Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить (з урахуванням змін та доповнень /а.с.22,23/) визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщення у житловому будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що зазначена квартира належить їй на праві власності, крім нього у цій квартирі зареєстрований її дядько [PERSON], який не проживає у будинку більше 16 років. Відповідач не оплачує комунальні послуги, не надає допомоги на утримання будинку. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеному, додатково пояснивши, що будинок був їй подарований її покійним дідом [PERSON] Відповідач у 1994 році, після того як він одружився в друге, остаточно покинув спірне житло, та проживає у будинку в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області в будинку своєї дружини, просять позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача позов заперечила, пояснивши, що за життя колишнього власника будинку - батька її довірителя, відповідач постійно один раз на місяць ночував у будинку, дійсно він проживає у с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області в будинку своєї дружини, проте це не означає, що він втратив право на користування на житло, оскільки іншого житла він немає, і у випадку розірвання шлюбу він вимушений буде повернутися на постійне проживання у батьківську хату. Вважає, що позивач не навела жодної підстави, яка б давала суду можливість задовольнити позов, у зв'язку з чим просить у задоволенні позову відмовити. Суд ухвалив справу розглядати без участі представника третьої особи, який будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, проте матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. У судовому свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає у будинку по [ADDRESS] та являється сусідкою позивача, часто приходить до останнього в гості, оскільки є її подругою з дитинства, відповідача останній раз у будинку бачила ще у 2005 році, а потім один раз у 2013 році на похоронах діда позивача, відповідач у спірному житлі не проживає більше ніж 20 років. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає у будинку по [ADDRESS] роки та є сусідкою позивача, може чітко сказати, що відповідач вже 30 років не проживає у спірному будинку, вона ніколи не бачила щоб він ремонтував будинок, який потребує ремонту, не бачила також, щоб він обробляв город біля садиби. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є рідною сестрою позивача, проживала у [ADDRESS] до 2000 року, відповідач їх дядько, як другий раз одружився в 1994 році, то відразу ж перестав жити у зазначеному будинку, хоча фактично відповідач перестав проживати у зазначеному будинку ще з 192 року. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Права власника житлового будинку, квартири визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного про живання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, перед бачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно зі змістом зазначених норм право члена сім'ї власника будинку (кварти ри) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Відповідно до ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове при міщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ст. 64, ч. 4 ст. 156 ЖК члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користува тися жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови Пленум Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодек су України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати при чини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві власності будинок [ADDRESS], загальною площею 59,6 кв.м., /а.с.6/, яке вона набула на підставі договору дарування від 18.11.2004 року, укладеного між нею та її дідом [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі № 3-2006 /а.с.48/. Колишній власник спірного будинку [PERSON], який помер [INFO], був батьком відповідача [PERSON], а позивач являється племінницею останнього, а відтак відповідач не є членом сім'ї позивача в розумінні ст. 64 ЖК України. Як убачається з довідки ЛКП «Сигнівка» від 25.01.2014 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані три особи: позивач, її малолітній син [PERSON] та відповідач /а.с.46/. Фактично у спірному житлі проживають дві особи: позивач та її син. Відповідач не проживає у квартирі з 1994 року і тому втратив право на користування спірним жилим приміщенням. Такий висновок суду ґрунтується на поясненні позивача, свідків та актах, складених ЛКП «Сигнівка» від 19.09.2013 року та 25.10.2013 року /а.с. 9,10/. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач протягом двадцяти останніх років не оплачував комунальних послуг за спірне житло, що підтверджується тим, що саме позивач надала суду всі квитанції за оплату вказаних послуг /а.с.61-72/, свого покійного батька відповідач відвідував рідко, город біля будинку не обробляв, кошти на ремонт будинку не надавав, ніяких своїх особистих речей у будинку немає, що свідчить про те, що він протягом тривалого часу не виявляв ніякого інтересу до спірного житла. Крім того, як убачається з пояснень учасників судового засідання відповідач з 1994 року проживає у будинку в с. Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області в будинку своєї дружини. Представником відповідача не надано суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач не проживав у [ADDRESS] з поважних причин, які б давали суду підстави продовжити пропущений строк. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач втратив право на користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS] в зв'язку з його відсутності без поважних причин у такому понад 19 років. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved