Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, по якому просить суд надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] уродженки м. Одеси на виїзд до Франції, Болгарії та інших зарубіжних країн на фестивалі для прийняття участі у змаганнях зі спортивних та сучасних танців між дитячими колективами з інших країн світу без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], [INFO]; судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 25.10.2003 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано 06.10.2009 року рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області ( справа № 2-1867/2009). Під час перебування у шлюбі народилась дитина: [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу тягар по утриманню та вихованню дитини несе виключно позивачка. Позивач зазначає, що донька має здібності до сучасних та спортивних танців, відвідує танцювальну студію, плануються поїздки колективу за кордон, проте, позивачка без дозволу відповідача позбавлена можливості оформити виїзд дитини за кордон. Наведені вище обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає позов не підлягаючим задоволенню. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, такими, що стосуються сімейних правовідносин, урегульовані положеннями ЦК України та СК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Позивач та відповідач перебували в шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №627. Підставою звернення до суду стали посилання позивача на те, що відповідач ухиляється від надання їй дозволу на виїзд дитини за кордон на змагання. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Також, згідно ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктом 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатися за захистом прав та інтересів дітей. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», постановою КМУ № 152 від 07.05.2014 року «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення». У відповідності до ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до пункту 2 статті 6 Сімейного кодексу малолітніми дітьми, є діти до досягнення 14 років. Згідно до ч. 1 ст. 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно до ч. 1 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У підп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 зазначено, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Суд враховує, що позивачем не зазначено, в яку конкретно країну світу необхідно надати дозвіл на виїзд (одноразовий) зазначивши дату його початку і закінчення. Крім того в позові позивач посилається про необхідність виїзду за кордон для участі у спортивних змаганнях у вересні 2018 року, тобто у місяці який минув. З наведеного вище суд дійшов висновку, що при з'ясуванні усіх обставин по справі у позивача відсутні правові підстави для надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу батька. Оскільки відповідачем по справі надано до суду заяву про те, що він не заперечує проти задоволення позову, неможливо однозначно стверджувати, що він перешкоджає виїзду дитини за кордон, тобто позивач має можливість врегулювати даний спір в позасудовому порядку. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає заявлені позовні вимоги не обґрунтованими, тому вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed