Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та визнання права власності в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 14.01.2020 р., неналежний відповідач Баловненська сільська рада Новоодеського району Миколаївської області замінена на належного відповідача [PERSON] . В своїх вимогах позивач посилається на те, що за життя її батько - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного та зареєстрованого на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» за № 2-69 від 22.04.1999 року, купив у [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за 3000,00 (три тисячі) грн. Вказаний будинок належав [PERSON] на підставі Договору дарування, про що зазначено у договорі. Правочин обома сторонами повністю виконаний, в квітні 1999 року у Вознесенському Бюро технічної інвентаризації за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірний будинок, [PERSON] звільнила будинок, знялася з реєстрації за вказаною адресою та за життя [PERSON] [PERSON] було передано ключі від будинку. Жодних заперечень, чи зауважень ніхто із сторін по даному правочину не заявляв. З моменту купівлі батьком позивача даного домоволодіння, він, а в подальшому, і позивач, використовує його для постійного проживання, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує в належному санітарно - технічному стані. [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Після його смерті, позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] з підстав того, що наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу, укладений та зареєстрований УТБ «Віконт-Б» 22.04.1999 року без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення. За життя, батько позивача неодноразово намагався домовитись з [PERSON] посвідчити вказаний договір нотаріально, однак остання відмовлялася на вчинення вказаної дії, посилаючись на те, що виконала залежні від неї дії по відчуженню будинку. [INFO] [PERSON] померла. Посилаючись на вищевикладене та на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] і прийняла спадщину після його смерті, позивач просила визнати вищевказаний договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У підготовче судове засідання позивач та її представник не з`явилися, на адресу суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи у їх відсутність, та про підтримання позовних вимог позивача та про їх задоволення. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, натомість через канцелярію суду надійшла заява відповідача про визнання позову, якою відповідач визнає позовні вимоги позивача та просить суд розглядати справу без його участі. На підставі ч.4 ст. 200 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні у зв`язку із визнанням відповідачем позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 22.04.1999 року на універсальній товарній біржі «Віконт-Т» [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі продажу за № 2-69, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці 0,20 га та складається з: самого житлового будинку, позначеного на плані літерою А1, житловою площею 43,1 кв.м., сараю - Б1, огорожі - №№ 1-3, скважини - № 4, розташований за адресою: [ADDRESS] за 3000,00 (три тисячі) грн. (відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору), що підтверджено копією вказаного договору. В квітні 1999 року, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 22.04.1999 року за № 2-69, у Вознесенському Бюро технічної інвентаризації за [PERSON] було зареєстровано право власності на спірний будинок, що підтверджено реєстраційним посвідченням. Предмет договору купівлі-продажу належав продавцю [PERSON] на підставі договору дарування, засвідченого 21.06.1994 р. Новоодеською державною нотаріальною конторою Миколаївської області, за реєстровим № 1601. Після укладення договору, [PERSON] володів та користувався вказаним об`єктом нерухомості, утримував його, проводив ремонт. За життя [PERSON] неодноразово звертався до [PERSON] із проханням оформити вищевказаний договір нотаріально, але остання відмовлявся, посилаючись на небажання займатися справами будинку, який вона вже продала. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Відповідно до досліжених в судовому засіданні матеріалів справи, позивач, є донькою [PERSON] і своєчасно звернулася до нотаріального органу для прийняття спадщини після смерті батька. Роз`ясненням державного нотаріуса Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 20.06.2018 р. за № 764/02-14, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Причиною відмови вказано те, що наданий для оформлення спадщини договір купівлі-продажу, укладений та зареєстрований УТБ «Віконт-Б» 22.04.1999 року, без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджено витребуваними та дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 111/2014. Згідно вказаних матеріалів спадкової справи № 111/2014 після смерті [PERSON] , єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після її смерті, був [PERSON] Як встановлено із витребуваної та дослідженої судом за клопотанням позивача копії спадкової справи № 415/2014, відкритої після смерті [PERSON] , єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після його смерті, є [PERSON] , який ухвалою суду від 14.01.2020 року, був замінений як належний відповідач. За правилами ст.ст.1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст.ст. 1223, 1245 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу, на загальних підставах. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК). Відповідно до ст.. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, подав заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно до ч.2 ст. 47 ЦК України ( в редакції 1963 року) та ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.655 ЦК України, обов`язки покупця виконано в повному обсязі, що підтверджується договором купівлі-продажу № 2-69, зареєстрованим універсальною товарною біржею «Віконт-Т» 22.04.1999 року. Фактичне і повне виконання правочину відбулося ще 22.04.1999 року. Договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі з дотриманням усіх норм чинного законодавства, які діяли на момент здійснення даної угоди та відповідали нормам Закону України «Про товарну біржу». Зокрема, стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, станом на день укладення договору передбачала, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. На підставі ч. 4 ст.15 Закону України «Про товарну біржу», угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Враховуючи, що згода щодо істотних умов між сторонами договору купівлі-продажу була досягнута, сторони повністю виконали свої зобов`язання за договором, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, а також приймаючи до уваги те, що відповідач [PERSON] визнав позов, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання договору купівлі продажу дійсним підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особо, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В відповідності до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Тобто, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 22.04.1999 року між [PERSON] та [PERSON] на універсальній товарній біржі «Віконт - Т» за № 2-69. Оскільки позивач є єдиним спадкоємцем і прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , то позов в частині визнання права власності на житловий будинок також обґрунтований та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, з урахуванням наявного в позові клопотання позивача про покладення на неї судових витрат, витрати, пов`язані з розглядом справи у вигляді судового збору у сумі 1410 грн., ухвалює покласти на позивача, за її згодою.

Outcome: approved