Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь грошову суму за договором-зобов'язанням про намір укласти договір купівлі-продажу від 11 лютого 2014 року у розмірі 17500 гривень та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 11 лютого 2014 року уклала з [PERSON] договір-зобов'язання про намір укласти договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та провести повний розрахунок не пізніше 17 години 15 березня 2014 року, в тому числі сторони обумовили вартість квартири у розмірі 21700 доларів США. З метою забезпечення взятих на себе зобов'язань цього ж числа позивач, як покупець зазначеної квартири, передала відповідачу авансовий платіж у розмірі 8750 гривень. Коли 15 березня 2014 року позивач прибула на обумовлене з відповідачем місце - до приватного нотаріуса [PERSON] з метою укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідач не з'явився, у зв'язку з чим договір купівлі-продажу не був укладений з вини відповідача. На звернення позивача з вимогою щодо повернення коштів, [PERSON] не реагує, у зв'язку з чим вона звертається до суду з вимогою про стягнення суми сплаченого авансу, а також неустойки у розмірі авансового платежу, як це передбачено умовами договору-зобов'язання про намір укласти договір купівлі-продажу. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила про обставини, викладені вище, а також пояснила, що 13 березня 2014 року відповідач зателефонував їй та відмовився від продажу квартири з невідомих причин, про необхідність з'явитися до нотаріуса о 12 годині 30 хвилин 15 березня 2014 року відповідачу було повідомлено представником агенції нерухомості. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги позивача. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та пояснив наступне. 15 березня 2014 року сторони повинні були укласти договір купівлі-продажу належної йому квартири вартість якої була попередньо обумовлена сторонами у сумі 21700 доларів США, 9 березня 2014 року він зустрівся з чоловіком позивача, який хотів зменшити суму угоди до 20700 доларів США, на що відповідач відмовився, він не з'явився до нотаріуса, так як не вбачав в цьому сенсу через відмову позивача та її чоловіка придбавати квартиру за раніше обумовлену суму. Відповідач не заперечував, що йому було повідомлено представником агенції нерухомості про час, в який необхідно було з'явитись до нотаріуса для укладення договору купівлі-продажу. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 лютого 2014 року між [PERSON], який є продавцем, та [PERSON], яка є покупцем, був укладений договір-зобов'язання про намір укласти договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого сторони зобов'язалися укласти договір-купівлі продажу квартири [ADDRESS] та провести повний розрахунок в строк не пізніше 17 години 15 травня 2014 року у нотаріуса [PERSON], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], при цьому за спільною згодою сторін була встановлена вартість об'єкту нерухомого майна, яка складала 21700 доларів США. Згідно п. 7 зазначеного договору, з метою забезпечення взятих на себе зобов'язань, а саме реалізувати намір укласти договір купівлі-продажу вищезазначеного об'єкта нерухомості, покупець в день підписання договору вносить продавцю авансовий платіж в сумі 8750 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США, а п.8 договору передбачено, що суму авансу, яка оговорена у п.7, продавець отримав від покупця до моменту підписання договору. Таким чином, судом встановлено, що суму у розмірі 8750 гривень відповідач отримав від [PERSON] ще до моменту підписання зазначеного договору. Відповідно до ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З аналізу змісту вищевказаного договору-зобов'язання про намір укласти договір купівлі-продажу вбачається, що грошова сума у розмірі 8750 гривень передана [PERSON] відповідачу з метою забезпечення виконання взятих на себе зобов'язань, тобто є засобом забезпечення виконання зобов'язання обома його сторонами, є доказом факту укладення договору та частково є виконанням грошового обов'язку [PERSON] перед [PERSON] щодо сплати вартості нерухомого майна за договором купівлі-продажу, який сторони мають намір укласти, таким чином передана позивачем грошова сума має всі ознаки завдатку. Враховуючи те, що договір-зобов'язання про намір укласти договір купівлі-продажу від 11 лютого 2014 року є по суті договором завдатку, до нього застосовуються наслідки, передбачені ст. 571 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Згідно п.17 та п.19 договору-зобов'язання про намір укласти договір купівлі-продажу від 11 лютого 2014 року, у випадку невиконання зобов'язань продавцем, він зобов'язується повернути покупцю отримані грошові кошти та додатково суму у розмірі авансового платежу. Як встановлено в ході судового розгляду, в обумовлені сторонами час та місце [PERSON] прибула для реалізації наміру укласти договір купівлі-продажу вищевказаного майна, що підтверджується свідоцтвом від 15 березня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №171. Відповідач для укладення договору до нотаріуса не з'явився. Відповідачем у ході судового розгляду не заперечувалось, що йому було відомо про час коли він повинен був з'явитись до нотаріуса для укладення договору, дата та місце вчинення нотаріальної дії були обумовлені в договорі-зобов'язанні про намір укласти договір купівлі-продажу. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини позивача, який відмовився сплатити обумовлену сторонами вартість квартири, крім того, відповідачем не надано суду доказів поважності причини неприбуття для вчинення нотаріальної дії. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого завдатку за договором-зобов'язанням про намір укласти договір купівлі-продажу від 11 лютого 2014 року у сумі 8750 гривень та додатково сума у розмірі завдатку, що складає суму 17500 гривень. Позивачем при пред'явленні позову до суду були сплачені судові витрати, а саме - судовий збір у сумі 243,60 гривень, що підтверджується квитанцією від 18 липня 2014 року. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України - стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При таких обставинах з відповідача на користь позивача стягуються понесені судові витрати у сумі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved