Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів в якому просила суд: скасувати арешт квартири [ADDRESS] , який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 19433405; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис від 14 березня 2017 року за № 19433405 про арешт квартири [ADDRESS] , накладений постановою державного виконавця про арешт майна № 534975123 від 14.03. 2017 року. У обґрунтування позову позивач зазначила, що 28.03.2012 року між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Даний договір було посвідчено Державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори. В 2020 році вона вирішила продати зазначену квартиру. В нотаріальній конторі їй повідомили про необхідність внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей та зареєструвати право власності на квартиру. Вона звернулася до державного реєстратора за реєстрацією квартири. 28.01.2020 року їй було видано рішення про залишення її заяви без розгляду, та додана інформаційна довідка в якій зазначено, що право власності на зазначену квартиру зареєстровано за колишнім власником [PERSON] , та на неї накладено арешт державним виконавцем Павлоградського МВ ДВС Фадєєвою Ю.М. Постановою державного виконавця про арешт майна № 53497513 від 14.03.2017 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON] по виконавчому провадженню про стягнення боргу з [PERSON] на користь АТ «Банк Кредит Дніпро». Таким чином на даний час на належну їй квартиру накладено арешт, чим порушуються її права щодо розпорядження її власністю у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представником третьої особи АТ «Банк Кредит Дніпро» Анісімовою С.А. надано до суду заперечення на позов відповідно до змісту якого зазначено, що у зв`язку з відсутністю державної реєстрації Договору купівлі-продажу квартири від 28.03.2012 року посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Шкицькою Ю.А., укладеного між [PERSON] та [PERSON] щодо продажу квартири [ADDRESS] у державному реєстрі правочинів, перехід права власності від [PERSON] до [PERSON] не відбувся і законним власником цієї квартири на даний момент є [PERSON] . Таким чином підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та пояснив, що у 2012 році [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири, однак не зареєструвала вказаний договір в МБТІ. Як пояснила [PERSON] вона просто забула звернутися до МБТІ. З 2012 року вона проживає в квартирі, користується комунальними послугами, нею з відповідними організаціями,що надають комунальні послуги укладені договори. У 2020 році позивач вирішила продати квартиру і з`ясувалося що на її квартиру накладено арешт. Арешт накладено державним виконавцем вже після укладення договору купівлі-продажу.Вважає, що на майно позивача безпідставно накладено арешт що порушує її права як власника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Представник відповідача Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Готвянська В.О. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи АТ «Банк Кредит Дніпро» Анісімова С.А в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи викладені в запереченні на позов. Вислухав учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до такого. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 28.03.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Договір був посвідчений 28.03.2012 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області та зареєстровано в реєстрі за № 1-1242, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів. (а.с. 7,8) Як пояснив представник позивача в судовому засіданні, позивач договір купівлі-продажу в Павлоградському МБТІ не зареєструвала. В 2020 році вирішила продати належну їй квартиру, однак нотаріусом їй було повідомлено про необхідність внесення до державного реєстру речових прав відомостей та зареєструвати право власності на квартиру. 28.01.2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Щербиною М.І. заяву [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень залишено без розгляду. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником квартири [ADDRESS] вказаний [PERSON] (а.с. 9) Крім того, 14.03.2017 року державним реєстратором внесено запис про обтяження № 19433405 на підставі постанови державного виконавця Павлоградського міськрайонного ВДВС ГТУ юстиції у Дніпропетровській областіФадєєвої Ю.М. від 14.03.2017 року про накладення арешту на все нерухоме майно що належить [PERSON] (а.с. 10) За інформацією Павлоградського МВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження ВП № 53497513 з виконання наказу № 904/1425/16 від 10.05.2016 року Господарського суду Дніпропетровської області про стягнення з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованості по сплаті орендної плати, пені, трьох процентів річних та суми інфляційного збільшення заборгованості по договору № 02/02/8-15 оренди нежитлового приміщення та по договору № 01/02/8-15 оренди нежитлового приміщення у загальній сумі 1117215, 25 грн. та судовий збір 16758, 22 грн. 28.02.2017 року за заявою стягувача відкрито виконавче провадження з виконання вказаного наказу. Станом на 22.03.2021 здійснюється примусове виконання. (а.с. 42,43) Відповідно до вимог ч.ч.1,2ст.56 Закону України «При виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника, арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Суд не погоджується з доводами представника третьої особи про те, що перехід права власності від позивача до відповідача [PERSON] не відбувся і на даний час власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення до суду із позовом за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно позивача, порушується її право власності, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб. Суду не надано доказів наявності стосовно позивача виконавчого провадження, в якому він є боржником. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача, відповідно до поданої нею заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved