Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~Позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя. Просила визнати земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:02:000:7102, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] , незавершене будівництво житлового будинку з відсотком готовності 22%, розташований по [ADDRESS] та автомобіль Toyota Venza, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , спільною власністю подружжя. В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на автомобіль Тоуоtа Venzа, 2010 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . За відповідачем визнати право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3522587200:02:000:7102, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] та залишити у його власності право на незавершене будівництво житлового будинку з відсотком готовності незавершеного будівництва 22 %, розташований по [ADDRESS] , та стягнути з відповідача судові витрати по справі. До судового засідання подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Крім того, уточнила заявлену вимогу в п.5 позовної заяви та просила суд вважати понесені нею документально підтверджені судові витрати та витрати на правову допомогу такими, що понесені нею фактично, оскільки в ході розгляду справи між нею та відповідачем було досягнуто згоди про віднесення понесених витрат в рахунок різниці у вартості часток у розмірі 13278 грн, яку вона повинна була б сплатити відповідачу, також у відповідності до ч.7 ст.158 ЦПК України при ухваленні рішення просила розглянути питання про скасування накладеного раніше арешту на автомобіль. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Кричун Ю.А. подав письмову заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, зазначив, що відповідач позовні вимоги визнає та судові витрати, понесені позивачем, просить залишити по фактично понесеним. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що з 02 серпня 2013 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 вересня 2020 року шлюб між ними розірвано (а.с.17-18). \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.16). \~ \~ \~ \~В період шлюбу, 28.11.2016 на підставі договору купівлі-продажу була придбана земельна ділянка, кадастровий номер: 3522587200:02:000:7102, площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), розташована по [ADDRESS] . Право власності оформлено на відповідача (а.с.20-23, 24-25, 26,27). В подальшому на ім`я відповідача були отримані всі дозвільні документи на будівництво житлового будинку (а.с.31-37). В період з 2016 по 2019 рік сторонами за спільні кошти було розпочате зведення будинку, будівництво якого до теперішнього часу не завершене. Відповідно до висновку № 1-4036 від 23.03.2020, виданого Кіровоградським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації, відсоток готовності незавершеного будівництва становить 22 % (а.с.38-42). \~ \~ \~ \~14.03.2019 за спільні кошти сторін був придбаний автомобіль Toyota Venza, 2010 року випуску, номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який зареєстровано за відповідачем ( а.с.46-48, 49, 50-54). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма ч.3,ч.4 ст. 368 ЦК України. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 63 СК України). Ч.1, ч.2 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч.2 ст.372 ЦК України). Згідно із вимогами ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007, роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України, а вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. \~ \~ \~ \~За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України ) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення щодо неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому суд може визнати право на частину об`єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, та аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18), від 20 лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц (провадження № 61-14600св19). \~ \~ \~ \~Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд виходить з того, що зазначене рухоме та нерухоме майно сторони придбали за час перебування шлюбі, воно є їх спільною сумісною власністю і кожен з них має право на Ѕ частку цього майна.\~ Таким чином, обсяг спільного майна сторін, яке є спільною сумісною власністю, складається із декількох об`єктів, поділ яких, з урахуванням повного визнання позову відповідачем, доцільно здійснити шляхом виділення кожному із них окремих об`єктів з рівними частками їх вартості, а саме: здійснити поділ шляхом визнання за позивачем права власності на автомобіль, а за відповідачем - права власності на земельну ділянку та права на незавершений будівництвом житловий будинок. Враховуючи позицію позивача, судові витрати по справі віднести за рахунок позивача. Згідно з ч.ч. 1, 7 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи . Враховуючи,\~що позивач\~була ініціатором\~забезпечення та подала клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд вважає необхідним заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 15.12.2020 - скасувати.

Outcome: approved