Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення їхньою спільною дитиною [PERSON], [INFO] трьох років у розмірі 689 гривень щомісячно. На обґрунтування позову посилається на те, що вона з 16 листопада 2012 року знаходиться з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 155, а рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач посилається на те, що на даний час дитина проживає разом з нею, а позивачка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та отримує 130 гривень державної допомоги у звязку з чим не працює, а відповідач має мінливий нерегулярний дохід, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду для вирішення питання про примусове стягнення аліментів на її утримання з відповідача за рішенням суду, так як за законом позивачка, як дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від відповідача до досягнення їх спільним сином трьох років, відповідно до ст.84 Сімейного кодексу України. Позивач [PERSON] в судових засіданнях 16 та 30 жовтня 2015 року позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через свого представника (а.с.25) в судове засідання 30 жовтня 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, а його інтереси в судовому засіданні представляє повноважний представник, у звязку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 15 серпня 2015 року (а.с.16,17) в судових засіданнях 16 та 30 жовтня 2015 року позовні вимоги визнав частково на суму 200 гривень на місяць, посилаючись на те, що відповідач згідно рішення суду сплачує на користь позивачки аліменти на утримання їхнього спільного сина, а оскільки має нерегулярний мінливий дохід, то позбавлений можливості сплачувати більшу суму на утримання позивачки, як дружини з якою проживає дитина. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно положень ч.2,4,6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що 16 листопада 2012 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 155 (а.с.4), а рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.26-28). Під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с.5), батьком якого є відповідач [PERSON]. Згідно довідки Комунального підприємства «Солонянське житлово-комунальне управління» від 22 вересня 2015 року № 858 (а.с.6) дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а згідно довідки Дніпропетровської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18 вересня 2015 року №4009/10/04-17-04 позивачка працює у Дніпропетровській обєднаній державній податковій інспекції головного управління ДФС у Дніпропетровській області старшим державним ревізором інспектором відділу перевірок платників податків управління податкового аудиту та з 22 травня 2013 року по 06 березня 2016 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.7) та отримує допомогу по догляду за дитиною в розмірі 130 гривень на місяць (а.с.18). Судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання позивачки як дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трьох років не надає, а позивач не згодна на отримання такого утримання одноразовим платежем в розмірі 1\~500 гривень, що було запропоновано представником відповідача в судовому засіданні 30 жовтня 2015 року, оскільки вважає що до досягнення їхнім спільним сином [PERSON] трирічного віку залишилося фактично пять місяців і відповідач має можливість надавати їй утримання в розмірі більшому ніж 300 гривень на місяць. Оскільки судом було встановлено, що [PERSON] здійснює догляд за малолітньою дитиною, а відповідач у добровільному порядку після розірвання шлюбу не надає позивачці кошти на її утримання, а лише зобовязаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання дитини, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача в примусовому порядку аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, оскільки відповідно д ч. 6 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу між ними. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів про своє працевлаштування та про розмір отримуваного заробітку, як не надала таких доказів і позивачка. В судовому засіданні 30 жовтня 2015 року позивач та представник відповідача не заперечували, що [PERSON] на даний час має мінливий нерегулярний дохід, а відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі зазначеного, розмір аліментів на утримання дружини має бути визначений у твердій грошовій сумі. Крім того, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоровя як відповідача, так і позивача, їхньої дитини, а також те, що відповідач зобовязаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, що не може впливати на розмір аліментів на утримання дружини, оскільки обовязки з утримання дружини та дитини є самостійними. Також при визначенні розміру аліментів на утримання дружини з якою проживає дитина, судом враховується те, що СК України не врегульовані положення щодо мінімального розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, проте ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184\~цього Кодексу. Частина 2 ст. 10 СК України передбачає, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону), тому суд під час визначення розміру аліментів на утримання дружини застосовує аналогію закону, тобто ч. 2 ст. 182 СК України. Оскільки ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 вересня в розмірі 1 378 гривень, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі 500 гривень, що становить не менше 30 % такого прожиткового мінімуму. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно позивача, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України відповідач не має. Крім цього, у зв'язку із частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір відповідно до Закону України «Про судовий збір», оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду була звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial