Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити певні дії та просила - визнати незаконною /безпідставною/ відмову державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновської Людмили Григорівни №1234 від 22 березня 2013 року у вчинення нотаріальної дії з встановлення нікчемності заповіту від 02 вересня 2005 року посвідчений деражвним нотаріусом Сьомої ДДНК Черновською Л.Г., зареєстрований в реєстрі за №2-1947, згідно якого [PERSON], померлий [INFO] заповів усі майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті, а також квартиру [ADDRESS] [PERSON] та відмову у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], а саме на квартиру [ADDRESS], яка належить померлому в порядку спадкування за законом після смерті рідного дядька [PERSON], померлого [INFO] - зобов'язати державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновську Людмилу Григорівну видати [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], що залишилася після смерті [PERSON], померлого [INFO], яка належала померлому в порядку спадкування за законом після смерті рідного дядька, [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві та судовому засіданні послалася на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. 21 березня 2013 року вона звернулась до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про визнання нікчемним заповіту від 02 вересня 2005 року, посвідчений державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. зареєстрованого в реєстрі за № 2-1947, згідно якого [PERSON] (рідний дядько її чоловіка - [PERSON]), померлий [INFO], заповів усі майнові права та обов'язки, які належали йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки які належали йому на день смерті, а також квартиру [ADDRESS] [PERSON] та з проханням видати їй Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка - [PERSON], померлого [INFO], а саме на квартиру [ADDRESS], яка належить померлому [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті рідного дядька - [PERSON] Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, у відповіді від 22 березня 2013 року за вих. № 1234 повідомила їй, що згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року, яке набрало законної сили 11 червня 2012 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту, посвідченого Сьомою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 02 вересня 2005 року за № 2-1947 недійсним, відмовлено. Роз'яснено позивачу її право на звернення в порядку цивільного судочинства з позовною заявою про визнання заповіту не дійсним. Вважає незаконною відмову державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновскою Л.Г. у вчинення нотаріальної дії з встановлення нікчемності заповіту від 02 вересня 2005 року, складеного [PERSON] на користь [PERSON], а тому звернулась до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги, викладені в позові, підтримали та наполягали на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх не обґрунтованими та незаконним. Зазначив, що державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. не було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Представник третьої особи 24 жовтня 2013 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернувся. У судовому засіданні, яке відбулося 08 жовтня 2013 року проти задоволення позову заперечував, пояснюючи тим, що державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори на вимогу позивача не було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та не винесено відповідної постанови, тому вважає позов не обґрунтованим та незаконним, відповідно таким, що не підлягає задоволенню. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану в м. Нікополь Нікопольського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №357. Прізвища після реєстрації шлюбу [PERSON] (а.с.7). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28 листопада 2012 року виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.14). 20 травня 2005 року [PERSON] був складений заповіт, згідно якого він заповів все майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право на користь [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS]. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за номером 5-7434 (а.с. 8). Також, судом було встановлено, що 02 вересня 2005 року [PERSON] був складений інший заповіт, згідно якого він заповів все майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право на користь [PERSON], а саме на квартиру [ADDRESS]. Даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновською Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за номером 2-1947 (а.с.15). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21 лютого 2006 року, виданим відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.13). Листом від 22 березня 2013 року Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори №1234 на звернення [PERSON] від 21 березня 2013 року № 447 щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], який був спадкоємцем [PERSON], померлого [INFO], було повідомлено наступне, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2012 року, яке набрало законної сили 11 червня 2012 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту, посвідченого в Сьомій Дніпропетровській державній нотаріальній конторі 02 вересня 2005 року за реєстраційним № 2-1947 недійсним, відмовлено (а.с. 12). Також, роз'яснено право [PERSON] на звернення до суду з відповідною позовною заявою з метою визнання заповіту недійсним згідно ст. 1257 ЦПК України. Пунктом 14 ч.1 ст.92 Конституції України гарантовано, що виключно законами України визначається діяльність нотаріату. Згідно ст.7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод. Відповідно до п. 32 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 р. N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 р. за N 283/8882, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову вказуються дата винесення постанови, прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та адреса державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса, прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи, про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання), мотиви, з яких відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на чинне законодавство, порядок і строки оскарження відмови з посиланням на цивільне процесуальне законодавство. Відповідно до ст. 49 Закону України про «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії, є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства, з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень, правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності, особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення, пов'язані з її вчиненням, в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно ст.50 Закону України про «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно ст. 52 Закону України «Про нотаріат» про всі нотаріальні дії, вчинені нотаріусами або посадовими особами органів місцевого самоврядування, робиться запис у реєстрах для реєстрації нотаріальних дій після того, як нотаріус зробить посвідчувальний напис на документі або підпише документ, що ним видається. Кожна нотаріальна дія реєструється під окремим порядковим номером. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована, зазначається на документі, що видається нотаріусом, чи в посвідчувальному написі. Реєстр для реєстрації нотаріальних дій повинен бути прошнурований, аркуші пронумеровані. Кількість аркушів у реєстрі повинна бути засвідчена підписом посадової особи відповідного органу юстиції та печаткою Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Кожний нотаріус веде окремий реєстр. Запис у реєстрі робиться чітко, розбірливо, із заповненням усіх граф, передбачених за встановленою формою. Не допускаються підчистки, дописки, інші незастережні виправлення та запис олівцем. Запис у реєстрі є доказом вчинення нотаріальної дії. Порядок ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій та їх форма встановлюються Міністерством юстиції України. Відповідно до ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. З дослідженої в судовому засіданні спадкової справи встановлено, що [PERSON] 27.02.2013 року звернулась до Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON]. На підставі даної заяви, державним нотаріусом Черновською Л.Г. було заведено спадкову справу №201/2013 проведена реєстрація спадкової справи в Спадковому реєстрі. Судом встановлено, що будь-кому свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] на час розгляду справи в суді, не видано, рівно як і не видано будь-яких постанов про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, позивачем не було надано суду достатніх та неспростовних доказів на підтвердження фактів, викладених в позовній заяві, як обґрунтування позовних вимог (зокрема, не надано постанову державного нотаріуса Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчинення нотаріальної дії). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про передчасність звернення позивача з даним позовом до суду, у зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне судовий збір покласти на позивача та не відшкодовувати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed