Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася те, що 14.12.2006р. між нею та [PERSON] у відділі РАЦС Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області зареєстровано шлюб. На даний час в суді перебуває на розгляді справа про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]., який перебуває на її утриманні. Їй одній матеріально важко утримувати сім'ю, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Тому просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. до досягнення ним повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, однак подав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглядати у його відсутності. Враховуючи письмові заяви сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому відділі РАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області шлюбі з 14.12.2006р. В подружжя [INFO] народився син [PERSON], який проживає з матір'ю. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язано батьків забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та враховуючи відсутність даних про те, що відповідач офіційно працює і отримує регулярний дохід, у суду немає, то суд вважає, що аліменти, які підлягають стягненню з нього на користь позивача на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує зазначені в ній обставини, а також розмір прожиткового мінімуму, який встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік». Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В той же час відповідач в своїй заяві позовні вимоги визнав повністю, а згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, переконавшись у правильному розумінні відповідачем змісту обставин справи, відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції останнього з цього приводу, приходить до висновку про те, що позов слід задоволити повністю. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved