Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що 31.10.2014 року уклала шлюб з відповідачем, від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалося, проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Оскільки відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та не надає належну матеріальну допомогу на її утримання, тому просить стягнути на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму щомісячно на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини, тобто по 19.05.2033 року та на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною 3-річного віку (по 19.05.2018 року). Просить визначити місце проживання дитини після розірвання шлюбу з нею , оскільки існує спір про місце проживання дитини. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Представник позивача зазначив, що з 01.07.16 року позивач отримує підробіток та навчається, вважає, що аліменти мають бути стягнуті у відсотковому відношенні , а надалі нараховуватися , виходячи з середнього заробітку по регіону або по відповідній галузі ( сфері) діяльності відповідача. В судовому засіданні відповідач та його представник зазначили, що позов відповідач визнає частково в частині розірвання шлюбу, стягнення аліментів, але оскільки офіційно не працює, має тимчасові заробітки в розмірі 3000-4000грн., має можливість надавати допомогу на утримання дитини в розмірі 800грн. та на утримання матері дитини в розмірі 400грн., не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір»ю. В іншій частині позову просить відмовити. Представник служби у справах дітей Кіровоградської міської ради в судове засідання не з»явився, суду надано заяву про розгляд справи у їх відсутність та підтримання висновку щодо місця проживання дитини ( а.с. 64). Судом встановлено наступні факти. Сторони уклали шлюб 31.10.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с.5). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6), яка проживає разом з позивачем , що не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не припускається. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Згідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина , з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка- батька дитини до досягнення дитиною 3 років. \~\~\~ \~Стаття 153 СК України закріпляє право батьків та дитини на спілкування, яке повинно здійснюватися безперешкодно. Тобто ніхто не може чинити перешкоди у спілкуванні батьків та дітей, крім випадків, коли таке спілкування негативно впливатиме на дитину та її інтереси. Відповідно до ст. 19 СК України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину у дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини». Таким чином, питання виховання дитини батьки мають вирішувати спільно, батько має право на особисте спілкування з донькою, а позивач не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.1991 р., дата набуття чинності для України 27.09.1991 р) визначено, що «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Згідно із ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Отже, із системного тлумачення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Позивач звернулася до служби у справах дітей та суду згідно ст. 159 СК України відповідно до якої , якщо той з батьків, з ким проживають діти, чинить перешкоди тому із батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною і в її вихованні, інший із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Також відповідно до ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. При винесенні рішення , суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки сторони не дійшли спільної думки щодо збереження сім»ї шлюб підлягає розірванню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини. Та оскільки відповідач офіційно не працює, має тимчасові заробітки в розмірі 3000-4000грн. в місяць, має можливість надавати допомогу на утримання дитини в розмірі 800грн. та на утримання матері дитини в розмірі 400грн., щомісячно. В частині визначення місця проживання [PERSON], [INFO] , разом з матір»ю [PERSON] за адресою м. Кропивницький, пров. Кропивницький 24, суд дійшов висновку, що задоволення позову, оскільки відповідно до ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В даному випадку вбачається, що відповідач в цій частині позов визнав при тому , що спір між сторонами з цього приводу існував. Згідно наданого висновку органу опіки ( а.с. 66) визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини з матір»ю. В іншій частині позову , суд дійшов висновку щодо відмови у зв»язку з необгрутованістю та безпідставністю. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 551,20 грн. судового збору та з відповідача на користь позивача 551,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. . 7,24, 84,104,109,141, 150,153,155159, 180-182,184 СК України, ст.ст. 11,15 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial