Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Приймак В.О., звернулись до Шевченківського районного суду м.Львова із позовом до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, третіх осіб Управління комунальної власності Львівської міської ради, ОКП «БТІ та ЕО», ЛКП «Збоїща 408», у якому просять: - визнати незаконним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №1404 від 21.12.2018 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова», в частині реєстрації за територіальною громадою м. Львова на праві комунальної власності нежитлових приміщень підвалу та першого поверху № І, II, 1-1, 1-1а, 1-2, 1-3, 1-4, 1-4а, 1-46, 1-4в, 1-5, 1-6, 1-6а, загальною площею 357,4 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1753814646101.; - визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45282093 від 30.01.2019 року, вчиненого державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Канюгою А.Я., та скасувати номер запису про право власності: 30067225; - визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №4739 від 11.03.2019р. «Про приватизацію способом продажу на аукціоні нежитлових приміщень на [ADDRESS] ». Свою вимогу мотивують тим, що до будинку [ADDRESS] належить закрите подвір`я - земельна ділянка площею 1093,70 кв. м. яка перебуває в користуванні ЛКП «Збоїща-408» згідно рішення виконкому Львівської міської Ради депутатів трудящих №656 від 15.05.1954р.Також до будинку належать допоміжні приміщення, які розміщені на подвір`ї та підвал під житловим будинком, які використовуються власниками квартир для особистих потреб. В підвальному приміщені, яке належить до будинку [ADDRESS] знаходиться загально-будинковий лічильник холодного водопостачання, а також труби, та інші інженерні комунікації, які необхідні для повноцінного функціонування житлового будинку. Однак рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради №1404 від 21.12.2018р. було вирішено зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлові приміщення, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова, є ізольованими, не належать до житлового фонду, не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними (в додатку до цього рішення серед переліку нежитлових приміщень, на які реєструється право комунальної власності є зокрема приміщення за адресою: [ADDRESS] ). На підставі цього рішення 11.01.2019р. державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Канюгою А.Я. було зареєстровано за Львівською міською радою (код ЄДРПОУ: 04055896) на праві комунальної власності нежитлові приміщення підвалу та першого поверху № І, II, 1-1, 1-1а, 1-2, 1-3, 1-4, 1-4а, 1-46, 1-4в, 1-5, 1-6,1-6а, загальною площею 357,4 кв. м., за адресою: [ADDRESS] , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1753814646101, номер запису про право власності: 30067225). В подальшому Ухвалою Львівської міської ради №4739 від 11.03.2019р. вирішено приватизувати способом продажу на аукціоні нежитлові приміщення підвалу та першого поверху загальною площею 357,4 кв. м. на [ADDRESS] . Такі дії Львівської міської ради ,на думку позивачів, порушують право позивачів володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, оскільки спірні приміщення є власністю співвласників багатоквартирного будинку, тому що є допоміжними приміщеннями. Окрім цього, співвласники будинку не надавали своєї згоди на передачу у комунальну власність спірних допоміжних приміщень. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав, та дав пояснення, аналогічні змісту позову. Представник відповідача - Львівської міської ради позовні вимоги заперечила , покликаючись на поданий відзив на позовну заяву. Окрім цього, у судовому засіданні пояснила, що спірні приміщення ніколи не були в користуванні власників квартир, не передавались їм у власність при приватизації квартир, постійно перебували в оренді інших осіб. Отже, такі є самостійним об`єктом цивільно - правових відносин, що не є характерним для допоміжних приміщень. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - виконавчого комітету Львівської міської ради у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи судом. Представник третьої особи -Управління комунальної власності майна Львівської міської ради у задоволенні позову просить відмовити, покликаючись на подані письмові заперечення. Представники третіх осіб - ОКП «БТІ та ЕО» та ЛКП «Збоїща-408» у судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про день та час розгляду справи судом. Заслухавши доводи сторін, дослідивши подані докази, суд прийшов до наступних висновків. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Так, відповідно до ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб ,кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї та ін передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно зі статтею 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку -це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини; вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти й машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення). У рішенні від 02 березня 2004 року у справі № 4-рп/2004 Конституційний Суд України установив, що право власності на квартиру породжує й право спільної власності на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку, технічне обладнання тощо, які призначені для обслуговування житлового комплексу і забезпечують його використання. В процесі приватизації державного житлового фонду одночасно відчуджуються на користь громадян не тільки квартири, але й допоміжні приміщення. Тому момент виникнення права власності на квартиру є й моментом виникнення права спільної власності на допоміжні приміщення. Орган місцевого самоврядування не має права без згоди співвласників багатоквартирного будинку власників приватизованих квартир - продавати, здавати в оренду або вирішувати питання перебудови, надбудови, добудови до нього споруд, забудови сходових клітин та в`їзно-виїзних брам, облаштування на фасадах будинків спеціального технічного обладнання промислового призначення тощо, за винятком проведення ремонтних робіт згідно із законодавством. Допоміжні приміщення відповідно до п.2 ст. ЗУ «Про приватизацію державного житлового Фонду» стають об`єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку одночасно з приватизацією громадянами квартир. