Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання з відповідачем шлюбу, зареєстрованого 18.08.2018 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, актовий запис №949, залишивши їй прізвище - [PERSON] . Позов обгрунтований тим, що позивач з 18.08.2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання з відповідачем дітей не мають, однак розірвати шлюб в органах ДРАЦС в добровільному порядку немає можливості, оскільки їй не відомо місце перебування відповідача, будь-якого зв`язку з ним вона немає. Спільне проживання з відповідачем було недовгим, та вже на початку листопада 2018 року їх сімейні відносини були припинені, оскільки відповідач не бажав працювати та утримувати сімю, часто перебував в нетверезому стані, оформлював без її згоди кредити, які їй приходилось погашати за власні кошти. Вона втратила до відповідача почуття довіри, любові та поваги, окремо проживають з листопада 2018 року. На сьогоднішній день вони проживають окремо і вона прийшла до висновку, що їх сім`я не може бути збережена, а тому вона вимушена звернутись до суду про розірвання шлюбу. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином через оголошеня на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, відзиву не надав. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Дані правовідносини регулюються ст. ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . . Відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Як встановлено судом, сторони не підтримують шлюбних стосунків, проживають окремо, в сім`ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім`ю неможливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Таким чином суд повно, всесторонньо та об`єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.115 Сімейного кодексу України після набрання рішенням законної сили необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Outcome: approved