Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 82611,41 гривень (вісімдесят дві тисячі шістсот одинадцять гривень 41 копійка) шляхом перерахування на картковий рахунок позивача у ПАТ «CREDIT AGRICOLE BANK», стягнути пеню в розмірі 0,1% від суми 82611,41 гривень за кожен день прострочення виконання платіжного доручення №2, №3, №4, №5, №6, №7, №8, №9, починаючи з 18 червня 2014 року до моменту виконання чи повернення платіжного доручення та стягнути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що 28 травня 2013 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та нею було укладено договір №2630/100/119510 про банківський строковий вклад (депозит) та договір №2630/100/119512 про банківський строковий вклад (депозит). Відповідно до умов договору №2630/100/119510 розмір вкладу 50000 гривень на строк 385 з виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку - 20,7% річних. Відповідно до умов договору позивач внесла на рахунок відповідача 50000 грн, що підтверджується квитанцією №5000 від 28.05.2013. Датою повернення вкладу є 17 червня 2014 року, але позивачу було відмовлено у поверненні суми вкладу та нарахованих відсотків з тих мотивів, що в касі відділення банку відсутня необхідна сума коштів готівкою. Відповідно до договору №2630/100/119512 розмір вкладу 500 гривень з можливістю додаткових внесків на строк 385 днів виплатою відсотків на суму депозитного вкладу з розрахунку - 20,2% річних. Відповідно до умов договору позивач внесла на рахунок відповідача 500 грн, що підтверджується квитанцією №5119 від 28.05.2013,Також зроблено додатковий 10.07.2013 внесок на суму 18800 грн, що підтверджується квитанцією № 4154 та додатковий внесок на суму 16000 грн, що підтверджується квитанцією №12878 від 02.08.2013. Датою повернення вкладу є 17 червня 2014 року, але позивачу було відмовлено у поверненні суми вкладу та нарахованих відсотків з тих мотивів, що в касі відділення банку відсутня необхідна сума коштів готівкою. Позивач звернулася до відповідача з проханням урегулювати ситуацію, що склалася, в результаті чого сторони дійшли усної згоди, що всі кошти можуть бути перераховані на поточний рахунок позивача у ПАТ «Міський комерційний банк», який вона має відкрити. Після відкриття поточного рахунку всі кошти проценти згідно договору№2630/100/119510 та №2630/100/119512 мають бути переведені згідно платіжного доручення на поточний рахунок позивача у ПАТ «CREDIT AGRICOLE BANK». 17 червня 2014 позивачем були подані платіжні доручення у гривні №1, №2, №3, №4, №5, №6,№7, №8, №9 про перерахування коштів з поточного рахунку позивача у ПАТ «Міський комерційний банк» в сумі 92611,41 на поточний рахунок позивача у ПАТ «CREDIT AGRICOLE BANK», але станом на 24.06.2014 кошти були перераховані лише згідно платіжного доручення №1 на суму 10000 гривень. Залишок коштів перерахування у розмірі 82611,41 перерахований не був. За здійснення переказу позивачем було сплачено комісію банку в сумі 3266,4 грн, що було стягнуто з поточного рахунку в ПАТ «Міський комерційний банк» без жодних квитанцій. Позивач зареєструвала 17.06.2014 дві заяви про повернення грошових коштів. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що і надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.ст.1060, 1061 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором, з виплатою вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 16.02.2013 між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/100/119510 та договір строкового банківського вкладу №2630/100/119512. Відповідно до умов договору №2630/100/119510 відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 50000 гривень на строк з 28.05.2013 по 17.06.2014 зі сплатою процентів з користування грошовими коштами - 20,7% річних та відповідно до договору №2630/100/119512 відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 500 гривень та додаткові кошти у розмірі на строк з 28.05.2013 по 17.06.2014 зі сплатою процентів з користування грошовими коштами - 20,2% річних. Відповідно до норм ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Встановлено, що позивач (вкладник) виконала свої зобов'язання за договором №2630/100/119510 в повному обсязі та передала відповідачу грошові кошти, що підтверджується квитанцією про здійснення касової операції від 28.05.2013 №5000 та виконала свої зобов'язання за договором №2630/100/119512 в повному обсязі та передала відповідачу грошові кошти, що підтверджується квитанцією про здійснення касової операції від 28.05.2013 №5119, квитанцією від 10.07.2013 №4154 та квитанцією від 02.08.2013 квитанція №12878. В свою чергу відповідач ПАТ «Міський комерційний банк» за зверненням позивача про повернення їй суми банківського вкладу достроково, відповідно до умов дострокового розірвання договору, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав. За таких обставин, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому у відповідача за договорами строкового банківського вкладу №2630/100/119510 від 28.05.2013 та №2630/100/119512 від 28.05.2013 рахується заборгованість на загальну суму 82611,41 гривень. Згідно зі ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», передбачає норму судового захисту прав споживачів, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тобто вказана норма передбачає можливість відшкодування шкоди, як такової, а право на відшкодування шкоди делегується до іншої норми. Крім того, головною умовою є дійсність шкоди та серйозність наслідків правопорушення. Так п.4 ст.5 вищевказаного закону споживач, яким в даному випадку є позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної в наслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У зв'язку з вищевикладеним, суд не знаходить підстав до задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн, виходячи з її недоведеності. Згідно ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», передбачає норму судового захисту прав споживачів, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тобто вказана норма передбачає можливість відшкодування шкоди, як такової, а право на відшкодування шкоди делегується до іншої норми. Крім того, головною умовою є дійсність шкоди та серйозність наслідків правопорушення. У зв'язку з вищевикладеним, суд не знаходить підстав до задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн, виходячи з її недоведеності. Крім того, не підлягають задоволенню вимоги щодостягнення пені, оскільки між сторонами існують договорні відносини, які не передбачають стягнення пені. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами строкового банківського вкладу №2630/100/119510 від 28.05.2013 та №2630/100/119512 від 28.05.2013 в розмірі 82611,41 грн. Також згідно зі ст.88 ЦПК України суму судового збору на користь держави 826,11 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial