Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 29.06.2002 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через несумісність характерів, різні погляди на життя між ними виникали непорозуміння та сварки, що призвело до припинення шлюбних відносин. Вважає збереження шлюбу неможливим, тому просить шлюб розірвати, а малолітнього сина залишити проживати з нею. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснила, що між ними припинені шлюбні відносити з грудня 2013 року, просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне «[PERSON]». Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, пояснивши, що причиною припинення шлюбних відносин з грудня 2013 року була відсутність взаєморозуміння між ним та позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до 4 ст. 174 ЦПК України при визнанні відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 29.06.2002 року між позивачем та відповідачем міським відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2013 року та проживають окремо, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім'ю не мають. Примирятись сторони не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що за даних обставин подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, що є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням відповідача суд вважає можливим відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір, що підтверджено документально, тому підлягає стягненню з відповідача на її користь. Враховуючи викладене та

Outcome: approved