Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

Позивач звернулася\~ до суду з позовом про виділ в натурі частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, вимоги по якому уточнила 15 лютого 2016 року (а. с. 94). В заяві просить про виділ частки в натурі в праві спільної часткової власності на житловий будинок № 35 \~ по вул. Крайній в м. Запоріжжі, співвласниками якого\~ є сторони по справі. \~ \~ \~ \~ В заяві зазначила, що сторони є учасниками права спільної часткової власності на вказаний\~ житловий будинок, кожній з яких належить право власності на ? його частину. Позивач має намір реалізувати своє право на виділ в натурі належної їй частки в нерухомому майні відповідно до розміру цієї частки. Вирішувати питання виділу у позасудовому порядку відповідач категорично відмовляється, що і зумовило звернення позивача до суду.\~ В уточненій заяві просить відповідно до запропонованого висновком судової експертизи від 12.10.2015 року варіанту виділити їй в натурі\~ частину житлового будинку під літерою А, яка утворює квартиру № 1 і складається з\~ приміщення 1-6 площею 6,7 квадратних метри, приміщення 1-5 площею 6,5 квадратних метри, приміщення 1-2 площею 14,6 квадратних метри загальною площею 27,8 квадратних метри, вартістю 32290 грн., а також надвірні будівлі та споруди вартістю 12088 грн., а саме: ? частину водогону № 2 вартістю 720 грн. 50 коп., ? частину літньої кухні літ. Б вартістю 9914 грн., погріб літ пг вартістю 1454 грн. Відповідачу просить виділити такі приміщення в будинку: 1-3 площею 13,2 квадратних метри, 1-4 площею 6,7 квадратних метри, частину приміщення 1-2 площею 1,3 квадратних метри, загальною вартістю 25997 квадратних метри, які утворюють квартиру № 2, а також надвірні будівлі та споруди вартістю 12751 грн., а саме: ? частину водогону № 2 вартістю 720 грн. 50 коп., ? частину літньої кухні літ. Б вартістю 9914 грн., сарай літ б вартістю 2116 грн. За умови прийняття такого варіанту виділу розмір часток учасників в праві спільної часткової власності зміниться і становитиме 53/100 і 47/100 частин будинку, при цьому вартість грошової компенсації за присудження меншої за розміром частки становить 16861 грн. Так як позивач претендує на виділ їй частини нерухомого майна, яка становить 53/100 частини, просить присудити [PERSON] від неї компенсацію в зазначеній сумі. В\~ судовому засіданні позивач і її представник підтримали вимоги позову. Просять про ухвалення рішення на її користь. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує, пославшись на те, що для здійснення запропонованого позивачем варіанту необхідно провести певні переобладнання, які є неможливими без дозволу уповноваженого органу місцевого самоврядування, а такий дозвіл є можливим лише за відсутності у складових частинах нерухомого майна елементів самочинного будівництва. Крім того, експертом запропоновано провести поділ нерухомого майна таким чином, що вхід до квартир, які надаються кожному з співвласників, буде знаходитися з протилежної стіни будинку, що ускладнить в подальшому визначення порядку користування земельною ділянкою, оскільки одному із співвласників для того, щоб дістатися входу треба буде пройти скрізь весь двір. Для здійснення цього варіанту власнику квартири № 2 пропонується з метою облаштування входу до квартири виконати прибудову для виконання функції коридору і встановити подвійні двері. Зазначені втручання в несучі конструкції, по-перше, також містять ознаки самочинного будівництва; по-друге, не відповідають інтересам відповідача, за чий рахунок пропонується виконати це переобладнання. Крім наведених причин, з яких відповідач оцінює як неприйнятний такий варіант виділу, вартість компенсації, в основу якої покладено різницю площі, що переходить до кожного з співвласників, є вочевидь недомірною ринковій вартості нерухомого майна, оскільки виходячи з наведених експертом розрахунків вартість одного квадратного метра становить 2527 грн. (16861 грн. компенсації : 6,6 квадратних метри різниці в площі) і є очевидно заниженою. Окрім викладених міркувань проти затвердження запропонованого варіанту, представник зазначив, що всі наявні в будинку комунікації підведені до будинку з боку приміщень 1-5, 1-6, про надання яких просить позивач. У випадку задоволення її вимог право відповідача було б звужене ще й через необхідність облаштування тієї частини будинку, яка пропонується відповідачеві, системами енерго-, водо-, газопостачання, а ці процедури є трудомісткими та коштовними. Разом з тим, важливою обставиною при вирішенні цього спору є те, що в будинку проживає лише відповідач, тоді як позивач має інше житло, всі витрати з утримання будинку, підтримання його стану, ремонтів несе виключно [PERSON] У звязку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову. Представник третьої особи пояснила, що для здійснення запропонованого висновком експертизи варіанту виділу необхідно виконати будівельні роботи, які за своїм змістом є реконструкцією і потребують введення обєкту після реконструкції в експлуатацію, передумовою для чого є отримання будівельного паспорту забудови земельної ділянки. Варіант виділу передбачає влаштування дверних отворів в капітальних стінах, що також неможливо без отримання будівельного паспорту і аналізу інформації щодо тривкості та надійності конструкцій зазначеного будинку. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що будинок № 35\~ по вул. Крайній в м. Запоріжжі на праві спільної часткової власності належить сторонам, за кожною з яких зареєстроване право на 1/2 частину будинку (а. с. 14-20).\~ За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно із ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст. 319 ГК Украины всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення права. Виходячи з наведених положень\~ закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру. Як випливає з узагальнення практики застосування cудами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.09.2015 року, результат аналізу змісту норм статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Тобто визначальним для виділу частки з житлового будинку (поділу житлового будинку в натурі), який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці у ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Оцінюючи запропонований позивачкою варіант виділу належної їй частки зі спільного майна, суд не може його прийняти, оскільки він очевидно звужує право відповідача на володіння та користування тією частиною спільного майна, яка відповідає розміру його частки. Відповідно до зазначеного варіанту власнику квартири № 1 пропонується переобладнати віконний проріз у дверний отвір з боку приміщення 1-6, тоді як власнику квартири № 2 для приведення житла у відповідність до запропонованого варіанту необхідно влаштувати прибудову, яка буде виконувати функцію коридору, в якій належить встановити подвійні двері до входу, а також влаштувати дверний проріз, тобто виконати роботи більш трудомісткі і більші за обсягом. Порушенням права власника квартири № 2 є і зменшення площі, яка припадає на його частку (21,2 квадратних мерти порівняно з 27,8 квадратними метрами), а якщо враховувати площу самовільних прибудов 1-7 площею 9,6 квадратних метри та 1-1 площею 4,8 квадратних метри, які прилягають до квартири № 1 і оформлення права на які за умови виділу частки є можливим з дотриманням встановленого нормативними джерелами порядку, площа квартири № 1 буде непропорційно більшою ніж площа квартири № 2 (42,2 квадратних метри (27,8 + 9,6 + 4,8) порівняно з 21,2 квадратних метри іншого співвласника). Окрім наведених міркувань, не вбачаючи підстав для затвердження варіанту виділу частки, зазначеного в експертизі, суд виходить з такого. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності. Згідно із п. 3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна», затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127, не є самочинним будівництвом для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків, до яких відноситься і належне сторонам нерухоме майно, зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд, навісів, альтанок, теплиць, вбиралень, погребів та інших. Для переобладнання, перепланування, перебудови чи добудови належного на праві власності нерухомого майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, власнику необхідно звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт. Запропоновані експертом роботи, зокрема, влаштування в несучих стінах дверних отворів, трансформування віконного прорізу в дверний отвір, будівництво прибудови і т. і.) є реконструкцією будинку, що потребує отримання будівельного паспорта у відповідності до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки», затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05.07.2011 р. № 103, і здачі реконструйованого нерухомого майна в експлуатацію. За інших обставин вказані переобладнання як такі, що містять елементи самочинного будівництва, не можуть бути прийняті до експлуатації та визнані такими, що здійснені на підставі закону, а об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності. Суд не повинен заміняти органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо здійснення ними повноважень, встановлених Основним Законом України, тому згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування повинна бути отримана до ухвалення рішення суду і є однією з умов для вирішення та задоволення позову. Вирішуючи позов, суд враховує відповідь департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради, до компетенції якого входить видача будівельного паспорта забудови, про неможливість надання висновку на підставі наданих йому матеріалів і необхідність отримання забудовником будівельного паспорта, відмова у видачі якого може бути оскаржена до суду. Враховує суд і те, що отриманню будівельного паспорта може в даному випадку зашкодити відсутність згоди іншого співвласника на забудову (а реконструкцію пропонується зробити кожному із співвласників), відсутність речового права на земельну ділянку і інші причини, а також ту обставину, що саме у звязку з наявністю спора справа перебуває в провадженні суду, проте вважає, що за описаних обставин запропонований варіант виділу може бути реалізованим лише на підставі обопільної згоди сторін і за рахунок спільних зусиль, так як здійснення права спільної часткової власності має ґрунтуватися виключно на добровільному волевиявленні сторін і їхній домовленості. Крім того, на користь висновку про необхідність відмови у задоволенні\~ позову суд враховує те, що запропонований варіант поєднаний з відступами від вимог державних будівельних норм, зокрема пункту 2.14.\~ ДБН В.2.2-15-2005, відповідно до якого вхід до одноквартирного житлового будинку може влаштовуватися через засклену веранду, при цьому до входу в житлове приміщення повинно бути не менше трьох дверей. Допускається влаштування подвійних дверей, а також розміщення головного входу\~ до одноквартирного житлового будинку у цокольному поверсі. І так як встановити подвійні двері відповідно до цього варіанту пропонується співвласнику [PERSON] до коридору, який за версією експертизи також треба прибудувати йому, суд за умови заперечень відповідача не може затвердити вказаний варіант ще й з цих підстав. Констатуючи відсутність згоди співвласників, суд не вправі не врахувати і зміст пункту 2.23 ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», а також пункту 8.7 ДБН В. 3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», відповідно до яких загальна площа однокімнатної квартири повинна бути не меншою за 30 квадратних метри, при цьому однокімнатній квартирі повинна бути житлова кімната площею не менше 15 квадратних метрів та кухня площею не менше 7 квадратних метрів (пункт 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» (а. с. 68). З аналізуємого ж висновку випливає, що навіть площа, що пропонується на 53/100 частини будинку, є меншою, ніж внормована наведеними будівельними стандартами (27,8 квдаратних метри порівняно з 30 квадратними метрами). Таким чином, вирішуючи питання про визначення запропонованого позивачем варіанту виділу, суд виходить з принципів\~ реалізації права спільної часткової власності, встановлених наведеною статтею 358 ГК України, про здійснення права власності за домовленістю учасників права власності. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для застосування судового захисту, оскільки за вказаних обставин встановлення\~ описаного варіанту виділу має ґрунтуватися виключно на домовленості співвласників.

Outcome: dismissed