Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] та доньку [PERSON]. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. У звязку з чим позивач просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання доньок в розмірі ? частини його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно до їх повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила його задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на дітей в розмірі 1/3 частки від його доходу. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 12.12.2004 року між сторонами зареєстровано шлюб, який за рішенням Фастівського міськрайонного суду від 18.10.2016 року розірвано. Від подружнього життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають та знаходяться на утриманні матері, що підтверджується довідкою виданою ЖЕК Фастівської міської ради від 10.11.2016 року № 07-1085. Відповідач надає кошти але це є періодично. Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків, при цьому цей обовязок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та розяснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач отримує регулярну заробітну плату, працює на посаді слюсар-складальник в ПрАТ «ВЕНТС» в м. Боярка, та отримує біля семи тисяч гривень. Даний факт ним не заперечується. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, необхідність додаткових витрат на їх утримання, відсутність у відповідача інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, а тому суд приходить до висновку, що розмір аліментів можливо визначити згідно з позовними вимогами позивача в розмірі 1/2 частки доходу відповідача і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач заперечив проти розміру ? частини його доходів та просив стягнути з нього 1/3 частину від його доходів. Однак, не надав суду належного обґрунтування та належних доказів які б підтвердили про його неможливість сплачувати аліменти в розмірі якому просить в своїх позовних вимогах позивач. Відповідач має постійний заробіток, розмір якого відповідає прожитковому мінімуму визначеному ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», на утриманні непрацездатних та неповнолітніх немає, будь-яких грошових зобов»язань немає. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Ст. 88 ЦПК України, передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved