Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Позивач звернуся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 26.09.2020 року близько 21:10 год. відповідач - [PERSON] , керуючи автомобілем «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер « [NUMBER] », здійснюючи рух на 221 км + 800 м. автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в районі с.Молодіжне м.Херсона, здійснив наїзд на пішохода - [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно руху автомобіля в недозволеному місці. Внаслідок даної дорожні транспортної події, пішоходу [PERSON] , [INFO] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких останній помер на місці події. Вказані дії обвинуваченого [PERSON] органом досудового розслідувані кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Прокурором Херсонської обласної прокуратури затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12020230000000373 від 26.09.2020 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який 22.06.2021 року направлено до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті. На час звернення до суду з позовом кримінальне провадження не розглянуто та триває. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер « [NUMBER] », власником якого є [PERSON] , був застрахований згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ № АР/0889118, термін дії з 26.09.2020 р. по 25.09.2021 р., виданий ПрАТ СК «Євроінс Україна». Ліміт відповідальності за шкоду здоров`ю становить 200000 грн. В результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю [PERSON] позивачу була спричинена моральна шкода, яку вона зазнала у зв`язку зі смертю чоловіка, що полягає у непоправному горі, безповоротній втраті рідної і дорогої людини, що потягло за собою душевні страждання та втрату нормальних життєвих зв`язків на відновлення яких необхідний час і здоров`я, а також матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на поховання чоловіка. Своє право на звернення до суду із зазначеним позовом до остаточного рішення у кримінальному провадженні, без встановлення винної особи на час судового розгляду, представник позивача обґрунтував тим, що вказане відповідає роз`ясненням, викладеним у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», згідно яких, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом : підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки. - незалежно від наявності вини. А також зазначив правову позицію, яка викладена у Постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №754/1114/15-ц. Щодо порядку відшкодування вказаних витрат та завданої позивачу моральної шкоди зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер « [NUMBER] », була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Євроінс Україна», позивач звернувся до останнього з заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі, що передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте до теперішнього часу повідомлень про узгодження сум виплат на адресу позивача від ПрАТ СК «Євроінс Україна» не надходило. Враховуючи викладене просив стягнути з відповідача ПрАТ СК «Євроінс Україна» витрати, понесені позивачем на поховання дружини в розмірі 25505 грн. Крім того відповідно до п.27.2 ст.27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути витрати на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, яка не може бути меншою ніж 36 мінімальних заробітних плат (36 х 5000), що становить 180000 грн., а також відповідно до п. 27.4 вказаного Закону на відшкодування моральної шкоди, яка не може бути меншою ніж 12 мінімальних заробітних плат (12 х 5000), що становить 60000 грн. Ухвалою судді від 28.09.2021 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 18.11.2021 року від представника відповідача, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважав позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що станом на подання відзиву на позовну заяву, особа, що має право на отримання страхового відшкодування із заявою визначеної форми до ПрАТ «Євроінс Україна» не зверталася, документів, передбачених спеціальним Законом для прийняття рішення щодо виплати не подавала. Так, позивачем лише подано повідомлення про вказану дорожньо-транспортну подію, проте заяву про страхове відшкодування з відповідними документами подано не було. Крім того, 22.03.2021 року листом №878/ДВЗ позивачу було повідомлено про наявність інформації про розгляд вказаної дорожньо-транспортної пригоди в кримінальній справі, про обов`язок страховика прийняти рішення в строк не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, а також передбачений законодавством випадок, коли строк для прийняття рішення переривається. Також, посилаючись на те, що позивачем ні інші особи не подавали обов`язкову заяву про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «Євроінс Україна», то й рішення щодо виплати страхового відшкодування чи відмову у виплаті, не приймалось, вважала передчасним звернення позивача з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, просив розгляд справи проводити без його участі. Представник відповідача, в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у їх задоволенні. Третя особа в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши матеріали цивільної справи, в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 12ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно частини 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України. Судом встановлено, що 26.09.2020 року близько 21:10 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер « [NUMBER] », здійснюючи рух на 221 км + 800 м. автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ в районі с.Молодіжне м.Херсона, здійснив наїзд на пішохода - [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзну частину зліва на право відносно руху автомобіля в недозволеному місці. Внаслідок даної дорожні транспортної події, пішоходу [PERSON] , [INFO] заподіяні тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, від яких останній помер на місці події. Відомості про вказане кримінальне правопорушення 26.09.2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12020230000000373 з попередньою правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України. З матеріалів справи вбачається, що 22.06.2021 року прокурором Херсонської обласної прокуратури затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12020230000000373 від 26.09.2020 року по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.2 ст.286 КК України, який направлено до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті. На момент розгляду справи будь-якого рішення у кримінальному провадженні не прийнято та його розгляд триває. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 12.03.1988 року Інгулецькою сільською радою Білозерського району Херсонської області, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, прізвище позивача після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 29.09.2020 року Виконавчим комітетом Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області. З матеріалів справи вбачається, що смерть [PERSON] знаходяться в причинному зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України водієм автомобіля «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, обов`язок доказування обставин, які є підставою звільнення від відповідальності за завдану шкоду покладається саме на відповідача. Згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Отже, суд наголошує, що відсутність встановленої вини [PERSON] на час розгляду даної справи та відсутність стосовно нього обвинувального вироку за ст. 286 КК України не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Відповідно до ст. 979, п. 3 ч.1 ст. 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно з ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, суд вважає, що 26.09.2020 року мав місце страховий випадок, внаслідок якого настала цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , оскільки він був учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26.09.2020 року, внаслідок якої помер [PERSON] , та даний факт не заперечувався учасниками провадження. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль, власником якого є [PERSON] - «DAEWOO Lanos», реєстраційний номер « [NUMBER] », був застрахований у ПрАТ СК «Євроінс Україна», згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/0889118, термін дії з 26.09.2020 р. по 25.09.2021 р. Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно зі ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п. 27.1). Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2). Статтею 1200 ЦК України передбачено, що шкода завдана смертю потерпілої відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Судом встановлено, що право на страхове відшкодування, має позивач як дружина померлого, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу між ними. 04.03.2021 року [PERSON] повідомила страхувальника ПрАТ «Євроінс Україна» про ДТП, яка сталася 26.09.2021 року та звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, яка була отримана ПрАТ «Євроінс Україна» 20.09.2021 року, проте в добровільному порядку виплати не здійснено. З огляду на викладене, суд вважає, що позивач має право на отримання страхового відшкодування після смерті чоловіка в силу ст.1200 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з п.п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент смерті [PERSON] згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 5000 гривень. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування, передбаченого п.27.2 ст.27 Закону, який не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат (36 х 5000) і становить - 180000 грн. та, загальний розмір страхового відшкодування, передбаченого п.27.3 ст.27 Закону, який не може бути меншим 12 мінімальних заробітних плат (12 х 5000) становить - 60000 грн. В зв`язку з чим суд вважає доведеними вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розмірі 180000 грн. та моральна шкода в розмірі 60000 гривень. Щодо відшкодування витрат на поховання суд зазначає наступне. Статтею 1201 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника. В той час в незалежності від наявності вини у особи, яка завдала шкоди смертю потерпілого виникає обов`язок на відшкодування таких витрат (п. 7 Постанови від 01 березня 2013 року). Згідно зі ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вартість послуг та предметів ритуальної належності визначається на принципах оплати тільки тих послуг, що відповідають державним стандартам та нормативним документам. Згідно з п. 27.4 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені витрати на проведення поховання чоловіка - [PERSON] , що підтверджується квитанцією б/н від 28.09.2020 року, відповідно до якої витрати понесені на доставку, катафалк, на придбання труни, покривала, хрестів, вінків; таблички та стрічок, а також на розчищення місця поховання. Таким чином, загальний розмір вищевказаних витрат складає 25505 грн., які позивачем доведені та підлягають стягненню з відповідача - ПрАТ «Євроінс Україна». Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до п.9.4 ст.9 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Пунктом 27.5 ст. 27 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що позивач має право на відшкодування шкоди, яка пов`язана із смертю чоловіка, проте загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань перевищуватиме страхову суму за таку шкоду, яка передбачена полісом в розмірі 200000 грн. За таких обставин, суд дійшов переконання про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в загальній сумі 200000 грн., а саме: в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн., витрат на поховання у розмірі 10000 грн. та в рахунок відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого у розмірі 180000 грн. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. При вирішенні питання про стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, якою передбачено, що у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнений від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial