Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просила позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо неї [PERSON] У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є донькою відповідачів. Батька [PERSON] позивач не пам'ятає, оскільки майже від її самого народження він зник та не приймав жодної участі у вихованні та забезпеченні своєї доньки. Мати позивача [PERSON] проживає у одному будинку з позивачем, проте у різних квартирах, і з донькою бачиться лише випадково. Відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями та життям своєї доньки не цікавиться, не надає жодної матеріальної допомоги та не бажає приймати участі у вихованні дитини. Позивач знаходиться повністю на утриманні своєї тітки [PERSON] та дідуся [PERSON], проживає разом з ними у одній квартирі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомили. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Також надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їхньої доньки [PERSON], [INFO], і акт обстеження житлово-побутових умов квартири, в якій проживає позивач. Відповідно до положень ч. 1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст.224 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно до ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] (відповідачі) є батьками [PERSON], [INFO] (позивач) (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно довідки форми №3 позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов [PERSON] проживає разом зі своєю тіткою [PERSON] в орендованій квартирі в [ADDRESS]. В даній квартирі створені належні умови для всебічного розвитку, навчання та виховання дитини. Згідно висновку, наданого Оболонською районною в м. Києві державною адміністрацією від 31 липня 2017 року № 104-6240 відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток позивача, її навчання, не спілкуються з нею, не виявляють інтересу до її життя, не створюють умов для отримання освіти, участі у її вихованні не приймають, не виявляють батьківського піклування. Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхньої доньки [PERSON], [INFO]. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У судовому засіданні [PERSON], яка є сестрою відповідача [PERSON] та тіткою позивача, в якості свідка повідомила, що батька [PERSON] позивач не пам'ятає, оскільки майже від її самого народження він зник та не приймав жодної участі у вихованні та забезпеченні своєї доньки. Мати позивача [PERSON] проживає у одному будинку з позивачем, проте у різних квартирах, і з донькою бачиться лише випадково. Відповідач [PERSON] зловживає спиртними напоями та життям своєї доньки не цікавиться, не надає жодної матеріальної допомоги та не бажає приймати участі у вихованні дитини. На підставі вищевказаного судом було встановлено, що відповідачі не виконують обов'язків батьків по вихованню дитини, не цікавляться життям та станом її здоров'я, не намагаються спілкуватися з нею, не надають жодної матеріальної допомоги, тобто свідомо усунулися від виховання дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по утриманню та вихованню доньки, тому суд приходить до висновку, що останніх необхідно позбавити батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного, ст. ст. 141, 150, 164, 165, 166 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитини», Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»;

Outcome: approved