на імя [PERSON] серії І ДП № 058321 на право власності на землю видано на підставі рішення 19 сесії 23 скликання [PERSON] сільської ради Синельниківського району № 100 19/XXIII від 16.03.2001 року на земельну ділянку площею 11, 680 га. На плані зовнішніх меж земельної ділянки вказані схеми двох ділянок, їхня площа та опис меж. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 15713. Один примірник акту виданий на руки [PERSON], а другий зберігається в [PERSON] районній раді. 26.12.2014 року вона отримала в Другій [PERSON] держнотконторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом на одну земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5, 990 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Синельниківського району. В цей же день держаним реєстратором проведена державна реєстрація права власності і вона отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на її імя. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5, 690 га нотаріус їй відмовив, оскільки на підставі рішення № РВ 1200205262015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, перетин ділянок з ділянкою 1224886000:01:001:0562, площа співпадає на 0, 0016 %, перетин ділянок з ділянкою 1224886000:01:001:0171, площа співпадає на 99, 9961 %. 24.06.2015 року вона отримала відповідь з управління Держземагенства у [PERSON] районі, з якої вбачається на її погляд, що в порушення прав її батька [PERSON], ще за його життя в 2007 році незважаючи, що його право на земельну ділянку площею 5, 690 га підтвердженого державним актом, виданим в 2001 році, на цю ж ділянку виданий державний акт серії ЯЕ № 483838 від 23.08.2007 року на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації № 230-р-07 від 13.04.2007 року на імя [PERSON]. Таким чином відбулося співпадання площі земельної ділянки розміром 5, 690 га, яка належить її батькові [PERSON] та земельної ділянки, на яку пізніше видано державний акт на імя [PERSON] на 99, 9961 % . Вважає, що відбулося грубе порушення прав її батька, у нього фактично «відібрали» земельну ділянку, право на яку підтверджено в передбаченому законом порядку. При наданні державного акту [PERSON] в 2001 році не присвоювався кадастровий номер земельним ділянкам. Просить суд визнати недійсним розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації № 230-р-07 від 13.04.2007 року; визнати недійсним державний акт серії ЯЕ № 483838 від 23.08.2007 року, виданий на імя [PERSON]; визнати за [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 5, 690 га, яка на підставі державного акту І-ДП № 058321, виданого на підставі рішення 19 сесії XXIII скликання [PERSON] сільської ради народних депутатів належить її батькові [PERSON], який помер 25 травня 2014 року. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, пояснили обставини справи таким чином як вони викладені вище. Просили суд їх задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON] райдержадміністрації позовні вимоги визнала повністю, проти їх задоволення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася по невідомій суду причині, хоча була повідомлена про судове засідання належним чином, що підтверджується розпискою про отримання нею судової повістки. Крім того, в ході попереднього судового засідання пояснила, що позовних вимог не визнає, оскільки після смерті свого батька [PERSON] успадкувала земельну ділянку в розмірі 5, 22 умовних кадастрових гектара, яка і є земельною ділянкою площею 5, 69 га. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не зявився, але надав суду листа про розгляд справи без його участі, рішення просить прийняти відповідно до норм діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника [PERSON] райдержадміністрації, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, дійшов такого висновку. Рішенням [PERSON] сільської ради № 100 19/XXIII від 16.03.2001 року було вирішено видати державні акти на право приватної власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам згідно додатку № 1. Відповідно до додатку № 1 [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину за законом № 557610 від 11.03.2001 року виділений земельний пай № 631 площею 5, 96 га. Згідно даного свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] після смерті [PERSON], померлої 17.07.1998 року, отримав спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 5.22 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Леніна с. Новоолександрівка, що належить померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0175436, виданого 26.05.1997 року. 16.10.2001 року [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю площею 11, 680 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії І ДП № 058321, виданого на підставі рішення 19 сесії XXIII скликання [PERSON] сільської ради. Дана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок, а саме, ділянка 1 площею 5, 690 га та ділянка 2 площею 5, 990 га. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 29.11.2005 року за [PERSON] визнано право приватної власності на земельну ділянку розміром 5, 22 умовних кадастрових гектара, яка знаходиться на території [PERSON] сільської ради Синельниківського району в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 16.08.1999 року. Розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації № 230-р-07 від 13.04.2007 року [PERSON] відведено земельну ділянку в натурі (на місцевості) у розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і видано державний акт на право власності на землю на території [PERSON] сільської ради пай № 631 на площі 5, 96 га. На підставі даного розпорядження [PERSON] 23.08.2007 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 483838 площею 5, 690 га на території [PERSON] сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 25.05.2014 року [PERSON] помер. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася його донька [PERSON], яка 26.12.2014 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом у вигляді земельної ділянки загальною площею 5, 990 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної померлому на підставі державного акту на право власності на землю серії І ДП № 058321, кадастровий номер земельної ділянки 1224886000:01:001:0159. На підставі даного свідоцтва в реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] 26.12.2014 року зареєстровано право власності на дану земельну ділянку. Постановою державного нотаріуса Другої [PERSON] державної нотаріальної контори від 19.06.2015 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5, 690 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради, після смерті 25.05.2014 року [PERSON], оскільки на підставі рішення № РВ 1200205262015 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, а саме: 1. Перетин ділянок з ділянкою 1224886000:01:001:0562, площа співпадає на 0, 0016 %. 2. Перетин ділянок з ділянкою 1224886000:01:001:0171, площа співпадає на 99, 9961 %. З листа управління Держземагенства у [PERSON] районі Дніпропетровської області за № 2945 08/6 від 24.06.2015 року вбачається, що при реєстрації земельної ділянки, яка належала [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І ДП № 058321 від 16.10.2001 року, було прийнято рішення про відмову у звязку з тим, що дана земельна ділянка співпадає із земельною ділянкою з кадастровим номером 1224886000:01:001:0171, яка належить [PERSON] згідно державного акту серії ЯЕ № 483838 від 23.08.2007 року, виданого на підставі розпорядження [PERSON] РДА № 230-р-07 від 13.04.2007 року. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. п. 2, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номеру. Документи, якими було посвідчено право власності чи право користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр», є чинними. Згідно ч. 2, п. а, п. г ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, позивачка як спадкоємець за заповітом після смерті свого батька [PERSON] прийняла спадщину у вигляді земельної ділянки площею 11, 680 га, яка згідно з планом меж складається з земельної ділянки площею 5, 990 га та земельної ділянки площею 5, 690 га., та яка належала померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого йому в 2001 році. Але, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на земельну ділянку площею 5, 990 га. В нотаріальному порядку вона не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5, 690 га та зареєструвати за собою право власності, оскільки в 2007 році відповідач [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку на підставі розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації № 230-р-07 від 13.04.2007 року, яким [PERSON] була відведена земельна ділянка у розмірі земельної частки (паю) № 631 на площі 5, 96 га, тобто земельна частка (пай), на який рішенням [PERSON] сільської ради від 16.03.2001 року [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на землю. За таких обставин дане розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації та отриманий на підставі нього [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю порушують права [PERSON] як спадкоємця за заповітом після смерті її батька [PERSON], який ще до видачі даних документів отримав право власності на спірну земельну ділянку, внаслідок чого ще за життя права [PERSON] також були порушені, у звязку з чим наявні підстави для визнання їх недійсними. За таких обставин підлягає й задоволенню позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 5, 690 га. Заперечення відповідача [PERSON] є безпідставними та належним чином не обґрунтованими, оскільки після смерті свого батька [PERSON] вона успадкувала земельну ділянку розміром 5.22 умовних кадастрових гектара, тобто земельну ділянку без визначення її площі, а тому дані обставини не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повністю. У звязку з цим згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідачів, з кожного окремо, підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного, та ст.. ст.. 321, 1216, 1218, 1225, 1236 ЦК України, ст.. ст.. 152, 153, 155 ЗК України, п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п. п. 2, 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр»,

Outcome: approved