Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Галицького відділу ДВС міста Львів ГТУЮ у Львівській області з позовом про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що вона спільно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. 01.02.2015 року [PERSON] помер. Вона, як дружина померлого [PERSON], в даний час хоче оформити свої спадкові права, для чого звернулась до нотаріальної контори, однак дізналася, що на все майно [PERSON] 12.09.2014 року був накладений арешт постановою державного виконавця Галицького відділу ДВС м. Львів у виконавчому провадженні № 37167996. Просить суд скасувати арешт (номер запису про обтяження (спеціальний розділ) 7016682 від 16.09.2014 року), накладений постановою Галицького відділу ДВС від 12.09.2014 року у виконавчому провадженні № 37167996. Представник позивача в письмовій заяві просила суд справу розглянути без її участі та участі позивача, позов задовольнити. Галицький відділ ДВС м. Львів свого представника до суду не направив. У відзиві просив у задоволенні позову відмовити у звязку з його безпідставністю. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 01.07.1997 року № Г-17247 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 382732 [PERSON] помер 01.02.2015 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно… № 121236133, 16.09.2014 року було внесено запис № 7016682 (спеціальний розділ) на підставі постанови Галицького ВДВС ЛМУЮ серія та номер: 44656694 від 12.09.2014 року у ВП № 37167996 про арешт всього нерухомого майна [PERSON]. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно роз'яснень, викладених у п. 33 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наявність обтяження на нерухоме майно позбавляє позивача в повній мірі реалізувати права по розпорядженню належними їй правами на отримання спадкового майна. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що на даний час позивач позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм правом на отримання спадкового майна, підстави для збереження обтяжень, накладених відповідачем на спільну квартиру відсутні, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та про існування правових підстав для їх часткового задоволення. При цьому, суд враховує, що безпідставними є покликання відповідача щодо відсутності накладеного арешту на частку позивача у квартирі, а арешт був накладений лише на майно [PERSON], оскільки квартира перебуває у спільній сумісній власності осіб (без визначення часток). Арешт накладений на все майно одного зі співвласників житлового приміщення тягне заборону відчуження даного обєкту нерухомого майна іншими співвласниками. З метою захисту права позивача на отримання спадщини суд вважає за необхідне зняти арешт з майна [PERSON] в частині квартири [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, згідно заяви представника позивача, залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: partial