Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 25.02.2020 та стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки аліменти в розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала в шлюбі з [PERSON] . [INFO] у нас народилася дочка [PERSON] . Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03 листопада 2016 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 25 лютого 2020 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 2500 грн., на користь [PERSON] починаючи з 30 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 26 червня 2020 року рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25 лютого 2020 року, залишено без змін. На підставі виконавчого листа № 2/742/123/20 відділом ДВС Прилуцького МРУЮ було відкрите виконавче провадження ВП № 34604687. Дитина на даний період часу проживає із позивачем та перебуває па її утриманні. Відповідач перераховує кожного місяця аліменти в розмірі 2500 грн., сума яких на даний час не відповідає середньому заробітку працездатної особи та є недостатньою для нормального забезпечення життя, здоров`я та розвитку дитини. Відповідач є матеріально забезпеченою особою, хоча офіційно ніде не працює, має нерегулярні, мінливі, але значні прибутки, тому з метою забезпечення найкращих інтересів дитини позивач звернулася з вказаним позовом до суду. 03.11.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого не заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів, але в розмірі 1/6 частки від заробітку доходу, оскільки має на утриманні іншу дитину, на даний час не працює та не має постійного достатнього заробітку, проживає однією сім`єю із сином дружини та його утримує, допомагає своїй матері. Позивач до судового засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити, також, подала копію свідоцтва про шлюб, відповідно до якого її прізвище після реєстрації шлюбу 12.11.2021 змінено на [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що сторони з перебували в шлюбі, який рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 03.11.2016 розірвано (а.с.10). [PERSON] народилася [INFO] , батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю [PERSON] згідно витягу №3223 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.11). Рішення Прилуцького міськрайонного суду від 25.02.2020 ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 2500 грн. на користь [PERSON] починаючи з 30.10.2019 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12-13). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 15.11.2017, прізвище чоловіка і дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.53). [PERSON] народилася [INFO] , батьки [PERSON] та [PERSON] (а.с.54). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю сина [PERSON] , 2004 року народження, місце проживання якого відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 10.05.2018 року, зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.57). Батько дитини - [PERSON] , [INFO] , має борг по сплаті аліментів станом на 01.04.2019 року в розмірі 85 027,60 грн., що підтверджується листом ДВС від 05.11.2019 (а.с.59). Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] має інвалідність 3 групи (а.с.61). [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] (а.с.62). Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 2,3 статті 11 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, яка регламентує обов`язок батьків утримувати дитину, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочко кою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до положень статті 192 Сімейного кодексу України змін розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі і навпаки. Згідно з частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу України з рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється з рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У пункті 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначенні судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити з позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативно заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст. 183 СК України). Суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що доводи відповідача, що на його утриманні знаходиться син його дружини від першого шлюбу - [PERSON] , 2004 року народження, а також мати відповідача - [PERSON] , 1956 року народження, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів у розумінні статей 77, 80 ЦПК України на підтвердження вказаних обставин. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що обов`язок щодо утримання [PERSON] , 2004 року народження, покладено на його рідного батька - [PERSON] . Отже, як вбачається, відповідач є працездатним чоловіком, на його утриманні перебуває малолітня донька від другого шлюбу, аліменти в розмірі присудженому рішенням суду від 25.02.2020 є недостатніми для задоволення потреб дитини, враховуючи, що законодавством передбачений розмір аліментів на одну дитину в розмірі однієї чверті від заробітку (доходу), за таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved