Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Фонтанна, буд. 21, с. Старомлинівка, Великоновосілківського району, Донецької області, 85552. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння за адресою: вул. Фонтанна, буд. 21, с. Старомлинівка, Великоновосілківського району Донецької області, 85552. Будинок належить позивачеві на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу жилого будинку від 30.05.2013 № 375, виданого державним нотаріусом [PERSON] Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 1117449 від 30.05.2013. З 2007 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем, але в липні 2012 року фактичні шлюбні відносини між ними було припинено, а в 2013 році шлюб було розірвано. З цього часу відповідач зібрав свої особисті речі та переїхав жити в інше місце: спочатку деякий час мешкав по вул. Дзержинського, буд. 50, с. Старомлинівка, а потім переїхав до м. Маріуполя. Таким чином, відповідач фактично не мешкає за адресою реєстрації з липня 2012 року, оплату комунальних послуг не здійснює, не здійснював поточного чи капітального ремонту будинку та не ніс жодних трудових та фінансових затрат на його утримання. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між нами не має. Позивач повідомлена судом в належний спосіб про час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи оповіщеним про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку (в матеріалах справи присутнє поштове повідомлення з особистим підписом відповідача про вручення йому судової повістки). Причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не зявився не повідомивши про причини неявки, але його відсутність не перешкоджає розгляду даної справи. Розглянувши матеріали справи судом встановлено: Згідно копій правовстановлюючих документів позивач [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: вул. Фонтанна, буд. 21, с. Старомлинівка, Великоновосілківського району Донецької області, 85552. Шлюб між сторонами припинено на підставі рішення Великоновосілківського районного суду від 13 листопада 2012 року. Згідно з актом комісії виконкому Старомлинівської сільської ради Донецької області від 31.10.2017 року, за адресою: вул. Фонтанна, буд. 21, с. Старомлинівка, Великоновосілківського району, Донецької області, 85552, крім позивача та її дітей, зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO]. Факт того, що відповідач вже протягом пяти років без поважних причин не проживає у спірному житлі підтверджується свідченнями сусідів позивача, а саме: [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою: вул. Молодогвардійська (Фонтанна), буд. 20, с. Старомлинівка, Великоновосілківського району, Донецької області, 85552, яка підтвердила, що відповідач фактично не мешкає за адресою реєстрації з липня 2012 року, [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: вул. Молодогвардійська (Фонтанна), буд. 20, с. Старомлинівка, Великоновосілківського району Донецької області, 85552, який також підтвердив, що відповідач фактично не мешкає за адресою реєстрації з липня 2012 року. Доказів на підтвердження іншого сторонами не представлено. Зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до змісту статті 129 Конституції України, ст.ст. 10, 60, 131 ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Так, за ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Нормою ч. 2 ст. 405 ЦК України визначено право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом та цією нормою встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Судом встановлено, що відповідач не проживає у житловому будинку за адресою: Фонтанна, буд. 21, с. Старомлинівка, Великоновосілківського району Донецької області, 85552 більше 5 років, будинком не користується, витрати, повязані з оплатою комунальних послуг, не здійснює, перешкод у користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права. А тому власник житла має право вимагати усунення перешкод у користуванні належним йому майном шляхом визнання зареєстрованих в ньому осіб такими, що втратили право на користування. З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved