Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що їй - [PERSON], на підставі Спадкового договору НАМ 163983, на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований в даній квартирі, однак ніколи в ній не проживав, участі в оплаті комунальних платежів та утриманні спірного житлового приміщення не приймав, особистих речей відповідача за вищевказаною адресою немає, квартирою він не цікавиться. Наявність реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], порушує право власності позивача в частині користування та розпорядження квартирою, призводить до нарахування витрат за комунальні послуги та на утримання житла з розрахунку і на відповідача. Тому позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 10.12.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт відсутності [PERSON] за місцем реєстрації, а саме за адресою: [ADDRESS], протягом тривалого проміжку часу, що становить більше одного року. Свідок [PERSON] в суді пояснила, що вона проживає по сусідству зі спірною квартирою в будинку [ADDRESS], та зазначила, що відповідач [PERSON], який є братом попередньої власниці, за вказаною адресою ніколи не проживав та не проживає, речей його у квартирі немає. Суд, заслухавши думку позивача, пояснення свідків та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Спадковим договором серії НАМ №163983 від 25.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.6-8). 15.09.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 22; прізвище дружини після реєстрації шлюбу «[PERSON]» (а.с.11). Як вбачається зі Спадкового договору від 25.02.2015 року, відчужувачем майна є [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 27.08.2018 року (а.с.12). Прізвище відчужувача до реєстрації шлюбу від 03.12.1966 року - «[PERSON]», згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу. Згідно Довідки про склад сім'ї, зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19.10.2018 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрований: брат [PERSON], [INFO] (а.с.9). Як вбачається з Акту про непроживання та відсутність особистих речей від 26.10.2018 року, складеного комісією у складі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], який є братом попередньої власниці квартири і який за вказаною адресою не проживав та не проживає, особистих речей не виявлено, спальне місце та інші ознаки фактичного проживання в спірній квартирі відсутні (а.с.10). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності. Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Враховуючи викладене, беручи до уваги покази свідків, а також те, що позивач [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами довела, що [PERSON] більше року, без поважних причин, не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує права володіння, користування і розпорядження належним позивачу майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON], на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. За таких обставин, суд вважає необхідним позовні вимоги [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved