Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила, шляхом надання заяви про зміну предмету позову (а.с. 47-50), в якому просить виділити в особисту власність із земельної ділянки кадастровий № 5121080300:05:001:1051, яка розташована за адресою: [ADDRESS] - земельну ділянку площею 0,125 га, що відповідає ідеальній 1/2 частці, та земельну ділянку з кадастровим № 5121080300:05:001:1052 - площею 0,0825 га, що відповідає ідеальній 1/2 частці. Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником відокремленого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок розташований на земельній ділянці із кадастровим №512080300:05:001:1051, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, адреса: [ADDRESS] . Земельна ділянка набута [PERSON] у власність на підставі договору дарування 1/2 частки земельної ділянки, посвідченого 17.08.2018 р. державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Власником іншої 1/2 частини вказаної земельної ділянки є відповідач. Крім того, [PERSON] є співвласником 1/2 частини земельної ділянки із кадастровим № 5121080300:05:001:1052, площею 0,1650 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка також розташована за вище вказаною адресою. Власником іншої 1/2 частини вказаної земельної ділянки є відповідач [PERSON] . Протягом тривалого часу позивач намагається домовитись із [PERSON] щодо поділу в натурі земельної ділянки, оскільки вона бажає користуватись своєю землею самостійно, як єдиний власник, однак останній ігнорує такі пропозиції без надання будь-яких пояснень. Таким чином, між сторонами існує спір, оскільки співвласник [PERSON] не визнає право [PERSON] на виділ в натурі її часток із спільних земельних ділянок. У зв`язку з викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 18 листопада 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області від 26 березня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. До судового засідання представник позивача не з`явився, але надав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу у його відсутність, на уточненому позові наполягав та просив його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с. 135). Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3 ст. 128 ЦПК України (а.с. 45, 46, 133), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є власником відокремленого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 62,3 кв.м., житловою площею 23,8 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-10). Житловий будинок розташований на земельній ділянці із кадастровим №5121080300:05:001:1051, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] . Земельна ділянка набута [PERSON] у власність на підставі договору дарування 1/2 частки земельної ділянки, посвідченого 17.08.2018 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1858 (а.с. 18-19). Власником іншої 1/2 частини вказаної земельної ділянки є відповідач [PERSON] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11-12). На вказаній земельній ділянці розташовані наступні будівлі, а саме: будівлі під літерами «А», «В», «Д», «Е», які в цілому складають житловий будинок, що належить [PERSON] на праві власності, згідно технічного паспорту (а.с. 13- 16). Згідно рішення Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області №63 від 25.07.2019 року будівлям присвоєні окремі адреси, а саме [PERSON] - будівлі, які зазначені в технічному паспорті під літерою - «А», «В», «Д», «Е» присвоєно адресу: [ADDRESS] , [PERSON] - будівлі, які зазначені в технічному паспорті під літерою «Г», «Є», «Ж» - залишено адресу: [ADDRESS] (а.с. 20). Крім того, згідно договору дарування Ѕ частки земельної ділянки посвідченого 17.08.2018 року державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1860, [PERSON] є співвласником 1/2 частини земельної ділянки із кадастровим № 5121080300:05:001:1052, площею 0,1650 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка також розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 85-86), що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 87). Власником іншої 1/2 частини вказаної земельної ділянки є [PERSON] , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 89). Позивачем до матеріалів справи було надано висновок № 640 судової земельно-технічної експертизи по цивільній справі № 496/4519/20, складеного 02.02.2021 року (а.с. 55-120), відповідно до якого експертом запропоновано: два варіанти поділу земельної ділянки із кадастровим № 5121080300:05:001:1051, які зображені на малюнках під № 3, 4 дослідницької частини висновку; та один варіант поділу земельної ділянки із кадастровим № 5121080300:05:001:1052, який цілком узгоджується з обома варіантами розділу суміжної земельної ділянки, що відображені на планах розділу малюнків № 3, 4. Що стосується поділу земельної ділянки із кадастровим № 5121080300:05:001:1051, то позивач [PERSON] просила за доцільне суд здійснити поділ згідно із варіантом № 1, що зображений на малюнку № 3 дослідницької частини Висновку експерта № 640, оскільки такий варіант узгоджується з порядком користування, що фактично склався між сторонами на дату проведення експертизи. Що стосується поділу земельної ділянки із кадастровим № 5121080300:05:001:1052, експертом пропонується один варіант, який узгоджується з варіантом розділу суміжної земельної ділянки, що влаштовує позивача. Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. На підставі ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( частини 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК ). Правовідносини пов`язані із розподілом спільної часткової власності врегульовані Цивільним кодексом України (далі ЦК). Згідно п. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності - п. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. З матеріалів справи вбачається, що фактично дві земельні ділянки є одним цілим, оскільки вони мають однакову адресу: [ADDRESS] . Різні кадастрові номери присвоєні у зв`язку з тим, що розмір земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах не може бути більше 0,25 гектара (ст. 121 ЗК України). Таким чином, присвоєння різних кадастрових номерів пов`язано з цільовим призначенням земельних ділянок. Згідно з п. 1 ст. 364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. При виділенні в натурі частки із спільної часткової власності, право спільної часткової власності припиняється (ч. 2 ст. 367 ЦК України). У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Статтею 92 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній власності, без встановлення строку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку ( ч.1 ст. 88 ЗК України). Статтею 367 ЦК визначено можливість поділу майна за домовленістю співвласників. В даному випадку відсутні угоди між співвласниками, а також згода іншого співвласника на поділ спільного майна. Тому, на думку суду, правильним є застосуванням вимог ст. 364 ЦК України, згідно якої співвласник має право на виділ своєї частки із спільного майна, при наявної технічної можливості. Висновком експерта визначена така технічна можливість та жодних заперечень від сторони відповідача проти даного виділу до суду не надано. У відповідності до ст.ст. 76-77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов законний, обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і підлягає задоволенню.

Outcome: approved