Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернулася з позовами до відповідача про визнання нерухомого майна об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Позови змінювалися та доповнювалися. В судовому засіданні, позивач та її представник (на підставі довіреності) посилалися на те, що з 09 серпня 2003 року по 13 вересня 2012 року вона проживала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одну неповнолітню дитину. У 2004 році ними придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В квартирі було зроблено капітальний ремонт за спільні кошти. В квартирі облаштовано електробойлер, відреставровано ванну. Вікна і двері теж були замінені на нові дерев»яні. Згідно документів, квартира належить відповідачеві на підставі договору дарування. Позивач вважає, що за рахунок і її вкладень в ремонт квартири, вартість цього майна істотно збільшилась, а тому вважає квартиру об»єктом права спільної сумісно власності подружжя. Позивач просить визнати за нею, виділити у власність, наступне майно спільно нажите з відповідачем: ? частку квартири [ADDRESS]; ? частку квартири [ADDRESS] вартістю 6698 грн. 50 коп.; ? частку гаража [ADDRESS] вартістю 5116 грн. 25 коп.; обігрівач електричний вартістю 450 грн.; пилосос LG вартістю 700 грн.; сімнадцять кришталевих ваз загальною вартістю 250 грн.; холодильник «Самсунг» вартістю 2260 грн.; плиту газову «Норд» вартістю 1800 грн.; машину пральну автомат вартістю 2500 грн.; конвектор електричний вартістю 2000 грн.; мікрохвильову піч вартістю 400 грн.; ? частку коштів, витрачених на ремонт магазину «[INFO]» по [ADDRESS] - 16850 грн.; ? частку вартості автомобіля марки «Фольксваген» - 42500 грн.. Крім того, просить стягнути з відповідача половину сплачених нею коштів за проведення будівельно-технічної експертизи - 1250 грн.. Відповідач та його представник (на підставі угоди) в судовому засіданні позов визнав частково. З вимогами позивача [PERSON] не згоден в частині поділу квартири [ADDRESS], оскільки ця квартира йому була подарована, а кошти в ремонт він вкладав свої, оскільки є приватним підприємцем, а також поділу автомобіля «Фольксваген», який не належить ні йому, ні позивачеві. Оскільки вимоги позивача про поділ квартири [ADDRESS] вважає необгрунтованими, то і сплачівати кошти, витрачені позивачем на проведення будівельно-технічної експертизи не повинен сплачувати. На поділ іншого майна - згоден. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Кодимського районного бюро технічної інвентаризації №3945941 від 23 червня 2004 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування ВВЕ 889102 від 23 червня 2004 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що десь у 2005 році виконувала ремонт у квартирі [ADDRESS]. За виконану роботу розраховувався [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що у 2005 році разом з відповідачем [PERSON] проводив ремонт у того квартирі [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області 03 березня 2006 року [PERSON] народилася [INFO] року. Батьками дитини є [PERSON] і [PERSON]. Згідно рішенню Кодимського районного суду Одеської області від 03 вересня 2012 року (справа №1514/1359/2012) шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишене дошлюбне прізвище - «[PERSON]». Вислухавши вимоги та заперечення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Законом (ст.ст. 10 ч.3 і 60 ч.1 ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Як установлено в судовому засіданні з пояснень сторін, та досліджених матеріалів справи сторони проживали в зереєстрованому шлюбі з 09 серпня 2009 року по 13 вересня 2012 року. За час шлюбу ними нажите таке майно: квартира [ADDRESS], обігрівач електричний вартістю 450 грн.; пилосос LG вартістю 700 грн.; сімнадцять кришталевих ваз загальною вартістю 250 грн.; холодильник «Самсунг» вартістю 2260 грн.; плиту газову «Норд» вартістю 1800 грн.; машину пральну автомат вартістю 2500 грн.; конвектор електричний вартістю 2000 грн.; мікрохвильову піч вартістю 400 грн.. Квартира [ADDRESS] відповідачем була отримана як подарунок (договір дарування ВВЕ №889102 від 23 червня 2004 року). Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною другою статті 61 СК України передбачено, що об»єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя Статтею 69 ч.1 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Під час розгляду справи по суті позивачем було доведено, що спірне майно: квартира [ADDRESS], обігрівач електричний вартістю 450 грн.; пилосос LG вартістю 700 грн.; сімнадцять кришталевих ваз загальною вартістю 250 грн.; холодильник «Самсунг» вартістю 2260 грн.; плиту газову «Норд» вартістю 1800 грн.; машину пральну автомат вартістю 2500 грн.; конвектор електричний вартістю 2000 грн.; мікрохвильову піч вартістю 400 грн.., нажите саме під час шлюбу з відповідачем. Пленум Вреховного Суду України у пункті 24 своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов»язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Разом з тим, позивач не надала доказів того, що майно відповідача (квартира [ADDRESS]) за час шлюбу істотно збільшилося у свої вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат ( ч.1 ст.62 СК України). Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача половини витрат на проведення судової будівельно-технічної експертизи є безпідставною. Що стосується вимоги позивача включити до переліку майна, що підлягає поділу, автомобіль марки «Фольксваген» LT28 номерний знак [NUMBER], то суд прийшов до такого. Доказів того, що зазначений автомобіль належав на праві спільної сумісної власності подружжю, позивачем не надано, а тому суд не вбачає підстав визнати зазанчене майно спільною сумісно власністю подружжя. Визначаючи розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд виходив з того, що згідно частини третьої статті 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку ті лікування. В цьому контексті, суд вважає за необхідне виділити у власність позивача більшу частку, з урахуванням того, що з нею проживає малолітня дитина, а також ту обставину, що сам відповідач не заперечує проти такого поділу. З огляду на викладене суд прийшов до такого - виділити у власність позивача: ? частку квартири [ADDRESS] вартістю 6698 грн. 50 коп.; ? частку гаража [ADDRESS] вартістю 5116 грн. 25 коп.; обігрівач електричний вартістю 450 грн.; пилосос LG вартістю 700 грн.; сімнадцять кришталевих ваз загальною вартістю 250 грн.; холодильник «Самсунг» вартістю 2260 грн.; плиту газову «Норд» вартістю 1800 грн.; машину пральну автомат вартістю 2500 грн.; конвектор електричний вартістю 2000 грн.; мікрохвильову піч вартістю 400 грн.; ? частку коштів, витрачених на ремонт магазину «[INFO]» по [ADDRESS] - 16850 грн., а всього майна на суму 39024 грн. 75 коп. а у власність відповідача - ? частку квартири [ADDRESS] вартістю 6698 грн. 50 коп.; ? частку гаража [ADDRESS] вартістю 5116 грн. 25 коп.., а всього майна на суму 11814 грн. 75 коп.. Частиною першою статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ст.ст. 74, 60,69, 70 ч.3 СК України,

Outcome: partial