Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням яке розташоване за адресою: [ADDRESS] Позивач вказала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Однак через те, що у її будинку зареєстровані Відповідачі, які фактично в ньому не проживають, Позивач, як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Позивач - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити. Представник Позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач 1 - [PERSON], про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, не з'явилася в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки. Відповідач 2 - [PERSON], про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не з'явився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки. Представник третьої особи - Чугуївського районного відділу ГУ ДМС у Харківській області, у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечував та просив проводити розгляд справи у його відсутності.. Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу, [PERSON], [INFO], на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок належить Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВАА №033819, виданого 17.07.2002 року Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області. Окрім Позивача, в житловому будинку, який належить їй на праві приватної власності, розташованому за адресою: [ADDRESS], зареєстровані також: її чоловік - [PERSON], онук - [PERSON], а також Відповідачі: онука - [PERSON] та онук - [PERSON],. Вказаний факт підтверджено довідкою №02-41/841 від 18.08.2014 року, виданою виконавчим комітетом Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області. З 2010 року Відповідачі, [PERSON] та [PERSON], не проживають у будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою №02-41/840 від 18.08.2014 року, виданою виконавчим комітетом Коробочкинської сільської ради Чугуївського району Харківської області. Той факт, що [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], також підтверджено актом №02-41/839 від 18.08.2014 року . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в будинку Позивача зареєстровані Відповідачі, які фактично в ньому не проживають, Позивач, як власник будинку, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку 3 2010 року не приймали, Позивач, а також інші члени її сім'ї самостійно утримують будинок в належному стані, здійснюють його поточний ремонт. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 3 Сімейного Кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, житлові права охороняються законом. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки [PERSON] та [PERSON] ніякої участі у витратах по утриманню будинку не приймали, а також так як у Позивача особисто зі [PERSON] та [PERSON] не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному помешканні, Позивач має право на захист своїх прав власника і вимагати визнання Відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Таким чином, оскільки Відповідачі фактично в будинку не проживають, не сплачують плату за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню будинку та не приймають участі в спільному побуті, вони вважається такими, що втратили право користування будинком. Для зняття Відповідачів з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення їх права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved