Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 19 жовтня 2004 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який 23 вересня 2011 року було розірвано за рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці. В період шлюбу у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, а домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Оскільки відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку утримувати дитину, вона змушена звернутися за стягненням аліментів до суду. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому на підставі ст.184 СК України, просить суд визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Позивач вважає, що з відповідача мають стягуватися аліменти у розмірі 643 гривень щомісячно на утримання дитини, оскільки з 1 січня 2015 року прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» на одну особу віком від 6 до 18 років становить 1286 гривень, тобто для нормальної життєдіяльності кожної людини такого віку щомісячно необхідно витрати не менше вказаної суми. Оскільки права і обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, то як вона, так і відповідач повинні забезпечувати дитину з розрахунку суми не менше, ніж по 1/2 частині від мінімального від мінімального прожиткового мінімуму щомісячно кожний. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в фіксованому розмірі, а саме в розмірі 1/2 частини від мінімального прожиткового мінімуму на час подання позову, а при визначені розміру стягуваних аліментів просить суд врахувати, що дитині необхідні нормальні харчування, одяг та інші речі для забезпечення її нормального фізичного та духовного розвитку. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.25), у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.41), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно повідомлення про вручення судової повістки про виклик до суду (а.с.39), у судове засідання не з'явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, надав довідку про те, що він офіційно працює та отримує заробітну плату (а.с.30), а листом від 15 вересня 2015 року надіслав до суду копії квитанцій про добровільну сплату аліментів на утримання сина (а.с.16-20) . У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що сторони з 19 жовтня 2004 року перебували у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області за актовим записом №2179, а позивач мала прізвище «[PERSON]» (а.с.6). В період зареєстрованого шлюбу у них народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с.5), а шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 23 вересня 2011 року (а.с.6). Судом також встановлено, що [PERSON] 26 вересня 2014 року уклала шлюб з [PERSON], який зареєстровано виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №5 (а.с.4), внаслідок чого змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Спільний син сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Сурсько-Михайлівсьької сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 21 липня 2015 за №846 (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що відповідач в добровільному порядку здійснював сплату аліментів на користь позивача з серпня 2014 року по серпень 2015 року в розмірі по 200-300 гривень щомісячно (а.с.17-19), проте будь-якої домовленості щодо розміру щомісячного утримання сина між сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. При цьому судом не вирішується питання щодо стягнення аліментів за минулий період, а лише вирішується питання про обов'язок утримання дитини відповідачем з моменту пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який офіційно працевлаштований вантажником в товаристві з обмеженою відповідальністю підприємстві «Авіс», де отримує заробітну плату (а.с.36), стан здоров'я як відповідача, так і дитини, її вік та потреби і вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у частці від його заробітку (доходу) в розмірі ? частини щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України відповідач не має. Крім цього, у зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial