Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, мотивуючи тим, що [INFO] раптово помер її син [PERSON] у віці 36 років. Після смерті сина вікрилась спадщина, яка складається з квартири житловою площею 43,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації» № 325185 від 09 квітня 2003 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно Виконавчого комітету Здолбунівської міської ради від 09 квітня 2003 року; квартири житловою площею 42,6 кв.м., загальною площею 59,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації» № 7179222 від 06 травня 2005 року та договору дарування від 15 квітня 2005 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] ; земельної ділянки площею 0,1080 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 240540 від 04 липня 2007 року; земельної ділянки площею 0,1000 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 240541 від 04 липня 2007 року. Позивач вказує, що зазначене майно являється спільним майном, нажитим нею в шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] . Іншого майна позивач не має. Право власності на покійного сина зареєстровано тому, що позивач має складний стан здоров`я. 16 квітня 2018 року позивач звернулась до приватного наторіуса Здолбунівського районного нотаріального округу Собіни О.А. із заявою про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її сина. 18 квітня 2018 року відповідач звернувся із заявою про прийняття спадщина, що відкрилась після смерті сина до приватного наторіуса Здолбунівського районного нотаріального округу Собіни О.А. Вважає, що відповідач, як батько спадкодавця зобов`язаний був утримувати сина згідно з нормами Сімейного кодексу України, однак, незважаючи на встановлені законодавством обов`язки щодо утримання батьком сина, якої син потребував свого часу, та свідоме невиконання таких обов`язків відповідачем - ненадання матеріальної допомоги коли син потребував такої допомоги та позивач, як мати, не спроможна була забезпечити в повній мірі потреби сина, є підставою для встановлення факту ухилення [PERSON] від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця- [PERSON] та усунення від права на спадкування. В судовому засіданні позивачка підтримала повністю заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. 09.10.2018 року відповідач надав відзив на позов, у якому просив відмовити у позові [PERSON] про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця та усунення від права спадкування у повному обсязі. Відзив на позов поданий з порушенням строків, встановлених в ухвалі про відкриття провадження у справі від 04.06.2018 року та п.7 ст.178 ЦПК України без поважних причин. У судовому засіданні відповідач позов не визнав -вказував, що позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з сином та не знав, що син потребував його допомоги, в тому числі фінансової, а також зазначає, що позивач не наводить жодного факту та документального підтвердження того, що син потребував допомоги. З`ясувавши обставини справи, вивчивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, 21.01.1992 року розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Після розірвання шлюбу між сторонами син [PERSON] залишився проживати з матір`ю. [INFO] помер[PERSON] , [INFO] , який являвся сином [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України,- відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного СУДУ України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності в сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини врегульовані ст.150, 155 СК України. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом,- згідно ч.1 ст.78 ЦПК України. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно ч.1 ст. 79 ЦПК України. Відповідач пояснив, що не знав про потреби сина у фінансовій допомозі та не надав суду доказів виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини. [PERSON] мав постійну роботу, усвідомлював свої обов`язки щодо надання допомоги сину, проте свідомо не виконував обов`язки, передбачені в ст.ст. 150, 155, 180 СК України. У судовому засіданні свідок громадянин Польщі [PERSON] надав пояснення у справі та відзначив, що покійний [PERSON] переживав за те, що батько не дбав про нього. Свідок вказував, що покійний [PERSON] важко переживав з приводу того, що ніколи нічого не отримував від батька. [PERSON] відмітив, що мама все купувала якісне для сина, а також те, що зв`язку з батьком не було, але син цього потребував. Свідок повідомив, що у покійного [PERSON] була складна життєва ситуація, коли він не зміг оплатити навчання та утримання за кордоном в Польщі. Проте допомогу взяв на себе монастир Преподобного Онуфрія в с.Яблочині в Польщі, ініціатором такої допомоги був в той час намісник монастиря громадянин Польщі [PERSON] , на сьогодні Єпископ Української православної церкви в Польщі. Свідок громадянка Польщі [PERSON] зазначила, що батька [PERSON] вперше побачила на похоронах, зазначає, що знала за життя [PERSON] , інформацію мала від [PERSON] про те, що батько не спілкується з ним, бажання допомогти сину немає. Допитана в судовому засіданні свідок громадянка України [PERSON] повідомила, що знала сторони та їхнього покійного сина з 1989 року, відмітила, що фактично [PERSON] залишив сім`ю, а хто був ініціатором розірвання шлюбу юридично їй не відомо, стверджує, що батько [PERSON] пішов із сім`ї, успіхами сина в школі не цікавився, фінансової допомоги не надавав. Допитаний в судовому засіданні свідок громадянин України [PERSON] повідомив, що знав покійного [PERSON] , коли тому було 12 років, познайомились в церкві, дружив з [PERSON] , приходив додому, батько [PERSON] нічим не допомагав. Повідомив, що [PERSON] після закінчення школи, будучи неповнолітнім пішов на роботу в друкарню так як потребував коштів. Робота була пов`язана з шкідливими умовами праці із свинцем. Допитана в судовому засіданні свідок громадянка України [PERSON] , являється сусідкою [PERSON] з 2001 року заперечила утримання [PERSON] сина, повідомила, що на похоронах дізналась про батька. Зазначені обставини узгоджуються з матеріалами справи та доводять тяжкість стану спадкодавця [PERSON] , який виражався у відсутності грошових коштів на оплату навчання та утримання за кордоном в Польщі, батько не брав участі у матеріальному забезпеченні сина, чим поставив сина в складні матеріальні умови та тяжкий моральний стан. Допитана в судовому засіданні свідок громадянка України [PERSON] повідомила, що не може сказати, що [PERSON] не приділяв уваги сину, особисто не бачила участі батька у вихованні та матеріальній участі дитини, проте знає, що батько допомагав дитині зі слів [PERSON] . Допитаний в судовому засіданні свідок громадянин України [PERSON] вказав, що [PERSON] дарував сину подарунки. Допитаний в судовому засіданні свідок громадянин України [PERSON] надавав пояснення емоційно, які не містили інформації по предмету спору. Допитана в судовому засіданні свідок громадянка України [PERSON] вказала, що батько допомагав для сина, проте жінка не давала спілкуватись із сином, сказала, що син не зустрічався з батьком тому, що боявся матір, що вчитись в [PERSON] не хотів, його заставила мати. Свідки не вказали джерела своєї обізнаності та отримання інформації. Докази, надані Позивачем у підтвердження своїх позовних вимог, отримані у встановленому Законом порядку та є достовірними. [PERSON] , як батько не виконував батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , який потребував допомоги батька в малолітньому віці, а також не отримував моральної та матеріальної допомоги від відповідача під час навчався в Польщі, наявні докази навчання. Підстав, які б заважали відповідачу приймати участь в утриманні та вихованні сина, судом не встановлено, так як і підстав які б перешкоджали цьому. Доказів чинення перешкод позивачем відповідачу у спілкуванні з сином судом не здобуто. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Не мають права на спадкування за законом батьки які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом, згідно абзацу 2 частини 3 ст.1224 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Позивач з урахуванням ст.ст. 76-81 ЦПК України надав обґрунтовані докази у підтвердження своїх вимог. На підставі ст.ст.1216,1218, 1224 та

Outcome: approved