Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони зареєстрували шлюб 09 квітня 2004 року у Давидівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області. Від шлюбу мають двох доньок. Вказує, що між ними втрачено почуття любові та взаєморозуміння, вони не проживають однією сімєю, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх відносин. Шлюб носить формальний характер. Кожен з них проживає окремо. Вважає, що примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про слухання справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 9 жовтня 2004 року сторони зареєстрували шлюб у Давидівській с/раді Пустомитівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №19. Від подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СГ №005307, виданого міським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1885 та [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії 1-СГ №397109, виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №4918. Судом встановлено, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім'я фактично розпалась, її збереження недоцільне. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Зі змісту ст. 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], є неможливим, оскільки сторони тривалий час не мешкають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, строк для примирення нічого не змінить. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 09 жовтня 2004 року у Давидівській с/раді Пустомитівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис №19. На підставі викладеного та

Outcome: approved