Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому, на підставі ст.ст. 215, 203 ЦК України, просила визнати недійсним кредитний договір від 21.07.2006. В обґрунтування позову вказує на те, що під час укладання кредитного договору відповідачем не було надано повної інформації про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту у відповідності до умов ст.11 ст. ЗУ « Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007, що є підставою для визнання правочину недійсним. Факт приховування від споживача важливої інформації перед підписанням договору, встановлення несправедливих умов, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків, невідповідність попередньо встановлених між сторонами умов до фактично передбачених у договорі, що спрямоване на введення в оману споживача з метою отримання ним фінансової послуги, свідчить про здійснення нечесної підприємницької практики. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2018 було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 09.08.2018 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що перед укладенням та підписанням кредитного договору, позичальник звернулась до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, де в графі 1. «Відомості про кредит» власноручно зазначила, що має намір отримати споживчий кредит та обрала валюту долари США, суму кредитування, строк та зазначила мету, тобто, цільове використання кредиту. Своїм підписом під відповідним документом позичальник засвідчила, що ознайомлена з кредитними умовами, зокрема: мета для якої кредит буде витрачений, наявні форми кредитування та відмінності між ними, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, форми забезпечення, строк та відсоткова ставка за кредитом. Зазначає, що будь-яких доказів щодо звернення з вимогою про надання будь-яких додаткових відомостей, або щодо нерозуміння умов кредитування позичальником, до банку не надходило. Посилання позивача на прояв недобросовісної конкуренції з боку банку позивачем не доведено. Про повідомлення [PERSON] із всіма умовами споживчого кредитування, орієнтовною сукупною вартістю кредиту та про надання [PERSON] повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації при укладенні додаткових угод, свідчить власноручно здійснений підпис позичальника (позивача) під відповідними умовами. 16.10.2018 на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому зазначено, що споживачу не була надана в належній і зрозумілій формі вся необхідна інформація про кредит, в тому числі не було надано розрахунки загальної вартості кредиту, не зазначено вартість всіх супутніх послуг. Також позичальник не був попереджений про відсутність в договорах умов, які є обов`язковими для договорів даного виду згідно законодавства, про наявність в договорі умов, які в порушення законодавства про захист прав споживачів є незаконними та несправедливими, обмежують його в правах та створюють істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін на користь банку. Якби споживач був у належній формі попереджений про наявність таких обставин, він не погодився б на укладання цих договорів на таких невигідних для себе умовах. 21.01.2019 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача - [PERSON] , про приєднання доказів до матеріалів справи в порядку ст.ст. 31, 60 ЦПК України. 28.02.2019 на адресу суду надійшла заява про залучення до справи в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача у справі [PERSON] . Ухвалою суду від 01.03.2019 заяву представника позивача [PERSON] про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору - задоволено, залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] . 04.11.2019 на адресу суду надійшла заява від представника ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про залучення правонаступника позивача на підставі ст. 55 ЦПК України. Ухвалою суду від 11.11.2019 заяву представника ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» Бадах С.М. про заміну відповідача правонаступником у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору - задоволено, замінено відповідача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», на правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП». Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Судовим розглядом встановлено, що 21.06.2006 між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про надання споживчого кредиту №014/035-40/40511 для придбання квартири, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі ліміту, що дорівнює 29865,00 доларів США. В якості забезпечення зобов`язання між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] укладено договір поруки №1 від 21.07.2006. 21.07.2006 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1, відповідно до п. 1 якої тимчасово, на період з 15.04.2009 по 15.04.2010 сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу по сплаті суми кредиту та змінити строк його сплати відповідно до графіку повернення кредиту та сплати інших платежів, що є додатком до цієї додаткової угоди та її невід`ємною частиною. Протягом кредитних канікул позичальник сплачує проценти за користування кредитом відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до п. 3 додаткової угоди №1, позичальник підтверджує, що перед укладенням цієї додаткової угоди він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року), що підтверджується підписом позичальника про його ознайомлення з Умовами кредитування, які є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. 24.04.2007 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2, відповідно до п. 1.4 якої процентна ставка за користування кредитом складає 12 % річних. Сторони домовились, що кредитор має право без отримання будь-якої додаткової згоди позичальника коригувати (змінювати) процентну ставку протягом дії цього договору, а також в інших випадках, передбачених цим договором, та з дотриманням порядку, передбаченого п. 6.2 цього договору. Також сторони домовились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених п. 1.5.2 договору (п. 1.4 договору). Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином у разі, коли воля суб`єкта правочину формувалася не вільно і (або) не відповідала його волевиявленню, правочин визнається недійсним. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла час виникнення спірних правовідносин), перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством. Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктом 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про: установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові №6-1341цс15 від 02.12.2015, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Як вбачається з матеріалів справи, при укладанні кредитного договору, сторони погодили всі його істотні умови, як то: предмет договору, строк кредитування, плата за кредит (розмір процентної ставки), умови його забезпечення, права та обов`язки сторін, їх відповідальність, гарантії, порядок зміни процентної ставки та визначили сукупну вартість кредиту. Підписуючи договір, позивач підтвердила, що вона цілком розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки і погоджується з ними, отже, як наслідок, вважає їх справедливими по відношенню до себе. Відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, що підтверджується тим, що позивач своїм підписом засвідчила, що вона перед підписанням даного договору отримала інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України. Будь-яких доказів того, що вказаний інформаційний лист перед підписанням договору вона не отримувала, позивач не надала. Крім того, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (ч. 2 ст.19 Закону). Зазначаючи в позові про те, що діяльність банку ввела позивача в оману, будь-яких доказів того, що надана відповідачем інформація щодо умов кредитування була нечіткою, незрозумілою або мала двозначний спосіб, що істотно вплинуло чи могло вплинути на свободу її вибору або її поведінку як споживача, не надала, а навпаки підписанням кредитного договору, його Додатку № 1 та №2, засвідчила ту обставину, що всі умови договору їй цілком зрозумілі та по відношенню до неї вони є справедливими. Підвищення курсу іноземної валюти та в зв`язку з цим зміни фінансового становища щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним договором не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки позивач, як позичальник, при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті, в зв`язку з чим її посилання на те, що в договорі не передбачено умов про зменшення процентної ставки у зв`язку із девальвацією, на увагу не заслуговують. Позивач, укладаючи договір, не скористалась своїм правом визначити його умови щодо зменшення розміру процентної ставки у випадку настання певних обставин, що не може бути підставою для звільнення від взятих на себе зобов`язань. У відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не була позбавлена права протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Тобто, навіть після підписання договору, умови якого їй були достеменно відомі, могла скористатись своїм право і відкликати свою згоду. Отже, суд дійшов висновку, що позивач була ознайомлена з умовами договору і висловила своє волевиявлення шляхом підписання зазначеного договору. Факту введення банком позивача в оману не встановлено та не доведено в судовому засіданні. В зв`язку з чим, підстави позову є не обґрунтовані. Як на підставу позову, позивач посилалася на недотримання банком Постанови НБУ «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10.05.2007. Стаття 58 Конституції України встановлює, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. До правового договору застосовуються норми законодавства, які діють на час їх виникнення, адже закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної сили. У зв`язку з чим, до спірних правовідносин сторін Постанова НБУ №168 від 10.05.2007 не застосовується, оскільки вона прийнята після укладання договору. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними «від 06.11.2009 № 9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.1056 ЦК України, позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом. Укладаючи та власноруч проставляючи свій підпис на кредитному договорі, отримуючи у відповідача кредитні кошти, позивач погодилася з умовами кредитного договору, погодилася отримати гроші та відповідно погодилася забезпечити повернення одержаних кредитів та нарахованих процентів, погашала кредит. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, в зв`язку з чим не підлягають до задоволення в зв`язку із їх недоведеністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed