Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить стягнути із відповідача середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період із 26 червня 2019 року по 22 червня 2020 року в розмірі 71086 грн. 60 коп., з урахуванням уточнених позовних вимог по 08.12.2020 в розмірі 105047 грн. 00 коп. Посилається на те, що з 02 липня 2014 року по 25 травня 2018 року працювала на посаді менеджера з\~реалізації послуг\~та заступника\~генерального директора\~Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України. Була звільнена із посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України в зв`язку із закінченням строкового трудового договору. В день звільнення бухгалтерія нарахувала їй заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 17999 грн. 02 коп. Всупереч вимогам трудового законодавства відповідач при звільнені розрахунку з нею не провів. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області 26 червня 2019 року було частково задоволено позов [PERSON] до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України, треті особи: Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України та [PERSON] про стягнення розрахункових коштів та середнього заробітку за весь час затримки його виплати. Рішення суду на даний час не є виконане, що змусило її звернутися до суду із даним позовом. Заочним рішенням Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08.12.2020 позовні вимоги [PERSON] задоволені, стягнуто із Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі за період з 26 червня 2019 року по 08 грудня 2020 року в розмірі 105047 (сто п`ять тисяч сорок сім) гривень 00 копійок, та судовий збір в розмірі 1050 (одна тисяча п`ятдесят) гривень 47 копійок. За заявою представника відповідача [PERSON] , ухвалою Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області, від 25.02.2021 року, скасоване заочне рішення у цивільній справі № 373/787/20, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Пояснив, що з моменту ухвалення судового рішення 26.06.2019, яким було встановлено порушення трудового законодавства з боку роботодавця та зобов`язано відповідача провести розрахунок із [PERSON] та сплатити кошти за час затримки виплат, по день прийняття судом відповідного рішення, Підприємство\~об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України жодних коштів не сплатило. Додатково пояснив, що розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, був проведений відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року по справі № 373/1467/18 та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, із розрахунку 287 гривень 80 копійок за один робочий день за період 365 робочих днів. Просив задовольнити позовні вимоги посилаючись на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП Представник відповідача заперечила проти вимог заявлених позивачем. В обґрунтування заперечень, зазначила, що сторона позивача не надала будь-яких доказів того, що рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року у справі №373/1476/18 не було виконане, [PERSON] не отримала заробітну плату, а також будь-яких доказів наявності вини відповідача у цьому. До відзиву на позовну заяву [PERSON] надала суду копію постанови про закінчення виконавчого провадження (ВП №60964585 за виконавчим листом № 373/1467/18) від 31.12.2020. З цієї постанови вбачається, що заборгованість по заробітній платі в розмірі 17999 грн. 88 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 73389 грн. та судовий збір сплачено боржником ПОГ «Навчально-спортивна база «Переяславль» ВФСТ «Колос» АПК України в повному обсязі згідно платіжного доручення №60964585 від 31.12.2020. [PERSON] звернула увагу, що в період пандемії, в час коли підприємство фактично не працювало в зв`язку із карантинними обмеженнями, ними погашено заборгованість перед [PERSON] . Представник відповідача вважає, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26.06.2019 року у справі №373/1476/18 з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку з 26.05.2018 року по 26.06.2019 року у розмірі 73\~389,00 грн., що повністю поглинає розраховані вище орієнтовні збитки, які міг понести позивач внаслідок несвоєчасного розрахунку, а відповідач зі своєї сторони поніс достатню відповідальність за порушення пов`язане із виплатою заробітної плати. [PERSON] наголосила, що заявлена до стягнення сума є надмірною, не переслідує мети компенсації можливих втрат позивача, а переслідує мету покарання відповідача, який вже поніс відповідальність за допущене порушення. Також, представник відповідача вказала, що якщо суд дійде висновку про наявність збитків позивача внаслідок несвоєчасного розрахунку, то на її думку сума збитків за період з 26.06.2019 року по 08.12.2020 року, (365 робочих днів) повинна становити 2869 грн. 51 коп. та надала у відзиві відповідний розрахунок. За критерії розрахунку, представником відповідача взято облікові ставки Національного банку України за вказаний період. Судом встановлено наступне. Із 02 липня 2014 року\~ позивач\~працювала за\~строковим трудовим\~договором на\~посаді \~менеджера з реалізації послуг та заступника генерального директора Підприємства\~об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України. Відповідно до копії наказу Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України № 19 від 26 травня 2018 року [PERSON] була звільнена із посади заступника генерального директора на підставі п.2 т.36 КЗпП України. Крім того, в даному наказі було зазначено провести повний розрахунок із [PERSON] та видати трудову книжку. 25 травня 2018 року позивач звернулася із заявою до генерального директора ПОГ НСБ «Переяславль» про виплату належних їй при звільненні розрахункових сум в строки, передбачені ст.116 КЗпП України. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2019 року було частково задоволено позов [PERSON] до Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України, треті особи: Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» Агропромислового комплексу України та [PERSON] про стягнення розрахункових коштів та середнього заробітку за весь час затримки його виплати. Вищезазначеним рішенням було ухвалено стягнути із Підприємства об`єднання громадян «Навчально-спортивна база «Переяславль» Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» Агропромислового комплексу України на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 17999 грн. 88 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 26 травня 2018 року по 26 червня 2019 року в розмірі 73389 грн. 00 коп. Рішення суду від 26.06.2019 виконане в повному обсязі, згідно постанови про закінчення виконавчого провадження (ВП №60964585 за виконавчим листом № 373/1467/18) від 31.12.2020. З моменту набрання рішенням законної сили, до моменту його фактичного виконання дійсно минуло 365 днів, на які вказує позивач. За вказаний період, дійсно відбулось прострочення виплати працівнику заробітної плати та виплат, розмір яких був встановлений судовим рішенням. Нормативно-правове врегулювання спірних правовідносин: Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою [PERSON] щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України „Про виконавче провадження (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року\~№ 2-р(II)/2019 в абзацах сьомому, восьмому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини закріплює, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання. \~ \~ \~ \~Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України N 13 від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Вирішення спору: Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, за загальними правилами, встановленими Цивільним кодексом України, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, то відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, в тому числі й після прийняття судового рішення. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 р. по справі № 821/1083/17. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Представником відповідача вказана, як причина затримки належних позивачу та встановлених рішенням суду виплат працівнику, обмеження встановлені карантинними заходами спрямованими на запобіганню поширенню пандемії в Україні, внаслідок яких підприємство фактично не мало доходу, що приймається судом до уваги. Також судом приймається до уваги факт сплати відповідачем на користь [PERSON] всіх сум вказаних в рішенні суду від 26.06.2019, що підтверджено постановою про закінчення виконавчого провадження (ВП №60964585 за виконавчим листом № 373/1467/18) від 31.12.2020. Суд приймає доводи представника відповідача про відсутність доказів існування іншого доходу позивача, та ту обставину, що відповідно до вказаного вище рішення суду першої інстанції, роботодавець вже поніс відповідальність за затримку у виплаті коштів належних [PERSON] . Також, суд враховує правову позицію, Верховного Суду у складі Великої Палати у постанові 26.06.2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) за змістом якої встановлений\~статтею 117 КЗпП України\~механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Пунктом 78 зазначеної вище постанови вказано, що якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його не пропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто, Верховний суд, вказує на дотримання судами, при вирішення подібних спорів розумного та справедливого балансу між вимогами працівника та можливостями роботодавця, при цьому з встановленням обставин затримки у виплаті в контексті наявності вини роботодавця у затримці виплат належних працівнику при звільненні, шляхом зменшення, в разі наявності відповідних підстав розміру відповідальності. В ситуації, що досліджується судом, заради справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця, враховуючи попередню судову практику - така відповідальність підлягає зменшенню. Згідно пункту 94.5. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц, «для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за 2009 - 2015 року можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя». Згідно даних, розміщених на офіційному сайті НБУ за адресою https: bank.gov.ua/markets/interest-rates/ середньозважена облікова ставка за кредитами: з 26.04.2019 по 18.07.2019- 17,5% річних; з 19.07.2019 по 06.09.2019- 16,5% річних; з 07.09.2019 по 24.10.2019 - 16,0% річних; з 25.10.2019 по 12.12.2019- 15,5% річних; з 13.12.2019 по 30.01.2020- 13,5% річних. З огляду на обсяг несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні зі служби приблизна оцінка розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами можна розрахувати як розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя, що становить 3384,02грн, а не 3113,97грн, як зазначив у своєму розрахунку відповідач. Зважаючи на розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, суд, з огляду на приведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 21383 грн. 90 коп. (3384,02грн +17999 грн. 88 коп). Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Також суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча, пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з сторін пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.27 «Про оплату праці», постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року по справі № 761/9584/15-ц,

Outcome: partial