Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, вказуючи, що подружні відносини з відповідачем припинені, подружнє життя не склалось через різні погляди на сімейні відносини, життя та взаємовідносини в родині. Спільне господарство не ведуть. Шлюб між сторонами фактично припинено, примирення неможливе. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , 1999 р.н., та [PERSON] , 2014 р.н. Шлюб має формальний характер, шлюбні відносини остаточно припинені з 2016 року, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вона наполягає на розірванні шлюбу. Ухвалою суду від 24.09.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, позивач наполягала на розірванні шлюбу, пояснюючи, що вона з відповідачем з 2012 року проживають окремо, відповідач приходить бачитись з сином, надає матеріальну допомогу на утримання дітей, однак шлюб розпався давно та остаточно, кожен з подружжя давно живе своїм життям. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що дійсно він проживає окремо, у зв`язку з будівництвом будинку, але вважає, що сім`я продовжує існувати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами був зареєстрований 11.09.1998 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, свідоцтво серії [NUMBER] , актовий запис №1431. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , 1999 р.н., та [PERSON] , 2014 р.н., які за усною домовленістю між сторонами будуть проживати з позивачем. Також встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин з 2016 року, спільного господарства не ведуть, проживають окремо з 2012 року, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами на даний час відсутні. Спір щодо місця проживання та утримання неповнолітньої дитини на даний час відсутній. Відповідно до вимог ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст.\~105\~Сімейного\~Кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.\~24\~СК\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до ст.\~112\~ч.\~2\~СК\~України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, вказавши, що примирення неможливе, шлюб розпався давно та остаточно, кожен з подружжя давно живе своїм життям, а також суд враховує те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Крім того, за період розгляду даної справи, примирення між сторонами до цього часу не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу.\~ За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, оскільки перебування позивача у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, врахувавши при цьому її категоричне заперечення щодо примирення, шлюб сторін необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст.\~114\~СК\~України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного\~кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно вимог ст. 113 СК України, суд залишає позивачу прізвище « [PERSON] ». Згідно положень п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: approved