Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на ? частину домоволодіння. На підставу своїх вимог посилається на те, що 07.11.1987 року вона уклала шлюб із [PERSON], який був зареєстрований у [INFO] за актовим записом № 6. Від даного шлюбу мають трьох дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. За час шлюбу подружжям на підставі договору купівлі-продажу було придбано у власність будинок за адресою по вул. Замлинівській, 5, в с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області. Подружнє життя з відповідачем не склалося і шлюб 28.03.2015 року між сторонами було розірвано. Після офіційного розірвання шлюбу сторони не порушували питання про розподіл майна. 22.05.2016 року [PERSON] раптово помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке померлий мав у власності, що змусило її звернутися з даним позовом до суду. Просить визнати домоволодіння, яке знаходиться по вул. Замлинівській, 5, в с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а також визнати за нею [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частину домоволодіння по вул. Замлинівська, 5, в с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області. Позивачка в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задовольнити, справу розглядати без її участі. В судове засідання відповідачі не з'явилися, надали до суду заяви, в яких позовні вимоги визнають повністю, а справу просять розглядати без їх участі. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази, надані по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно паспорта [PERSON] народилася 02.03.1968 року в с. Радиванівка Камянського району Черкаської області та проживає в [INFO] (а.с. 5-6). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07.11.1987 року в с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області за актовим записом № 6. Прізвище після одруження - [PERSON] (а.с. 7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 28.03.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 22.05.2016 року в м. Тальне Черкаської області (а.с. 9). Згідно довідок, виданих виконкомом Глибочківської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, сімя [PERSON] разом з дружиною [PERSON] та двома неповнолітніми дітьми розпочали проживати в житловому будинку по вул. Замлинівська, 5, в с. Глибочок з 16.10.1988 року. Власником житлового будинку був [PERSON] (а.с. 10) Згідно договору купівлі-продажу будинку від 30.07.1988 року, складеного в Глибочківській сільській раді Тальнівського району Черкаської області [PERSON] від імені [PERSON] продала житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Глибочок Тальнівського району Черкаської області [PERSON]. Згідно ст. 1, 10, 60 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частинами 1, 3 ст. 368 Цивільного кодексу України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, а майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, випливає, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло. Згідно ч. 1 ст. 70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість позову, обставини, на які посилається позивачка, знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, тому позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved