Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з відповідачем 14 лютого 2017 року зареєструвала шлюб. Від цього шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. З жовтня 2017 року між ними постійно виникали сварки, в наслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Між ними відсутні взаєморозуміння та спільна думка, щодо вирішення звичайних побутових питань і це спонукало до повного розриву інших відносин. З липня 2018 року подружні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Між ними втрачено почуття кохання, взаєморозуміння та поваги. Спільне господарство не ведуть. Спору про поділ майна між ними немає. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини належним чином не приймає. Оскільки відповідач є працездатним, інших дітей у нього на утриманні немає, він в змозі надавати кошти на утримання дитини. Вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна, а тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду. Позивач в судове засідання не з`явилася, від представника позивача поступила до суду письмова заява, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що сторони 14.02.2017 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7). Судом було вжито заходи щодо примирення подружжя, зокрема сторонам надавався термін для примирення. Однак, після закінчення терміну для примирення відновити сімейні відносини сторонам не вдалося, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що сім`я сторін розпалась, її зберегти неможливо, спільне життя подружжя і збереження шлюбу, на думку суду, суперечить інтересам позивача, який не бажає продовжувати подружні відносини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 ч. 2 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). В судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатним, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх дітей він не має. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, які відповідач не надає. Але разом з тим суд вважає, що позивачем не доведені обставини, що мають істотне значення для стягнення аліментів з відповідача в твердій сумі в розмірі 1500 грн., щомісячно. Відповідач дійсно в даний час не працює, має мінливий дохід, але доказів тому, що він заробляє в місяць суму з якої б можна було б утримати аліменти в розмірі 1500 грн. в судовому засіданні позивачем надано не було. А тому враховуючи всі матеріали справи, матеріальний стан позивача та відповідача, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання їхньої неповнолітньої дитини мають бути стягнуті аліменти в твердій сумі, але в розмірі меншому, ніж це просить позивач. На думку суду розмір аліментів має складати 1400 грн. в місяць, а отже з відповідача на користь позивачки на утримання дитини мають бути стягнуті аліменти в твердій сумі в розмірі 1400 грн., з щорічною, щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, то в цій частині необхідно відмовити за безпідставністю, оскільки стаття 184 СК України такого стягнення не передбачає. Крім того, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 768,40 грн., оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду. На підставі викладеного та

Outcome: partial