Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. В позові зазначила, що вона є донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. [INFO] [PERSON] помер. На день смерті батька вона постійно проживала разом з ним, тому в силу ст.1 268 ЦК країни є особою, яка прийняла спадщину. Батькові належав житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] Вказаний будинок був ним побудований в 1966 році та зареєстрований шляхом внесення запису в по господарську книгу. Оскільки за життя батько не отримав свідоцтво про право власності на будинок, тому нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Ясенівка Ярмолинецького району помер батько позивача, [PERSON]. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 17) Після смерті спадкодавця, [PERSON], відкрилась спадщина. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 5 грудня 2011 року на підставі заяви позивача, [PERSON], державним нотаріусом Ярмолинецького районного нотаріального округу [PERSON] відкрито спадкову справу, (а.с. 32-43). На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], оскільки вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не відмовлялася від її прийняття. Дані обставини підтверджуються копією паспорта та копією свідоцтва про народження позивача (а.с. 3-6), довідкою Правдівської сільської ради, листом приватного нотаріуса (а.с. 14-16), ксерокопією спадкової справи (а.с. 32-43). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у по господарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, як вбачається із ксерокопії погосподарської книги за 1991-1995 рр., оглянутої судом, відомості щодо вказаного житлового будинку внесені в цю книгу. Судом також встановлено, що житловий будинок був побудований в 1965 році. Враховуючи чинне на момент спорудження будинку законодавство, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних) - п. 3.3. Інформаційного листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року. Оскільки матеріали інвентаризаційної справи не містять записів про самовільну забудову, то суд вважає, що право власності на нерухоме майно (житловий будинок № 75 а з надвірними будівлями) було зареєстровано належним чином. Судом встановлено, що у житловому будинку [ADDRESS] Хмельницької області станом на 15 квітня 1991 року, тобто на день набрання чинності Законом України «Про власність», були зареєстровані: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Зазначений будинок відноситься до суспільної групи «колгоспний двір». Ці обставини підтверджується ксерокопіями з погосподарських книг, які ніким не оспорені і відомості, що вони містять, не спростовані. Так, п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; г) згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Після 15 квітня 1991 року майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилось, тому співвласниками двору в рівних частках є особи, які були членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року. Доказів того, що спірний житловий будинок було на 15.04.1991р. переведено до іншої соціальної групи сторони суду не надали, не встановлені такі і судом. Членами колгоспного двору станом на 15.04.1991р. були: [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [INFO] року помер член колгоспного двору - [PERSON] (а.с. 17). На його частку члена колгоспного двору в майні двору відкрилась спадщина. Спадщина складається з 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року частка спадкодавця, [PERSON], складала 1/4 частини від майна колгоспного двору. Спадкоємцем першої черги за законом є донька спадкодавця - [PERSON], яка на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем і за заявою якої 05.12.2011р. державним нотаріусом Ярмолинецької районної державної нотаріальної контори відкрито спадщину. Отже, оскільки померлому [PERSON] належала 1/5 частина житлового будинку по [ADDRESS] то, відповідно, позивач, [PERSON], успадкувала за законом 1/5 частки житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється аб не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на зазначене, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірний житловий будинок, за [PERSON] необхідно визнати право власності в порядку спадкування на 1/5 частину житлового будинку [ADDRESS] як на майно колгоспного двору, яке належало [PERSON], який помер [INFO] року. В решті позовних вимог слід відмовити, адже згідно припису ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Суд не бере до уваги довідку, видану виконкомом Ясенівської сільської ради Ярмолинецького району за № 680 та 681 від 16.12.2013р. про те, що будинок [ADDRESS] належав [PERSON], який помер [INFO] року, адже, як встановлено судом, спірний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON]. Позовної вимоги про визнання права власності на частину житлового будинку як за колишнім членом колгоспного двору, позивач суду не пред'являла. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позов задоволено на 1/5 частину (9 816, 80 грн.), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 98, 17 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved