Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 27 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 264799 (вклад «Лояльний»): розмір вкладу 13000 гривень, процентна ставка 25 % річних, дата повернення вкладу 01 квітня 2015 року. За додатковими договорами від 30 грудня 2013 року, 03 січня, 09 січня, 22 січня, 27 січня, 03 лютого, 10 лютого, 12 грудня 2014 року позивач здійснювала поповнення вкладу. Відтак, загальна сума вкладу склала 130240,00 грн. 12 грудня 2014 року позивачем було подано до відділення банку заяву про дострокове розірвання договору за п. 2 та повернення вкладу. Однак, 05 січня 2015 року\~ банк виконав умови договору частково, так як перерахував\~\~\~ з депозитного на\~ картковий рахунок, проте у касі гроші видані не були. Після цього грошові кошти позивачу виплачувалися частинами, у звязку з чим [PERSON] просить суд стягнути з відповідача, з урахуванням уточнень до позовних вимог (а.с.65) на її користь: 1) суму процентів за фактичне користування коштами з розрахунку 25 % річних після закінчення терміну дії договору у розмірі 4351,80 грн.; 2) суму сплаченої комісії за зняття коштів з банкомату у сумі 275,51 грн.; 3) суму 3 % річних за порушення боржником грошового зобовязання\~ - 665,07 грн.; 4) суму інфляційних збитків у розмірі 20948,32 грн. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи в судове засідання не зявилася. Представник позивача в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач свого представника у судове засідання не направив, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с.70,75-76). Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі представника відповідача до суду не надходило. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку. Заслухавши думку осіб, що беруть участь у справі, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.\~\~ Судовим розглядом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений договір банківського вкладу № 264799 (вклад «Лояльний») з розміром вкладу 13000 гривень, процентною ставкою 25 % річних (а.с.3-5). За додатковими договорами сума банківського вкладу збільшилася (а.с.7-13). 12 грудня 2014 року позивач звернулася до банку про дострокове розірвання депозитного договору(а.с.26). 22 листопада 2013 року банк відкрив позивачу поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціального платіжного засобу (а.с.14-16). На вказаний рахунок платіжними дорученнями № 21888 та № 21889 від 06 січня 2015 року були перераховані грошові кошти: сума депозиту 130240,00 гривень та проценти згідно договору\~ у сумі 421,95 гривень (а.с.22). 06 січня 2015 року позивач звернулася до відповідача з заявою про розблокування карткового рахунку(а.с.27), а 16 січня 2015 року\~ та 23 січня 2015 року з заявою про отримання грошових кошті через касу банку. За період з 09 січня 2015 року по 20 березня 2015 року позивачем з банкоматів було знято 44000,00 гривень (а.с.36-53).\~ В подальшому банк виплатив 20 березня\~ та 23 березня 2015 року позивачу 85724,92 гривні (а.с.23-25). Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.\~ За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Так, відповідно до статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам (частини перша, друга статті 1067 ЦК України). Згідно з положеннями частин першої, другої статті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.\~ Отже, 06 січня 2015 року (день перерахування банком депозитного вкладу та процентів на вклад на поточний рахунок вкладника) між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору банківського рахунка. Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача з відповідача 25% річних за фактичне користування чужими коштами після закінчення терміну дії договору. В той же час, суд приходить до висновку, що банк порушив взяте на себе за договором грошове зобов'язання, а тому він повинен нести передбачену ст. 625 ЦК України\~відповідальність. Відповідно до 629\~ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно\~ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши наданий позивачем розрахунок (а.с.18-19) суд погоджується з сумою 3% річних у розмірі 665 грн. 07 коп. В той же час, підлягає зменшенню сума інфляційних втрат з огляду на наступне. Так, сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці. При цьому, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Таким чином, із нарахованої позивачем суми слід вирахувати 93 гривні за 29-30 січня 2015 року. Оскільки договором № 18-в/20-1349 (а.с.14-15) від 22 листопада 2013 року (додаток №3 який є невідємною частиною договору) між позивачем та відповідачем була передбачена оплата за користування спеціальним платіжним засобом, не підлягають задоволенню позовні вимоги\~ щодо сплаченої комісії за зняття коштів з банкомату у сумі 275,51 грн. Таким чином, з урахуванням викладеного, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги частково. Оскільки, сторони по справі звільнені від сплати судового збору: позивач на підставі п. 7 ст. 5, а відповідач п. 22 ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», питання розподілу чи стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України судом не вирішується, а оплата збору покладається на Державний бюджет України.

Outcome: partial