Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з указаним позовом в якому просить суд ухвалити рішення про розірвання шлюбу між нею та відповідачем та поділити спільно набуте майно. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.09.2018 справу за вказаним позовом залишено без руху та надано час позивачу для усунення недоліків. 11.10.2018 від позивача до Дарницького районного суду м. Києва надійшла уточнена позовна заява. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16.10.2018 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва справу за вказаним позовом передано до розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2019 справу за вказаним позовом передано за підсудністю для подальшого розгляду до Печерського районного суду м. Києва 14.08.2019 визначено суддю для розгляду справи та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі судді згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. До початку підготовчого судового засідання від представника відповідача - адвоката Крупника О.М. надійшло клопотання про роз`єднання пред`явлених позивачкою вимог у окреме провадження. В обґрунтування зазначеного клопотання представив відповідача зазначає, що позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя викладені в одній позовній заяві, мають різні правові підстави, а, отже, мають законне право бути розглянуті в окремих самостійних судових провадженнях. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2019 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя - роз`єднано. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 11.10.2019 справу №757/54564/19-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя розподілено судді Печерського районного суду м. Києва Новаку Р.В. Ухвалою суду від 11.10.2019 справу за вказаним позовом прийнято до свого провадження, за правилами (загального) позовного провадження, з призначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою суду від 12.11.2020 у справі за вказаним позовом закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. 10.02.2021 через канцелярію суду від представника відповідача було подано клопотання, в якому відповідач зазначає, що він не спроможний виплатити позивачу компенсацію, в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та така виплата становитиме для нього надмірний тягар. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив в задоволенні позовних вимог про стягнення грошової суми з відповідача відмовити. Визнати за позивачем право власності на 1/2 спірного автомобіля, що заявляється як підстава для стягнення компенсації за позовом. 25.05.2021 ухвалою Печерського районного суду м. Києва призначено автомобільно-товарознавчу експертизу, проведення якої доручити Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. 18.10.2021 з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист про залишення ухвали без виконання від 01.09.2021 №19551/21-54. Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦПК України провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвалою суду від 19.10.2021 у справі за казаним позовом поновлено провадження у справі та призначено дату судового засідання. В судове засідання позивачка не з`явилася, в матеріалах справи наявна заява позиваки про розгляд справи за її відсутності позов підтримує у повному обсязі та наполягає на його задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 25.09.2004 у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1357. За час перебування шлюбі у сторін спільних дітей не має. Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем. Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.11.2019 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 25.09.2004 за актовим записом №1357, у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судовим розглядом встановлено, що за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] у 2012 році було придбано легковий автомобіль KIA RIO 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] . Звертаючись до суду позивач посилаючись на положення ст.ст. 60, 71 СК України просив суд провести поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 70 СК такі частки визначаються подружжям при поділі майна і є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до уточненої позовної заяви позивача вбачається, що вона просить суд поділити її спільне майно з відповідачем, шляхом зобов?язання [PERSON] виплатити на її користь грошової компенсації інших 50% автомобіля торгової марки КІА модель Rio, 2012 року випуску, державний номер [NUMBER] у загальному розмірі 136200 (сто тридцять шість тисяч двісті) гривень 00 копійок. Велика Палата Верховного Суду у справі № 209/3085/20 зазначила, що Вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Крім того, ВП ВС констатувала, що внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. З метою дотримання балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин необхідно відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 6-2811цс15 щодо застосування приписів частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України про обов`язковість надання одним із подружжя згоди на отримання компенсації вартості частки у праві спільної сумісної власності на майно, та обов`язковість внесення іншим із подружжя на депозитний рахунок суду відповідної суми у справах, у яких позивач заявляє про стягнення з відповідача компенсації за належну позивачеві у праві спільної сумісної власності частку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не заперечує проти визнання права власності за позивачем на спірний автомобіль. Проте вказує, що не має змоги виплатити позивачу компенсацію. Заявляючи вимогу про припинення права власності на частку у праві спільної власності, позивач погоджується на отримання грошової компенсації, а відповідач, не згоден її виплачувати, що і є суттю спору. Тому відповідач не має наміру вносити відповідні кошти на депозитний рахунок суду. Залишення неподільної речі у спільній власності без проведення реального поділу не позбавить того із подружжя, хто фактично цією річчю користується, можливості користуватися нею надалі. Тоді як інший із подружжя, як правило, не має такої можливості, хоча залишається співвласником. Частина п`ята статті 71 СК України не встановлює вимогу про обов`язкове внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на майно й отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Подібні за змістом висновки висловлені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.04.2020 у справі № 210/4854/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2020 у справі № 487/6195/16-ц і від 09.06.2021 у справі № 760/789/19. За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Метою позивачки є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ - автомобіль. вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Щодо визначення розміру грошової компенсації, то суд виходить з наступного: Судом встановлено, що при визначенні ціни позову позивач 05.10.2018 замовила оцінку даного автомобіля в ПП «СИНЕРГІЯ». Відповідно до звіту № 05101/18 про оцінку транспортного засобу, за висновком оцінювача становила 272400,00 грн. Суд бере до уваги посилання відповідача на те, що розмір позовних вимог, що заявляються до стягнення, базуються на проведеній експертизі, що була зроблена більше 3 років тому і без огляду предмету експертизи. Отже, суд вважає розмір матеріальної компенсації вартості частки позивача у спільному майні подружжя - безпідставним. Також судом досліджено фото-докази, надані представником відповідача, в яких він вказує на те, що автомобіль більше трьох років не використовується у зв`язку з його технічною несправністю, що наглядно відображується на наданих суду фотографіях. 18.10.2021 матеріали вказаної цивільної справи повернулись з Київського науково-дослідного інституту судових експертиз без виконання, так як відповідач не оплатив проведення судової автотоварознавчої експертизи. Згідно з ч.4 статті 106 ЦПК України висновок експерта, складений за результатами експертизи, під час якої був повністю або частково знищений об`єкт експертизи або змінено його властивості, до розгляду судом не приймається, крім випадків, коли особа, яка його подає доведе можливість проведення додаткової та повторної експертизи з питань, досліджених у висновку експерта. Згідно з ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові. Враховуючи, що повторне клопотання про проведення експертизи для встановлення поточної ринкової вартості автомобіля заявлено не було, отже у суду відсутні відомості щодо встановлення вірної ринкової вартості автомобіля. На підставі вищенаведених та встановлених в судовому засіданні обставин, позов про поділ майна подружжя підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з наступного. Що стосується стягнення із відповідача судових витрат пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги суд зазначає наступне. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із статтею 141 ЦПК України у разі задоволення позову, витрати, на професійну правничу допомогу; покладаються на відповідача. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано: копія договору №18 про надання правничої допомоги від 04.10.2018, копія рахунку на оплату №27 від 04.10.2018, копія квитанції АТ «ОЩАДБАНК» від 05.10.2018, копія рахунку на оплату №28 від 05.10.2018, копія Акту приймання-здачі виконаних робіт № 21 від 09.10.2018. Дослідивши надані представником позивача докази, суд вважає за доцільне вимогу позивача про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до квитанції від 08.10.2018, [PERSON] сплачено за оцінку майна згідно договору від 05.10.2018 Рах. №08101/18. - 600 грн. Враховуючи, що судом частково задоволено позов, а саме задоволено одну із двох позовних вимог про визнання права власності, а тому відповідно до вимог п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пов`язані із проведенням експертизи, витрат понесених на надання правничої допомоги, а також зі сплатою судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial