Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 05 грудня 2016 року між сторонами по даній справі було укладено шлюбний договір та договір про поділ спільного майна подружжя. На переконання позивача вказані договори були вчинено з боку позивача під дуже великим психічним тиском, за відсутності її волі, у зв`язку з чим вони підлягають визнанню недійсними на підставі ст. 231 ЦК України. З приводу застосування до позивача психічного тиску, вона обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 2003 р. вона перебуває з відповідачем у шлюбі; вони мають трьох дітей. Відповідач майже увесь час подружнього життя застосовував відносно позивача фізичне та психічне насилля, постійно принижував позивача, неодноразово погрожував зброєю, дозвіл на зберігання якої він має та яка зберігається у домі, застосовував насилля й у відношенні дітей. Через побоювання суспільного осуду, не бажання хвилювати родичів, а також намагання зберегти родину та батька для спільних дітей позивач приховували факти насилля від оточуючих, не зверталася до правоохоронних органів. Крім того, відповідач працював в правоохоронних органах довгий час, мав зв`язки та знайомства, у зв`язку з чим позивач вважала, що звернення до правоохоронних органів не дасть ніяких результатів, а може лише зашкодити, оскільки факт такого звернення викликав би у чоловіка неконтрольовану агресію. Проте, іноді тілесні ушкодження були настільки явними, що приховати їх було неможливо, неодноразово родичі та знайомі ставали випадковими свідками знущань чоловіка позивача, тому позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Втім, відповідач обіцяв змінити ставлення та умовив позивача зберегти сім`ю, тому позов було залишено без розгляду. Напередодні підписання оспорюваних договорів відповідач застосував до позивача фізичне насилля, дістав зброю, став погрожувати позивачу вбивством, а також тим, що завдяки своїм зв`язкам у поліції підробить докази і позивач потрапить до в`язниці або до психіатричної лікарні, та позивач ніколи більше не побачить дітей. З метою уникнення цього позивач повинна поїхати до нотаріуса і підписати все, що він скаже. 5 грудня 2016 року позивач разом з відповідачем поїхала до нотаріуса і підписала шлюбний договір та договір про поділ спільного майна подружжя на вкрай невигідних для себе умовах, адже за змістом цих договорів майже все майно переходило у власність відповідача, що є не справедливим, адже всі роки подружнього життя вона вела домашнє господарство та виховувала трьох дітей. Крім того, після припинення спільного проживання з відповідачем діти залишилися жити із позивачем. Оскільки позивач дуже боялася за своє життя, а також того, що чоловік виконає свої погрози і діти залишаться з ним, а це небезпечно для їхнього життя та здоров`я, були підписані вищезазначені договори. На переконання позивача, підписання цих договорів не було проявом її справжньої волі, позивач їх підписала під впливом психічного тиску з боку відповідача. Відповідач позов не визнав повністю. У відзиві на позов відповідач зазначає, що із позивачем знаходився у шлюбі, який був зареєстрований 07 червня 2003 року виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 35. Рішенням Дніпропетровського районного суду у Дніпропетровській області від 02.10.2019 року цей шлюб було розірвано. Від спільного життя вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 05 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2038. 05 грудня 2016 року [PERSON] та [PERSON] було укладено Шлюбний Договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2039. Відповідач заперечує укладення договорів під впливом фізичного та психологічного насильства, вважає такі твердження позивача такими, що жодним чином не підтверджені, є відвертим перекручуванням фактичних обставин та наклепом на відповідача. В частині доведеності та правової обґрунтованості позовна заява [PERSON] не містить нічого, крім емоційної складової, побудованій на відвертій неправді та фантазіях, що не узгоджується навіть між собою. Як зазначається відповідачем, протягом усього спільного подружнього життя позивач вільно без обмежень пересувалась, спілкувалась з родичами та знайомими і ніколи не втікала від чоловіка, не зверталась до правоохоронних органів з приводу фізичного насильства щодо неї, не зверталась до медичних закладів з приводу отриманих тілесних ушкоджень, цього не відбувалось через єдину причину - такі факти не мали місця взагалі. Відповідач дозволяв дружині протягом усього подружнього життя ніколи не працювати, вдягав в дорогий брендовий одяг та дарував різноманітні коштовності з дорогоцінних металів, купував дорогий престижний автомобіль, жодним чином не обмежував її та дітей у фінансових тратах, а також у свободі пересування, надаючи їй можливість самостійно та з дітьми регулярно їздити за кордон на відпочинок, пробачив неодноразові та тривалі сімейні зради. Єдиний раз, коли взагалі виникли формулювання щодо «сімейного насильства», то це 04.07.2019 року у заяві [PERSON] , коли вона покидала родину. Але згідно постанови судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2019 р. справу (№199/5751/19 про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] ) було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173- 2 КУпАП. На переконання відповідача фактично передумовою укладання оспорюваних правочинів були наступні обставини. Восени 2016 р. позивача було викрито у неодноразовій подружній зраді. Тоді ж до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області було подано позовну заяву про розірвання шлюбу, 04.11.2016 року було відкрито провадження по справі 175/4144/16-ц, та призначено справу до розгляду. Однак [PERSON] з власної ініціативи, бажаючи пробачення за аморальну поведінку, запропонувала відповідачу [PERSON] укласти шлюбний договір та договір про поділ спільного майна подружжя. При цьому інтереси [PERSON] представляла адвокат, що є її родичем, саме цей адвокат зверталась до приватного нотаріуса Панченко О.В., яка посвідчила ці договори. 05.12.2016 р. оспорювані правочини були укладено у встановлений законом спосіб та посвідчено нотаріально. І лише після цього 26 грудня 2016 року Дніпропетровським районним судом було розглянуто заяву про залишення без розгляду позовної заяви про розірвання шлюбу, подану [PERSON] . На переконання відповідача в своїй позовній заяві про визнання недійсними правочинів [PERSON] безпідставно та бездоказово стверджує, що вона 05 грудня 2016 року, перебуваючи під впливом фізичного та психічного насилля, побоюючись за своє життя та здоров`я, була вимушена підписати оспорювані нею договори. Водночас, фактичні обставини беззаперечно та достеменно доводять протилежне, а саме: по-перше, [PERSON] саме в цей період часу абсолютно не боялась звернутись з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу; по-друге, [PERSON] користувалась правовою допомогою адвоката і, відповідно, їй було роз`яснено усі наслідки укладання таких правочинів; по-третє, саме [PERSON] виступила ініціатором укладання цих правочинів в якості своєрідного вибачення за подружню зраду; четверте, [PERSON] та її адвокат мали достатньо часу аби продовжити процес розірвання шлюбу, натомість саме за ініціативи [PERSON] та після укладання оспорюваних договорів позов про розірвання шлюбу був залишений без розгляду; по-п`яте, протягом двох з половиною років після укладання оспорюваних договорів [PERSON] ніколи і ні за яких обставин не намагалась їх оспорювати, аж до моменту, коли вчергове постало питання про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, на переконання відповідача потребує врахуванню та обставина, що протягом двох з половиною років [PERSON] , розраховуючи на добропорядність [PERSON] , як дружини, навіть не наполягав на вчиненні подальших дій щодо державної реєстрації майна та об`єктів права власності, що фігурують в оспорюваному договорі про поділ спільного майна подружжя. Хоча, виходячи зі змісту позовної заяви, міг і повинен був би це зробити шляхом фізичного та психічного насильства. Відповідач вважає, що позивачем не було доведено жодної обставини щодо наявності законних підстав для визнання недійсними шлюбного договору від 05.12.2016 р. та договору про поділ спільного майна подружжя, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Панченко О.В. Під час укладання та посвідчення оспорюваних договорів були дотримані вимоги ст. 203 ЦК України. Шлюбний договір від 05.12.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2039 та Договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2038: - не суперечать ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства чи моральним засадам; [PERSON] та [PERSON] на момент укладання даних правочинів мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення обох Сторін договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі, про що маються відповідні записи в обох Договорах, правочини укладались в присутності нотаріуса, що переконався, що все відбувається без жодного примусу з чийогось боку, крім того одна зі сторін ( [PERSON] в той період користувалась допомогою професійного адвоката і вибір нотаріуса було здійснено саме [PERSON] чи її представником); вчинені у формі встановленій законом для вказаного виду правочинів, зокрема дотримано обовіязкової нотаріальної форми, а також обов`язкового нотаріального посвідчення; під час укладання сторони бажали реального настання наслідків, що передбачені цими правочинами, а саме сторони бажали зміни чи/або переходу права власності певних об`єктів, бажали юридичного закріплення правовідносин між подружжям після укладання вказаних правочинів, про що в нотаріально посвідчених договорах маються відповідні відмітки і що скріплено підписами сторін; вказані правочини не стосуються майна малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей і вчинявся Сторонами лише стосовно їх спільного майна, і відповідно не може шкодить інтересам категорії осіб, зазначеній у ч. 6 ст. 203 ЦК України. Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. В окремо поданій заяві приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. просила про розгляд справи у її відсутності, та в окремо наданих суду письмових поясненнях (Т. 1 а.с. 194) нотаріус повідомила, що під час укладання, підписання та посвідчення договорів обидві сторони правочинів (з їх слів та візуально) не знаходилися в алкогольному або наркотичному сп`янінні, хворобливому або пригніченому стані, місце та час посвідчення договорів вибрано сторонами добровільно, правочини укладалися без застосування тиску та не були результатом впливу тяжких обставин, про що свідчать п. 9-13 договору про поділ майна подружжя (реєстровий номер №2038), та п. 19 шлюбного договору (реєстровий номер №2039). В іншому випадку посвідчення цих правочинів було б неможливе, як таке, що порушує норми чинного законодавства в сфері нотаріату. Як встановлено судом на підставі наданих учасниками справи доказів, позивач звернулася до суду із даним позовом 16.07.2019 р. (Т. 1 а.с. 2). [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був укладений 07 червня 2003 року виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 35. [PERSON] та [PERSON] є батьками: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (Т. 1 а.с. 31-33). Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М. (175/4144/16-ц) відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено справу до розгляду в приміщенні Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області на 11 год. 30 хв. 26 грудня 2016 р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/62459172). Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2016 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду з передбаченої п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України підстави (https://reyestr.court.gov.ua/Review/63704987). Рішенням Дніпропетровського районного суду у Дніпропетровській області від 02.10.2019 року шлюб припинений в результаті його розірвання. 05 грудня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2038 (Т. 1 ,а.с. 9-11). 05 грудня 2016 р. [PERSON] та [PERSON] було укладено Шлюбний Договір, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2039 (Т. 1 а.с. 5-6). Укладаючи 05.12.2016 р. договір про поділ спільного майна подружжя, його учасники підтвердили, що жодна з них не поставлена даним договором у надзвичайно невигідне матеріальне становище (п. 9), цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається у відповідності зі справжньою волею без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску на вигідних умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчать, що договором визначені всі істотне умови, про що свідчать особисті підписи на договорі (п. 10), сторони стверджують, що однаково розуміють значення та умови цього договору та його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення є вільним та відповідає їх внутрішній волі, а також те, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину (п. 11), домовилися і не мають жодних зауважень, доповнень або суперечностей відносно умов даного договору, а також свідчать, що договором визначені всі істотні умови, про що свідчать їх особисті підписи на договорі (п. 13). Укладаючи 05.12.2016 р. шлюбний договір, сторона за ним підтвердили, що (п. 19) договір укладається у відповідності зі справжньою їх волею, без будь-якого застосування тиску та що місце та час посвідчення цього договору вибрано ними добровільно та за взаємною згодою. Постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.07.2019 р. у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП провадження у відношенні [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (Т. 1 а.с. 71-72). При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем не дотримані вимоги закону в частині обов`язку учасника справи подати докази в оригіналі або засвідченій копії (ч.ч. 2, 4, ч. 5 ст. 95 ЦПК України): відповідність копій письмових доказів оригіналам підписом позивача із зазначенням дати не підтверджена. Допитаний судом свідок (свідки з боку позивача) [PERSON] дав показання, згідно з якими позивач є його рідною сестрою, останній час сідок не спілкується із [PERSON] . [PERSON] свідкові також погрожував, що влаштує солодке життя. З боку [PERSON] до [PERSON] було фізичне насилля та психологічний тиск. Він бив [PERSON] періодично, декілька разів свідок сам це бачив, [PERSON] міг викручувати руки, втім, великих травм не наносив, тягав за волосся, оскільки [PERSON] раніше працював в поліції, то обізнаний з питання нанесення побоїв. [PERSON] казав [PERSON] , що покладе її до психіатричної лікарні, дітей забере, в нього нав`язлива ідея всіх посадити. Свідок повідомив, що знає зі слів [PERSON] що укладання договорів було під тиском. З приводу договорів від 05.12.2016 р. свідок [PERSON] дав показання, зазначив, що у [PERSON] був план змусити [PERSON] підписати ці договори, а через тиждень після підписання цих договорів вони поїхали до Єгипту. Свідок [PERSON] дала показання, згідно з якими стосунки в родині [PERSON] були напружені, свідок бачила, що одного разу [PERSON] підняв на [PERSON] руку, схопив її за волосся та тягнув по газону, та свідок їх рознімала. Після підписання договору [PERSON] сам показував договір, [PERSON] була пригнічена. [PERSON] погрожував, міг забрати документи, ключі, не випускав [PERSON] з будинку, [PERSON] нікуди було йти, в неї 3 дітей. Обставини підписання договорів свідкові невідомі. Свідок [PERSON] дав показання, згідно з якими [PERSON] є його донькою, відносини у родині [PERSON] та [PERSON] були різні, останнім часом скандальні. Свідок не бачив рукоприкладства з боку [PERSON] , але бачив сліди (синці), [PERSON] казала, що може покінчити з собою. Свідок з приводу договорів від 05.12.2016 р. пояснив, що йому відомо від [PERSON] , що вона їх підписала проти своєї волі, під тиском, вона телефонувала матері та розповіла, що [PERSON] возив її у ліс (свідок не зміг пригадати коли вивозив у ліс, начебто влітку 2017 - 2018 р.р.) і потім вона з погрозами підписала. З питання насилля відносно [PERSON] [PERSON] нікуди не звертався. Свідок [PERSON] дав показання, згідно з якими він є батьком відповідача [PERSON] , що у них складні відносини, останні 4 роки відносини між ними не підтримуються через події, коли під час сварки у родині [PERSON] та [PERSON] останній пошкодив свідкові спину та робили операцію. Спілкування було припинено з 2016 року, коли [PERSON] зателефонував онук та сказав, що мати кричіть та необхідно приїхати та її врятувати. Відносини в родині [PERSON] та [PERSON] спочатку були нормальні, потім почалися скарги з боку [PERSON] , що [PERSON] зловживає алкоголем, онуки коли приїжджали, то розповідали, що тато піднімає на маму руку, їх родина їздила відпочивати, [PERSON] також сама їздила відпочивати, родина мала майно, помічників по господарству. Свідок [PERSON] дала показання, згідно з якими [PERSON] є її донькою, із колишнім зятем свідок стосунки не підтримує. Спочатку відносини у родині [PERSON] були різні, спочатку нічого, потім після народження першої дитини почалися проблеми, [PERSON] буває різним, [PERSON] багато пив, почали відбуватися зміни в голові, після народження другої дитини стосунки в родині погіршилися, стало більше грошей та випивки, іноді бачила на [PERSON] сліди фізичного насилля, деякі бачила одразу, про деякі свідок дізнавалася пізніше. [PERSON] не працювала, оскільки [PERSON] забороняв. Майно було оформлено на [PERSON] , але всім займався [PERSON] . Щодо укладення 05.12.2016 р. договорів, свідок пояснила, що [PERSON] довго умовляв [PERSON] на їх укладення, купив путівки на о. Мальдіви, шубу, та вмовив на підписання договору (вивозив її неодноразово у посадку, вона не знала де вона знаходиться). Коли вони приїхали з підписання договорів, [PERSON] була у сльозах, їй було зрозуміло куди вона їде та навіщо. Укладення договорів булло ініціативою [PERSON] , про що свідок обізнана зі слів [PERSON] , про це завчасно велися розмови, що необхідно підписати договори. Відносини в родині завжди однаково були погані, сварилися постійно. Допитаний судом свідок (свідки з боку відповідача) [PERSON] дав показання, згідно з якими він подружжя [PERSON] він знає давно, з інституту та їх родина була зразковою, всі були задоволені, випадків фізичного чи психічного насилля не було, алкоголем ніхто не зловживав, могли іноді на свята випити. Були якось якісь сімейні розлади, втім, після цього вони поїхали відпочивати та все налагодилося, були чутки про подружні зради у них. [PERSON] сама їздила відпочивати на Західну Україну, ніколи [PERSON] побитою чи в синцях свідок не бачив. Свідок [PERSON] дав показання, згідно з якими він знає подружжя [PERSON] близько 20 років, це чудові люді, звичайна родина, любили один одного, жили разом, свідок заперечував випадки сімейного насилля у цій родині, [PERSON] ніколи не проявляв агресії до [PERSON] , дуже бережно відносився до неї, якщо вони випивали, то разом; коли випивали, то [PERSON] лягав відпочивати, а [PERSON] далі гуляла. [PERSON] іноді сама їздила відпочивати, зі слів [PERSON] свідок обізнаний про подружню зраду [PERSON] у відпочинку. Свідок [PERSON] дала показання, згідно з якими вона знайома з родиною [PERSON] дуже давно, навчалися разом, їздили разом на відпочинок у 2010 - 2011 р.р., бували у гостях. В родині [PERSON] не було суперечок, [PERSON] іноді ображалася на [PERSON] , оскільки він міг випити і заснути, про випадки насилля в родині [PERSON] свідок не чула, в їх родині вникли напружені відносини, коли [PERSON] закохалася та поїхала до іншого чоловіка. Свідкові відомо, що [PERSON] вирішила повернутися до [PERSON] та щоб захистити себе та своє майно вони підписали контракти, це були умови повернення [PERSON] у родину. Свідок [PERSON] дав показання, згідно з якими [PERSON] є хрещеним батьком його доньки. Відносини в родині [PERSON] агресивними не були, насилля не було, залежності у [PERSON] від алкоголю не було, [PERSON] випивав на свята під гарний настрій, були моменти коли взагалі не пив, [PERSON] могла їздити одна на відпочинок. Свідок пояснив, що з приводу договорів нічого не знає. Свідок [PERSON] дала показання, згідно з якими [PERSON] доводиться їй племінником, вони підтримують гарні відносини, родину [PERSON] свідок вважала еталоном, про випадки насилля в родині [PERSON] свідок повідомила про необізнаність. З приводу договорів, свідок пояснила, що про їх укладення вона дізналася від [PERSON] , який їй сказав, що вони укладені з метою їх захисту. Свідок [PERSON] дав показання, згідно з якими родину [PERSON] знає давно, заперечував проти наявності в їх родині випадків сімейного насилля, зловживання алкоголем. Свідок [PERSON] дав показання, згідно з якими [PERSON] є його племінником, стосунки нормальні, скандалів в родині [PERSON] не було, про випадки сімейного насилля свідок не чув, алкоголем ніхто не зловживав, [PERSON] не була обмежена у пересуванні, з питання укладення договорів свідок виявив необізнаність, повідомив, що однаково спілкувався з кожним з них. Свідок [PERSON] дав показання, згідно з якими [PERSON] є його братом, свідок заперечував випадки конфліктів та насилля в родині [PERSON] , пояснив, що родина [PERSON] жила добре, у пересуванні [PERSON] не була обмежена, сама їздила відпочивати за кордон, вони чудово жили та від напружених стосунків трьох дітей не буває, на час укладення договорів про них свідок виявив необізнаність. Процесуальні дії у справі: -ухвалою суду від 07.11.2019 р. за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову; -ухвалою суду від 09.12.2019 р. призначено у цивільній справі судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, на вирішення якої поставлені наступні питання: - яка особистісна значимість для гр. [PERSON] , [INFO] , обставин, за яких були укладені 05.12.2016 р. угоди: шлюбний договір та договір про поділ майна подружжя? -у якому емоційному стані була гр. [PERSON] , [INFO] , під час звершення дії: укладання угод 05.12.2016 р. - шлюбного договору та договору про поділ майна подружжя? -чи була здатна р. [PERSON] , [INFO] , з урахуванням визначених обставин повною мірою вільно та усвідомлено приймати 05.12.2016 р. рішення та реалізовувати його своїми діями? -ухвалою суду від 02.03.2020 р. провадження у справі поновлено; -ухвалою суду від 22.05.2020 р. відмовлено в задоволенні заяви відповідача про зустрічне забезпечення; -ухвалою суду від 10.06.2020 р. залучено приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Панченко О.В. до участі у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договорів недійсними, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача; -ухвалою суду від 10.06.2020 р. задоволені клопотання учасників справи про виклик свідків; -ухвалою суду від 09.07.2020 р. в задоволенні заяви позивача [PERSON] про відвід судді відмовлено повністю; -ухвалою суду від 09.07.2020 р. призначено у справі судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, на вирішення якої поставити наступні питання: -яка особистісна значимість для гр. [PERSON] , [INFO] , обставин, за яких були укладені 05.12.2016 р. угоди: шлюбний договір та договір про поділ майна подружжя? -у якому емоційному стані була гр. [PERSON] , [INFO] , під час звершення дії: укладання угод 05.12.2016 р. - шлюбного договору та договору про поділ майна подружжя? - чи була здатна р. [PERSON] , [INFO] , з урахуванням визначених обставин повною мірою вільно та усвідомлено приймати 05.12.2016 р. рішення та реалізовувати його своїми діями? - ухвалою суду від 16.11.2020 р. провадження у справі поновлено. Правовідносини між учасниками справи вникли із оспорювання шлюбного договору та договору про поділ майна подружжя від 05.12.2016 р., сторонами яких вони є. Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1, 2, 3 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 231 ЦК України судом визнається недійсним правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи. У разі вчиненням правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань. Насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункти 19, 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Тобто тягар доказування обґрунтованості своїх вимог покладається на позивача, виходячи з закріпленого принципу змагальності сторін. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Виходячи з приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України, висновок експерта є одним із засобів, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права (ч. 2 ст. 102 ЦПК України). Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи (ч. 3 ст. 102 ЦПК України). Виходячи з вищенаведеного, чинним ЦПК України визначений наступний порядок проведення експертом досліджень: на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. На замовлення учасника справи дослідження експертом не проводилися, на підставі ухвали суду про призначення експертизи експертиза не була виконана через ненадання позивачем додаткових документів, необхідних для проведення експертизи. Водночас, за ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивач самостійно визначає предмет і підставу позову; позивачем визначена передбачена ч. 1 ст. 231 ЦК України підстава для визнання правочинів від 05.12.2016 р. недійсними. На підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, судом за клопотанням позивача була призначена судова - психологічна експертиза; втім, вчинення особою правочину проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку другої сторони не доводиться висновком судово-психологічної експертизи, виходячи із питань, запропонованих позивачем для розв`язання експертові, навіть за умови отримання відповіді на них. Доказів вчинення позивачем 05.12.2016 р. правочинів проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного тиску не надано. Що стосується показань свідків, то останні надані з питання стосунків у родині [PERSON] , суперечливі за своїм змістом та залежать від інтересів тієї сторони, за заявою якої вони були викликані до суду; більш того, жоден із свідків не був присутнім при укладенні оспорюваних договорів, дізнався про їх укладення вже через деякий час після їх укладення тощо та станом на час розгляду справи судом свідки не пам`ятали подробиці, плутаючись також із роком укладення сторонами договорів. Характер стосунків у родині [PERSON] не є предметом доказування по даній справі. Джерела отримання доказів вичерпані. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України); підстави для збирання судом доказів в даній справі відсутні (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Доводи позивача не спростовують зазначених вище висновків суду, у зв`язку з чим вочевидь відсутність підстав для висновку про порушення прав позивача з боку відповідача, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Щодо розподілу судових витрат (п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України), то суду надані докази про сплату позивачем при зверненні до суду судового збору (Т. 1 а.с. 1); оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача. Відповідно до ч. 9 та ч. 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Як встановлено судом, ухвалою суду від 07.11.2019 р. за заявою позивача вжиті заходи забезпечення позову, які в силу ст. 158 ЦПК України підлягають скасуванню, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Outcome: dismissed