Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що їй та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У даному будинку зареєстрована і проживає [PERSON] . Також за даною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак з 2007 року у вказаному вище будинку вони не проживають, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть. Добровільно знятися з реєстрації не бажають.Реєстрація відповідачів у спірному будинку створює їй перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. За вказаних обставин, та зважаючи на те, що відповідачі, понад дванадцять років без поважної причини відсутні за місцем реєстрації, позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, а представив заяву, в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі, щодо ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відповідачі до суду також не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відзив на позов не подали. Враховуючи викладене та зважаючи на положення ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення по справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер 199699953 від 11.02.2020позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві спільної часткової власності належить житловий будинок [ADDRESS] . Позивачу [PERSON] належить 41/100 частин будинковолодіння, а [PERSON] - 59/100. Як вбачається з інформаційних довідок відділу ведення Реєстру територіальної громади Глухівської міської ради від 17 лютого 2020 року за вих. № № 117/01-12 та 118/01-12 та будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстровані за вищезазначеною адресою. А, відповідно до довідок голови квартального комітету [PERSON], відповідачі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , хоча і зареєстровані по [ADDRESS] , однак за даною адресою не проживають з 2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності до ст. 107 Житлового кодексу України у разі вибуття наймача або членів сім`ї на інше постійне місце проживання, така особа втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Зі змісту ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання серед іншого здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року вбачається, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Виходячи з вищезазначеного суд вважає, що оскільки відповідачі, будучи зареєстрованими у спірному житловому будинку, понад строк, встановлений законодавством, у ньому не проживають, а тому є такими, що втратили право користування ним, будь-яких письмових домовленостей стосовно користування житловим будинком за вказаною адресою не існує, власники будинку немають ніяких обов`язків по наданню житла відповідачам, а тому вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved