Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] станом на 10.02.2010 р. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про спільну сумісну власність без визначення часток. Постановою від 5.02.2010 р. слідчим Генеральної прокуратури України Шморгуном Є.В. було порушено кримінальну справу відносно [PERSON], та 10.02.2010 р. слідчим була винесена постанова про накладення арешту на майно, яке йому належить особисто. Але 11.02.2010 р. на підставі вказаної постанови співробітником УБОЗ Карнаушенко О.С. був складений протокол накладення арешту на усю квартиру, у тому числі й на частки позивача та третьої особи, хоча частка [PERSON] на той час визначена не була. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 4.03.2013 р. було задоволено позов [PERSON] про визначення часток співвласників квартири та поділу її у натурі, яким за [PERSON] було визнано право власності на 35% квартири, а за [PERSON] 65% квартири, [PERSON] виплачена компенсація 23 366,00 грн. та припинено його право власності на спірну квартиру. Тобто суд визнав, що [PERSON] не є власником спірної квартири, на переконання позивача підстав для арешту квартири немає, утім, позивач не має змоги розпорядитися своєю часткою. Предмет позову становить вимога про виключення з акту опису від 11.02.2010 р. майна, на яке накладений арешт на підставі постанови слідчого Генеральної прокуратури України Шморгуна Є.В. від 10.02.2010 р., 35% квартири [ADDRESS], які належать [PERSON]. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 317, 321, 387, 391 ЦК України. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача - 1 Бєкіна Т.О. просила суд відмовити в задоволенні позову повністю, посилалася на те, що Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не є належним відповідачем в даній справі. Представник Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міністерства доходів України не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Третя особа надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Прокурор у судове засідання, в якому ухвалено рішення, не з'явився. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст.11 ПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позву частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). За ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом в даній справі на підставі фактів, встановлених рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2013 р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та виділ її в натурі та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та виділ її в натурі (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), не підлягає доказуванню та обставина, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 10.05.2000 р. №4/460-2000 Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (суду не було надано свідоцтва про право власності на житло, та, розглядаючи справу у порядку позовного провадження, суд позбавлений можливості за власною ініціативною витребувати докази, через що дана обставина, яка встановлена судовим рішенням у цивільній справі (рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.2013 р. /а.с.14/), що набрало законної сили, не доказується при розгляді даної справи, в якій бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини). Відповідно до протоколу про накладення арешту на майно від 11.02.2010 р., складеного о/у по ОВС ВБК УБОЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області Карнаушенка А.С., накладений арешт на квартиру [ADDRESS] відповідно до постанови від 10.02.2010 р. про накладення арешту на майно, загальна площа квартири 70 м І; дане майно передано на зберігання [PERSON] За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В даній справі докази про те, що до позивача може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація), відсутні (ст.ст. 11, 10, 60 ЦПК України). Таким чином, суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо відсутності підстав для накладення арешту на частку у майні, належну позивачу на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, частково задовольняючи позов (в розмірі частки майна, яка належить позивачу на праві власності та підлягає у зв'язку з цим звільненню з опису та арешту майна, накладеного відповідно до протоколу про накладення арешту на майно від 11.02.2010 р. о/у по ОВС ВБК УБОЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області Карнаушенка А.С.), суд виходить з того, що в силу приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ст. 19) та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 27), затвердженого постановою КМУ від 22.06.2011 р. №703, рішення суду є правовстановлювальним документом у разі визнання права власності судом та саме рішення суду разом з іншими документами, визначеними законом, подається для державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Суду позивачем в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України не було надано доказів про державну реєстрацію 35% часток права [PERSON] у нерухомому майні - квартири [ADDRESS] (ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», про що ухвалено Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська 04.03.2013 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та виділ її в натурі та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності та виділ її в натурі, та про припинення права спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], тому для суду, оскільки в силу закону право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації, відсутні підстави для прийняття висновку щодо розміру частки позивача у зазначеному вище нерухомому майні у 35%, та суд виходить з рівності часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності - по 1/3 (ч. 2 ст. 370 ЦК України) та звільненню з опису та арешту майна, накладеного відповідно до протоколу про накладення арешту на майно від 11.02.2010 р. о/у по ОВС ВБК УБОЗ ГУМВС України в Дніпропетровській області Карнаушенка А.С., підлягає 1/3 частка квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням від 10.05.2000 р. №4/460-2000 Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради. Суд погоджується із слушністю доводів представника відповідача -1 щодо того, що Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області не є належним відповідачем в даній справі. Судові витрати підлягають стягненню в дохід держави (позивач, як інвалід 2 групи, звільнена від сплати судового збору (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України)).

Outcome: partial