Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача заборгованість за договором купівлі-продажу товару у розмірі 51 000,0 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000,0 грн. та судові витрати в розмірі 610,0 грн. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2000 року їй належить магазин за адресою [ADDRESS]. 01.03.2006 року між нею та відповідачем укладено договір оренди магазину, разом з магазином вона передала відповідачу товар загальною вартістю 51000 грн., 11.05.2007 року між нею та відповідачем укладено договір купівлі-продажу товару загальною вартістю 51000 грн., за яким відповідач отримала вказаний товар і зобов'язалася повернути грошові кошти за товар за першою вимогою, у жовтні 2013 року вона звернулась до відповідача з вимогою повернути грошові кошти в розмірі 51000 грн. за реалізований товар, однак відповідач гроші їй не віддала, на її неодноразові звернення відповідач не реагує. 14.11.2013 року вона звернулась до Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про притягнення відповідача до відповідальності за привласнення вказаних коштів, 04.04.2014 року вона повторно звернулася до міліції і тільки 16.04.2014 року отримала висновок про відсутність в діях відповідача ознак кримінального правопорушення, після отримання вказаного висновку вона перенесла нервовий стрес, вона є пенсіонером і сума зароблених нею на протязі багатьох років грошових коштів у розмірі 51 000 грн. для неї є суттєвою. Позивач також вказує, що вказаними діями відповідачем їй завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що через хвилювання у неї з'явилися проблеми зі здоров'ям, погіршились гармонійні адаптовані умови життєдіяльності, внаслідок чого обумовлюють необхідність нераціональних витрат часу, вимагають залучення душевних та матеріальних зусиль і розв'язання проблем, так як вона отримує малу пенсію і в зв'язку з погіршеним здоров'я, що сталися з даних подій, зараз вона вимушена шукати кошти для відновлення та реабілітації свого здоров'я, потрапляючи в боргову залежність від кредиторів, що постійно тримає її в нервовому стані, значно ускладнює вирішення багатьох побутових проблем для неї та її родини, неодноразові походи до медичних закладів міліції, суду, нагадування кредиторів про борги негативно відображаються на мікрокліматі її родини, з'явились негативні психоемоційні почуття самозвинувачення та зниження самоцінності для неї, порушення душевної рівноваги, необхідність психологічної перебудови, незручності та обмеження в можливостях як в своїх і всієї родини з необхідністю пристосовування до умов життєдіяльності, все це їй спричиняє моральні страждання, які вона оцінює в 10 000 гривень, при цьому вона вказує, що і значно більша сума не поверне їй належного спокою і здоров'я. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, в зв'язку із чим суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 01.06.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди магазину за адресою [ADDRESS], разом з магазином позивач передала відповідачу товар загальною вартістю 51 000 грн., 11.05.2007 року між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару загальною вартістю 51 000 грн., за яким відповідач отримала вказаний товар і зобов'язалася повернути грошові кошти за товар за першою вимогою. У жовтні 2013 року позивач звернулась до відповідача з вимогою повернути грошові кошти в розмірі 51000 грн. за реалізований товар, однак відповідач гроші їй не віддала, на її неодноразові звернення не реагує, позивач двічі зверталась до Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області із заявами про притягнення [PERSON] до відповідальності за привласнення вказаних коштів, однак отримала висновок про відсутність в діях відповідача ознак кримінального правопорушення. Наведені обставини підтверджуються копією розписки [PERSON] про зобов'язання повернути грошові кошти в розмірі 51000 грн. за отриманий товар на першу вимогу; копіями заяв [PERSON] до Ірпінського МВ ГУ МВС України в Київській області; копією письмової вимоги про повернення грошових коштів в розмірі 51000 грн.; копією зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення; копією висновку від 14.12.2013 року про відсутність кримінального правопорушення; копією договору оренди нежитлового приміщення; іншими матеріалами справи. Дані правовідносини регулюються: · ст. ст. 526, 530 ЦК України, за якими зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк; - -ст. 1046 ЦК України, відповідно до якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; · ч.2 ст. 1047 ЦК України, згідно з якою на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; - ч.1 ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Оскільки відповідачка [PERSON] добровільно не виконує взяті на себе зобов'язання за укладеним між нею та [PERSON] договором, її заборгованість становить в розмірі 51000 гривень, то суд вважає, що слід стягнути з відповідача вказану суму на користь позивача. В задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди суд вважає за необхідне відмовити в зв'язку з відсутністю належних та допустимих доказів зазначених позивачем обставин, якими обґрунтовуються вказані вимоги. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача частково підлягають стягненню судові витрати в розмірі 510,0 грн. сплаченого позивачем судового збору. На підставі ст.ст. 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial