Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 08 грудня 2012 року перебуває у шлюбі з відповідачем по справі, який зареєстровано у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 903. Під час шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з липня 2018 року фактично шлюбні стосунки сторін припинені, оскільки відповідач покинув спільне місце проживання, та почав проживати з іншою жінкою. Відповідач припинив брати участь у веденні спільного господарства та в утриманні родини, вихованні дітей. Крім того, протягом вказаного часу відповідач повністю усунувся від батьківського обов`язку щодо утримання дітей, не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання . У зв`язку з викладеним позивач просить розірвати шлюб між сторонами по справі, визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, та стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону. Позивач в судове засідання не прибула. 27.09.2019 року позивачем по справі до суду надано заяву з проханням справу розглянути без її участі. Крім того, в заяві просить вимогу щодо визнання місця проживання неповнолітніх дітей залишити без розгляду. В іншій частині позовні вимоги повністю підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, будь-яких заяв, клопотань не надавав. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: На підставі ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 08 грудня 2012 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, за актовим записом № 903. Під час шлюбу у сторін по справі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст.\~110\~Сімейного Кодексу\~України (далі за текстом\~СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами\~законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем по справі не ставиться питання про зміну прізвища, то після розірвання шлюбу суд вважає доцільним залишити їй прізвище « [PERSON] ». Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між сторонами по справі. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів в на утримання неповнолітніх дітей, то суд зазначає таке: Як встановлено судом в судовому засіданні, сторони по справі мають спільних дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком яких у відповідності до свідоцтв про народження є відповідач по справі [PERSON] (а.с. 7,8). Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту позовної заяви убачається, що діти проживають разом з матір`ю окремо від батька. Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сім`ї, батьків, дітей. Враховуючи встановлені судом обставини, суд доходить висновку про те, що позивач може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, так як є молодою та працездатною особою, жодних підтверджень та доказів які б свідчили про його неможливість матеріально утримувати своїх дітей суду не надано. Нормами ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Отже, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дітей також підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 1500 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено що при зверненні позивача до суду нею сплачено судовий збір в розмірі 768,40 грн. за заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Отже, аналізуючи викладене стягненню з відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (за позовні вимоги в частині розірвання шлюбу) на користь [PERSON] , та 768,40 грн. (за позовні вимоги в частині стягнення аліментів) на користь держави.

Outcome: approved