Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

Позивачі 12.06.2018 року звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на підставі ордеру № 573 серія 88 від 19.08.1988 року. 27.02.2008 року [PERSON] помер. На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 15.08.2008 року змінено договір найму житлового приміщення з померлого [PERSON] на доньку [PERSON] В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, які в ній не проживають. Добровільно зніматись з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідачі не бажають. Позивачі змушені сплачувати комунальні послуги за відповідачів. Позивачі просили суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою № 24 в будинку № 56 по вул. Велика Діївська в м. Дніпрі. У заяві від 27.11.2018 року позивачі просили розглядати справу без їх присутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Письмових заяв від них не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Представник третьої особи КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була надана [PERSON] на підставі ордеру № 573 серія 88 від 19.08.1988 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська (а.с. 8, 9). На підставі рішення виконавчого комітету Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради від 15.08.2008 року № 637 змінено договір найму житлового приміщення з померлого [PERSON] на доньку [PERSON] з родиною у складі: мати [PERSON], син [PERSON], племінниця [PERSON] (а.с. 10). У вищезазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] (наймач), [INFO]; [PERSON] (мати), [INFO]; [PERSON] (племінниця), [INFO]; [PERSON] (син), [INFO] (а.с. 7). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають більше шести місяців, що підтверджується актами від 05.06.2018р. та від 07.06.2018р. року (а.с. 15-18). Частиною 1 статті 71 ЖК УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Водночас, відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідачі за адресою: [ADDRESS] не проживають понад шість місяців, а, отже, є достатні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачами судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 2) покладається на відповідачів у рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: approved