Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Позивач звернулася із вказаним позовом, в якому посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.10.1994 їй належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частини є [PERSON] У квітні 2010 року їй стало відомо, що на підставі доручення від 28.10.2002, посвідченого секретарем Михайлівської сільської ради [PERSON], яке начебто було видано нею [PERSON] (сину [PERSON].), останній 03.12.2002 уклав з [PERSON] договір дарування належної позивачці половини будинку. Рішенням Скадовського районного суду від 25.06.2015 у цивільній справі №2119/2-100/2011 доручення від 28.10.2002 та договір від 03.12.2002 дарування 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS], визнано недійсними. Зазначає, що неправомірними діями секретаря сільської ради їй заподіяно матеріальну та моральну шкоду. З метою поновлення документів про право власності на частину житлового будинку вона витратила 550 грн. за видачу дублікату свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з позбавленням права власності на житло. Просить стягнути з Михайлівської сільської ради на її користь матеріальну шкоду у сумі 550 грн. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. В судовому засіданні позивач, її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові. Представник Михайлівської сільської ради Скадовського району за довіреністю [PERSON] позов визнала частково - в частині відшкодування матеріальної шкоди. Також надала письмові заперечення на позов, в яких, зокрема, зазначила, що позивачкою не обґрунтовано наявність моральної шкоди, що є підставою у відмові у позові в цій частині. [PERSON] в судове засідання не з'явилась причини неявки суду не повідомила, про час і місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові докази та оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.10.1994 є власником 1/2 житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частки житлового будинку є [PERSON] (а.с.6). Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 25.06.2015 задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області, приватного нотаріуса [PERSON] про визнання доручення та договору дарування недійсним. Визнано недійсним доручення від 28.10.2002, видане від імені [PERSON] на ім'я [PERSON], яке засвідчене секретарем виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області [PERSON], зареєстроване в реєстрі за №4742. Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], укладений 03.12.2002 між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №4336. З наданих у судовому засіданні пояснень голови Михайлівської сільської ради вбачається, що усі нотаріальні дії виконувала секретар сільської ради, на той час [PERSON] (а.с.3-5). Рішення набрало законної сили (а.с.16-17). За змістом ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Як регламентує ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтями 440, 440-1, 441, 442 ЦК України (1963), який діяв на час вчинення дій, встановлено, що шкода, заподіяна особі або майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі. Організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх службових обов'язків. Моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину діяннями іншої особи, яка порушила законі права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду. Аналогічні вимоги передбачені чинним ЦК України. Так, згідно ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. На відновлення документів про право власності на належну позивачці частину житлового будинку, останньою було сплачено 550 грн. (а.с.7), що не заперечувалося сторонами під час розгляду справи та визнано відповідачем. Таким чином, матеріальна шкода у розмірі 550 грн., завдана позивачці діями секретаря сільської ради, підлягає відшкодуванню відповідачем у повному обсязі. Щодо стягнення коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди, суд вважає необхідним зазначити наступне. Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян. Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд погоджується, що позивач дійсно пережила моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача щодо порушення її права власності, необхідності вжиття дій для відновлення порушеного права. Проте, враховуючи характер та тривалість перенесених позивачем моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих і соціальних стосунках, час та зусилля необхідні для їх відновлення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці суд визначає у сумі 5 000 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial