Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача у її користь 200дол. США основного боргу та 352грн. процентів за користування коштами; 705грн. судового збору та 3000грн. оплати за послуги адвоката. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.12.2017р. вона надала позику для особистих потреб [PERSON] в розмірі 200дол. США, що за курсом НБУ на дату претензій становить 5236грн. Кошти були надані терміном на 30 днів, про що сторони домовилися в усній формі. Оскільки відповідач вчасно не повернув позику, та ігнорує взяті на себе зобов'язання тому посилаючись на норми цивільного законодавства [PERSON] здійснила розрахунок процентів за користування коштами в сумі 5236грн. за період з 03.01.2018р. по 27.04.2018р. (облікова ставка НБУ - 17%): 5236грн.*17,0/100(%)*144/365=352. Також позивач змушена була звернутися до адвоката для надання правової допомоги та відповідно до угоди нею було витрачено кошти у розмірі 3000грн. Оскільки відповідач не повернув грошові кошти за таких обставин позивач змушена звернутися до суду із даним позовом. В ході розгляду справи представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON] надав заяву про зменшення позовних вимог у зв'язку із тим, що [PERSON] повернув позивачці борг у сумі 200дол. США тому просить суд стягнути з відповідача 352грн. процентів за користування коштами; 705грн. судового збору та 3000грн. оплати за послуги адвоката. В судовому засіданні позивач та її представник зменшені позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт повернення ним коштів в сумі 200дол. США, та заперечив проти сплати ним процентів за користування коштами та оплату послуг адвоката позивача. Оскільки він повернув позичені кошти позивачу то вважає позов необгрунтованим та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази по справі та вислухавши думку її учасників вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено із матеріалів справи 03.12.2017р. [PERSON] надала позику для особистих потреб [PERSON] в розмірі 200дол. США, терміном на 30 днів, про що сторони домовилися в усній формі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт укладання договору позики та передання грошових коштів не заперечується сторонами а тому сумніву про недодержання сторонами при укладенні усного договору правил ст. 203 ЦК України щодо відповідності правочину актам цивільного законодавства, що тягне за собою недійсність правочину, як те передбачено ст.215 ЦК України у суду не виникає. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON] зверталася із заявою в Сокальський ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області та просила прийняти міри до [PERSON], який не повертає їй грошові кошти. Однак дільничий офіцер поліції дійшов висновку, що кошти були надані добровільно, без стороннього тиску, то подальший розгляд заяви припинено, оскільки в наведених фактах вбачаються цивільно-правові правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно оглянутої претензії від 27.04.2018р. встановлено, що [PERSON] зверталася до [PERSON] із вимогою про повернення грошових коштів а також розрахунком процентів за користування коштами. Із розрахунку процентів за користування коштами згідно наданої позики становить 352грн., яка розрахована з наступного: 5236грн. за період з 03.01.2018р. по 27.04.2018р. Облікова ставка НБУ - 17%. (5236грн.*17,0/100(%)*144/365=352). Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення із відповідача [PERSON] в користь позивача відсотків за користування коштами в загальній сумі 352грн. підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] уклала договір про надання правової допомоги №912/21 від 27.04.2018р. із адвокатом [PERSON] Також у матеріалах справах міститься акт виконаних робіт відповідно до укладеної угоди та квитанція на суму 3000грн. на виконання умов договору. За таких обставин та

Outcome: approved