Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час шлюб з відповідачем розірвано рішенням суду від 27.01.2015 року та вони проживають окремо. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, ухиляючись від виконання своїх обов'язків, тим більше, що рівень доходу позивача не дозволяє належним чином утримувати дітей самостійно. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його щомісячного доходу (заробітку) з усіх видів його доходу на дитину відповідного віку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви й до моменту досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглянути справу за її відсутності. Проти заочного розгляду даної справи, у разі неявки відповідача, не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Ухвалою суду встановлений заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] року народження. Діти проживають разом з позивачем і перебувають на її утриманні. Вказана обставина визнана сторонами і відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач є батьком неповнолітніх дітей, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами у справі досягнуто не було, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та сторін, той факт, що діти мешкають разом із позивачем та потребують утримання. Також суд враховує, що відповідач є працездатним. Доказів наявності непрацездатних дружини, батьків, та про проведення з нього стягнень на утримання зазначених осіб не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 ЦПК України. За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини щомісячно, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до повноліття дітей. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача було звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, тому, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved