Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 29.06.1985 року. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що вони з відповідачем проживали однією сім'єю до 01.09.2017 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. На даний час склалася ситуація, за якої їхні шлюбно-сімейні відносини фактично припинилися, кожен із них веде окремий побут, між ними немає взаєморозуміння, згоди, взаємних прав та обов'язків, спільне господарство не ведеться. Позивачка вказує, що вона впевнена, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, а тому шлюб доцільно розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява у якій просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги підтримує, строк для примирення просить не надавати. Також у поданій заяві представник позивача після розірвання шлюбу просить змінити позивачу прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 22 травня 2018 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 29.06.1985 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Київським відділом ЗАГС Ленінського райвиконкому зроблено актовий запис № 248 (а.с. 4). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач та представник позивача у поданих до суду заявах просять змінити прізвище позивача на дошлюбне [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved