Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який в подальшому уточнила та в остаточній редакції просила визнати 7/10 частин будинку [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину 7/10 частин вищевказаного будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд та право користування на ? частину земельної ділянки, розташованої за зазначеною адресою, поділити майно, набуте подружжям за час шлюбу, наступним чином: виділити їй у власність 7/10 частин будинку [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами вартістю 45337 гривень, а відповідачу - автомобіль VW CADDY, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 83263 гривень, причеп автомобільний, державний номерний знак [NUMBER] вартістю 5000 гривень, мотоблок Аврора вартістю 8000 гривень та більярдний стіл з полкою для шарів та світильниками вартістю 10000 гривень, а також стягнути з відповідача судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що з жовтня 2002 року почала проживати однією сім'єю з відповідачем та вести спільне господарство, 19 грудня 2003 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, актовий запис №126. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 вересня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. За час шлюбу, сторонами було спільно нажито 7/10 частин будинку [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами, які були придбані відповідачем 08 лютого 2003 року за спільні кошти сторін. Оскільки зазначений будинок був непридатним для проживання у період з лютого 2003 року по грудень 2010 року у ньому був зроблений капітальний ремонт, а саме: за період спільного проживання до реєстрації шлюбу була перероблена система опалення, змінений газовий котел, побудовано передпокій, якого немає на плані будинку, був зроблений ремонт в кімнатах, ванній кімнаті та кухні, при цьому зазначені роботи були виконані відповідачем разом з батьком [PERSON] за спільні кошти сторін, оскільки вони, проживаючи разом, мали спільний бюджет. Після реєстрації шлюбу у спірному будинку були зроблені наступні ремонтні роботи: замінено вікно на кухні, збудовано нову господарську будівлю розміром 9Х8 метрів, в якій на першому поверсі знаходиться гараж на два автомобіля, на другому - лазня з душовою кімнатою та більярдна, була пробурена нова свердловина для води, побудована літня кухня, зроблений капітальний ремонт однієї кімнати будинку для доньки [PERSON], а саме: зроблено перепланування, шляхом зміни розташування дверей, стіни, встановлені гіпсокартонові системи, нові двері, зроблена тепла підлога, крім того був збудований капітальний цегляний паркан та замінена сантехніка в ванній кімнаті. Таким чином, за період шлюбу сторін, спірний будинок істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та матеріальних затрат. Крім зазначеного будинку, за час перебування сторін у шлюбі також були придбані: автомобіль VW CADDY, державний номерний знак [NUMBER], 2004 року випуску, оформлений на відповідача, який останній у кінці 2012 році без згоди [PERSON] продав, при цьому забрав всі виручені кошти, після чого оформив кредит у банку «IDEA Банк» на автомобіль марки «Богдан 2310» 2012 року випуску, державний номер [NUMBER], а також були придбані причеп автомобільний, державний номерний знак [NUMBER], 2011 року випуску, мотоблок Аврора та більярдний стіл з полкою для шарів та світильниками, які позивач вважає спільною власністю подружжя. Позивач [PERSON], у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти визнання автомобільного причепу спільною сумісною власністю сторін та його поділу, а також вважав можливим сплатити позивачу компенсацію затрат на здійснення ремонту житлового будинку у сумі 50000 гривень, проти задоволення іншої частини позовних вимог заперечував та пояснив наступне. Будинок [ADDRESS] був придбаний в 2003 році матір'ю відповідача для її проживання, також на її гроші проводився ремонт в будинку, ремонтні роботи виконував особисто відповідач. [PERSON] не погодився з обсягом ремонтних робіт в спірному будинку, який був зазначений позивачем, вважав його значно меншим, капітальних переобладнань не було. Близькі стосунки сторони розпочали в вересні 2003 року, разом стали проживати однією сім'єю лише з грудня 2003 року. Спірний автомобіль був придбаний також за гроші його матері в 2008 році, цей автомобіль надалі був проданий відповідачем по довіреності, на що позивач дала свою згоду, крім того, від продажу автомобіля він віддав позивачу частину грошей в сумі 4000 доларів США. Мотоблок взагалі був придбаний знайомим матері відповідача, а останній лише використовував його для обробки землі, в зв'язку з чим він зберігався в його гаражі. Більярдний стіл належить його брату [PERSON], який зберігав його за місцем проживання відповідача, оскільки не мав місця для його зберігання. З запропонованою позивачем оцінкою спірного майна відповідач не згоден. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 19 грудня 2003 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис №126, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 19 грудня 2003 року, від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16 квітня 2004 року та свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04 листопада 2010 року). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 10 вересня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, прізвище [PERSON] змінено на [PERSON]. Рішення набрало законної сили. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно правової позиції викладеної у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 08 лютого 2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим номером 337, була придбана 7/10 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Право власності зареєстроване в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» за [PERSON], реєстраційний номер 513782 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №267942 від 01 квітня 2003 року). Згідно вищевказаного договору купівлі-продажу на земельній ділянці розташований житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 56,30 кв.м. та такі надвірні будівлі: сараї літ. «Б1», «Е», «М», вбиральня літ. «З», гараж літ. «Б», льохи літ. «п», «п1», літні кухні літ. «Б2», «В», душ літ. «Л», огорожа №1-9, колодязь літ. «К», колонка літ. «К1» Правовий режим майна подружжя, а саме вищезазначеного житлового будинку визначався діючим на той час законодавством, а саме Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як вбачається з договору купівлі-продажу будинку, він був придбаний 08 лютого 2003 року - тобто до реєстрації шлюбу між сторонами по справі. Кодекс про шлюб та сім'ю України, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу будинку, не містить положення про безумовне виникнення права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Згідно правового висновку Верховного Суду України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25 грудня 2013 р. у справі № 6-135цс13), майно, набуте до 1 січня 2004 р. під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору про поділ майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Позивачем не надано суду достатніх належних та допустимих доказів щодо придбання спірного житлового будинку внаслідок спільної праці сторін, одержання доходів, об*єднаних у подальшому на придбання будинку та ведення сторонами під час сумісного проживання без реєстрації шлюбу спільного господарства та бюджету. Пояснення у судовому засіданні свідка [PERSON] та [PERSON] не місять даних про ведення сторонами спільного господарства та наявність спільного бюджету на час придбання житлового будинку. Такої інформації також не містять надані позивачем фотографії. Разом з тим, судом встановлено істотне збільшення вартості спірного житлового будинку за час шлюбу сторін, що повністю підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи №2721 від 30 липня 2014 року, згідно якого ринкова вартість 7/10 часток житлового будинку [ADDRESS] та відповідних надвірних будівель та споруд, які належать на праві приватної власності [PERSON] без врахування земельної ділянки, на якій вони розташовані та самочинного будівництва, за станом на момент проведення експертизи складає 695760 гривень. Проведені на території присадибної земельної ділянки домоволодіння, що знаходиться у фактичному користуванні власника 7/10 частин житлового будинку [PERSON] ремонтно-будівельні та будівельні роботи ідентифікуються як нове будівництво, реконструкція та капітальний ремонт. Здійснення істотних будівельно-ремонтних робіт в спірному домоволодінні за час шлюбу сторін також підтверджується змістом наданих позивачем фотографій, зйомка більшості з яких за час шлюбу відповідачем не заперечується, та поясненнями у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які товаришували зі сторонами по справі та бачили обсяг виконаних за час шлюбу будівельних робіт. Як вбачається з трудової книжки [PERSON], останній працював менеджером дочірнього підприємства «МК СКСМ» з 22.06.2004 року по 29.10.2004 року, бухгалтером ТОВ «Сирпродукт» з 01.06.2005 року по 30.09.2005 року, з 01.11.2005 року торговим представником ТОВ «СП Укркоттон». Як вбачається з трудової книжки [PERSON], остання працювала з 04.03.2003 року по 07.11.2007 року на посаді фахівця Корпорації «Техноком», з 08.11.2007 року по 13.06.2008 року на посаді фахівця ТОВ «Техноком», з 04.07.2008 року по 18.05.2009 року отримувала допомогу по безробіттю в Жовтневому РЦЗ м.Харкова, з 16.07.2009 року по 05.12.2013 року в фірмі «Фокс» ТОВ на посаді менеджера з реклами. Тобто, за час шлюбу сторони в рівній ступені працювали, одержували дохід. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що будівельно-ремонтні роботи були здійснені під час окремого проживання подружжя, або відповідачем внаслідок його особистих трудових затрат, або за належні йому особисто грошові кошти, у тому числі кошти, які належали його матері. Таким чином, суд вважає, що будівельно-ремонтні роботи були здійснені за спільний рахунок обох з подружжя. Пояснення у судовому засіданні свідка [PERSON], в тій частині, що він брав участь у будівельних роботах у спірному будинку в рахунок боргу перед матір'ю відповідача в розмірі 2000 доларів США, не спростовують висновків суду, оскільки зазначений свідком обсяг робіт є незначним в порівнянні з сумою, на яку збільшилась вартість будинку. Пояснення у судовому засіданні свідка [PERSON], яка є матір'ю відповідача, про те, що будинок [ADDRESS] був придбаний нею за її власні кошти, та за її кошти здійснювались усі будівельно-ремонтні роботи в будинку, суд оцінює критично та вважає недопустимим доказом по справі, оскільки жодного письмового доказу (чеків, квитанцій, товарних накладних, розписок, договорів тощо) щодо передачі грошових коштів [PERSON] в рахунок сплати вартості будинку при його купівлі та в рахунок оплати будь-яких робіт, які б підтверджували пояснення свідка, відповідачем суду не надано. Крім того, [PERSON] є близьким родичем відповідача та має зацікавленість у результаті розгляду справи. Через відсутність будь-яких письмових доказів участі [PERSON] у придбанні будинку та здійсненні будівельно-ремонтних робіт, суд не приймає до уваги пояснення у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо придбання та ремонту будинку за кошти [PERSON] Крім того, зазначені обставини відомі свідкам зі слів [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення містить і ст..25 КпШС України, який діяв на момент набуття відповідачем права власності на будинок. Таким чином, суд вважає можливим визнати будинок [ADDRESS] об'єктом спільного сумісного майна подружжя без врахування самочинного будівництва. Крім будинку [ADDRESS], спільним сумісним майном подружжя суд визнає причеп автомобільний БЗП 7-02, державний номерний знак [NUMBER], 2010 року випуску та у межах позовних вимог - більярдний стіл Рута Люкс 10 футов та світильник Evergreen (4 плафона), виходячи з наступного. Як вбачається з повідомлення УДАЇ ГУМВС України від 31.01.2014 року за даними автоматизованого обліку інформаційного забезпечення за [PERSON] 20.07.2011 року на праві власності зареєстрований причеп автомобільний БЗП 7-02, державний номерний знак [NUMBER], 2010 року випуску (підстава - акт прийому-передачі № НДЦ965294). Як вбачається з фотокопії замовлення №66 від 13 вересня 2010 року [PERSON] були придбані: більярдний стіл Рута Люкс 10 футов, світильник Evergeen 4 плафона, кієвниця Імператор напільна, шари Тайвань комплект, трикутник дерев'яний 68 мм, лузи RP1 комплект, на загальну суму разом з установкою та доставкою 14254 гривень, замовником зазначений відповідач. Відповідач визнавав факт наявності за місцем їх спільного з позивачем проживання зазначеного більярдного стола, а тому суд не приймає сумніви відповідача щодо справжності даної фотокопії. Будь-яких належних та допустимих доказів іншого походження більярдного стола та аксесуарів, а також доказів придбання стола братом відповідача, суду не надано. Позовні вимоги в частині поділу полки для шарів задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено наявність такого майна, вищезазначена фотокопія замовлення № 66 не містить даних щодо придбання відповідачем майна такого найменування як полка для шарів. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.69 СК України, на яку посилається позивач, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Але позивачем не наведено обґрунтованих підстав та не надано відповідних їм доказів наявності передбачених ч.3 ст.69 СК України умов для збільшення частки майна позивача, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», роз'яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, вимог щодо припинення права на частку у спільному майні сторони в порядку ст.365 ЦК України не заявляли, згоди на отримання грошової компенсації сторони не надавали, суд вважає за можливе провести поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на рівні частки спірного житлового будинку та майна, яке є неподільним - причепу автомобільного, більярдного столу та світильника. Крім того, сторонами не досягнуто згоди та не надано належних доказів щодо вартості спірного майна, що унеможливлює поділ майна будь-яким іншим способом. При проведення поділу житлового будинку суд виходить з розміру частки, яка належить сторонам на праві спільної сумісної власності - 7/10 частин, та визначає розмір частки кожного з подружжя - 7/20 частин, а не ? 7/10 частин, як визначено позивачем. Позовні вимоги в частині поділу автомобілю VW CADDY, державний номерний знак [NUMBER], мотоблока Аврора та визнання права користування ? частиною земельної ділянки біля будинку [ADDRESS] задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів наявності мотоблоку Аврора та його придбання відповідачем за час шлюбу. Відповідач у судовому засіданні заперечував факт належності йому зазначеного мотоблоку, що також підтвердив свідок [PERSON], який зазначив, що є власником мотоблоку. Як вбачається з повідомлення УДАЇ ГУМВС України від 31.01.2014 року за даними автоматизованого обліку інформаційного забезпечення за [PERSON] 26.09.2009 року на праві власності зареєстрований автомобіль VW CADDY, державний номерний знак [NUMBER], 2004 року випуску (підстава - біржова угода № 172902, свідоцтва про реєстрацію [NUMBER]). 19 березня 2012 року [PERSON] видав довіреність на ім'я [PERSON] на продаж вищезазначеного автомобілю (довіреність посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]), за якою передав автомобіль у розпорядження [PERSON] За відчуження автомобілю [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 10300 доларів США, що підтверджується наданою відповідачем розпискою [PERSON] від 19.03.2012 року. Факт відчуження автомобілю не заперечувався позивачем у ході судового розгляду. В матеріалах справи мається розписка [PERSON] від19.03.2012 року, якою остання надала згоду на відчуження відповідачем вищезазначеного автомобілю, факт складання якої позивачем не заперечується. Таким чином, судом встановлений факт вибуття автомобілю VW CADDY, державний номерний знак [NUMBER], 2004 року випуску із володіння сторін у період шлюбу за згодою позивача, а тому даний автомобіль не може бути предметом поділу спільного сумісного майна подружжя. Вимог щодо стягнення з відповідача грошової компенсації вартості спірного автомобілю позивач не заявляла, а тому суд не приймає до уваги її доводи про неотримання нею грошей від продажу автомобілю. Договір купівлі-продажу 7/10 частини житлового будинку [ADDRESS] від 08 лютого 2003 року, не містить зазначення про перехід будь-якого права на земельну ділянку, сторонами не надано суду доказів про наявність у відповідача права, у тому числі права користування, певною земельною ділянкою з визначенням її площі, тобто у позивача відсутня підстава звернення до суду з вимогою про визнання права користування земельною ділянкою. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 80, 88 ЦПК України. При вирішенні справи судом була встановлена ціна позову 802548 гривень, а не 151600 гривень, як було зазначено позивачем при пред'явленні позову. При цьому суд виходив з встановленої висновком судової будівельно-технічної експертизи вартості 7/10 частин спірного будинку без врахування самочинного будівництва на момент розгляду справи - 695750 гривень, та зазначеної в замовленні № 66 від 13.09.2010 року вартості більярдного стола Рута Люкс та світильника Evergeen - 10535 гривень. Документів, які б спростовували зазначену позивачем вартість іншого спірного майна, суду не надано. В зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в частині поділу автомобіля та мотоблоку відсоток задоволених позовних вимог складає 88,62 %. Виходячи з встановленої судом ціни позову ставка судового збору складає 3654 гривні. Позивачем при пред'явленні позову сплачена сума судового збору у розмірі 1516 гривень, стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору підлягає сума в розмірі 1100,17 гривень, на користь держави - сума недоплаченого судового збору в розмірі 1722,17 гривень. Позивачем також була оплачена вартість проведення судової експертизи в розмірі 3700 гривень, яка також підлягає відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3278,94 гривень. Загальна сума відшкодування вартості сплачених позивачем судових витрат, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 4379,11 гривень.

Outcome: partial