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить до комунальної власності територіальної громади в особі Львівської міської ради. Власниками квартир №№ 1 , 1а , 2 та 3 є позивачі у справі та члени їх сімей. Згідно ухвали № 243 від 27.05.1999 року до комунальної власності територіальної громади м.Львова належать об`єкти нерухомого майна, побудовані до І939 року, які є на території м. Львова та в різний час передавались міськвиконкомом та райвиконкомами в користування підприємствам, установам чи організаціям. Відповідно до даних інвентарної справи будинку, оглянутої у судовому засіданні, будинок по [ADDRESS] побудований у 1900 році та належав до відання міськвиконкому. Відповідно до технічного паспорту ТОВ «БТІМ» від 24.09.2018 р. приміщення загальною площею 357.4 м2 у будинку [ADDRESS] є нежитловими. Нежитлові приміщення (підвал та перший поверх) під ін. І, II, 1-1, 1-1а, 1-2, 1-3, 1-4, 4а, 1-46, 1-4в, 1-5, 1-6, 1-6а загальною площею 357,4 м2 зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на праві комунальної власності за територіальною громадою м. Львова в особі Львівської міської ради. Підстава виникнення права власності - рішення Виконкому ЛМР від 21.12.2018 року № 1404 та лист Регіонального відділення фонду державного майна України по Львівській області від 1.01.2019 року № 03-13-00200. До цього моменту спірні нежитлові приміщення загальною площею 357.4 м2 перебували в оренді. Зокрема, як вбачається із тієї ж інвентарної справи, спірні приміщення неодноразово виступали об`єктом цивільно- правових відносин за договорами оренди № 5208 від 31.08.1994 року між Управлінням комунального майна м. Львова та Львівською державною фірмою «Львівдеревресурси», від 24.10.2001 року між Управлінням ресурсів Львівської міської ради Та ВАТ «Львівдерев», при чому останній договоір неодноразово пролонговувався та був припинений 30.01.2017 року. Окрім цього, вказані приміщення передавались в суборенду для гуртової та роздрібної торгівлі МПП «Бітуммаст» на підставі наказу Управління комунального майна ЛМР від 14.07.2004 року № 150-с. Зазначені договору не були предметом спору з боку мешканців будинку та власників квартир. Із наданих суду правовстановлюючих документів на право власності на квартири будинку [ADDRESS] вбачається: - квартира [ADDRESS] належить [PERSON] ,, [PERSON] , [PERSON] . У Свідоцтві та технічному паспорті, який є складовою частиною Свідоцтва, відміток про те, що до квартири належить підвал чи інше допоміжне приміщення - відсутні. Свідоцтво, видане 11.03.1997р., власниками квартири в частині не передання у власність інших приміщень окрім приміщення квартири, не оскаржувалось. - власник квартири №2 - [PERSON] успадкувала вказану квартиру на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 16.01.2004р. До складу приватизованого раніше житла згідно Свідоцтва про право власності на квартиру від 22.05.1995 року та технічного паспорта підвал не входить. У інвентарній справі будинку [ADDRESS] відсутні дані про передачу у власність мешканцям разом із квартирами №№1 , 3 підвальних чи допоміжних приміщень. Позивачами не надано жодних доказів того, що спірні нежитлові приміщення перебували у їх користуванні на момент проведення приватизації квартир чи до моменту подачі позову до суду. А покликання на це представника позивачів спростовані вищеперерахованими договорами оренди та суборенди спірних приміщень іншими юридичними особами. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання . Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 ЦК : -визнання права, -визначення правочину недійсним, -припинення дії, яка порушує право, -відновлення становища, яке існувало до порушення, -примусове виконання обов`язку в натурі, -зміна правовідношення, -припинення правовідношення, -відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди, -відшкодування моральної шкоди, -визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає у наданні особі ,яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах. При цьому, суд має встановити наявність в особи суб`єктивного права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких особа звернулась до суду, адже на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Гарантоване ст.55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права має бути обгрунтування такого порушення. Отже, порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право - конкретизоване у законах України. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставами для прийняття судом рішення про відмову в задоволенні позову. Жодних доказів того, що спірні приміщення перебували у володінні чи користуванні позивачів і що таке їх право порушене, суду не надано. Окрім цього, позивачами у позові не ставиться вимога щодо відновлення будь-якого права позивачів на спірні приміщення. Відтак, суд вважає позовні вимоги безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed