Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є співвласницею 1/4 частини квартири, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Білостоцького, б. 86, кв. 7, яка належить на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 14.12.2007 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. (реєстровий № 3856). Разом із позивачем співвласниками квартири є її батько - [PERSON], якому ? частина квартири належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро приватизації Дніпропетровського стрілочного заводу 22.03.1994 року, та ? частина квартири належить на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 13.03.2009 року державним нотаріусом четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], а разом йому належить ? частини, та молодший брат позивача - [PERSON], якому ? частина квартири належить на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Бюро приватизації Дніпропетровського стрілочного заводу 22.03.1994 р. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, в даній квартирі зареєстровано місце проживання батька позивача та двох доньок позивача - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]; [PERSON] тривалий час проживав окремо, а з січня 2011 р. знову вселився у квартиру разом зі своєю співмешканкою - [PERSON], після чого спільне проживання з ним стало неможливим через те, що він веде аморальний спосіб життя. З того часу, як мій брат вселився зі своєю співмешканкою до Квартири, спільне проживання з ним стало не можливим. Майже понад два роки і до цього часу мій брат офіційно ніде не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртним, приймає наркотичні речовини, внаслідок чого він втрачає самоконтроль над собою та наносить матеріальну та моральну шкоду майну позивача, спричинює дебош в квартирі, постійно свариться з батьком, вживаючи при цьому нецензурні слова, постійно погрожує фізичною розправою членам сімї, при собі має травматичну та холодну зброю (мисливський ніж), постійно курить в квартирі, краде та знищує майно позивача, майно батька та доньок позивача. Своєю грубою поведінкою (постійними сварками та постійним палінням в квартирі) відповідач завдає значної шкоди здоровю позивачу, її дітям та батьку, що виражається у душевних, фізичних (головні болі та неможливість нормально дихати) та моральних стражданнях; батько через постійні хвилювання та стрес змушений пити заспокійливі засоби для нормалізації кровяного тиску. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1\~000,00 грн. та на відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 4\~000,00 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилався на недоведеність вимог позивача, виходячи з тих підстав, які заявлені позивачем при зверненні до суду. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, сторони в даній справі є співвласниками квартири [ADDRESS] (по ? частки у кожного); 2/4 частини даної квартири належать [PERSON], який доводиться батьком позивачу та відповідачу. Постановою УІМ АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 25.12.2010 р. було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ч. 1 ст. 129 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за заявою [PERSON] (позивач в даній справі) про притягнення до відповідальності її брата [PERSON] Згідно з даною постановою було встановлено, що на протязі тривалого часу між [PERSON] та [PERSON] склалися особисті нелюбі стосунки на ґрунті розподілу майна; [PERSON] пояснив, що погрози на адресу сестри він не виказує, та ході дослідчої перевірки із [PERSON] була проведена бесіда профілактичного характеру та винесено попередження про неприпустимість протиправних дій. Постанова [PERSON] оскаржена не була. Постановою УІМ АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 31.05.2011 р. було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ч. 1 ст. 129 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за заявою [PERSON] (позивач в даній справі) про притягнення до відповідальності її брата [PERSON] Постанова [PERSON] оскаржена не була. Разом з тим, постановою УІМ АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.06.2011 р. було відмовлено в порушенні кримінальної справи за ч. 1 ст. 194 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України за заявою [PERSON] (позивач в даній справі) про притягнення до відповідальності її брата [PERSON] Згідно з цією постановою було встановлено, що 27.05.2011 р. близько 20.00 год. [PERSON] пошкодив пральну машину гр. [PERSON] за адресою вул. Білостоцького, 86/7. Загальна суми збитку становитиме приблизно 4\~000,00 грн. В порушенні кримінальної справи було відмовлено через те, що сума спричиненого збитку для порушення кримінальної справи по ч. 1 ст. 194 КК України повинна перевищувати 26\~200,00 грн., тому в діях невідомої особи відсутній склад передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України злочину. Постанова [PERSON] також оскаржена не була. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу. Отже, виходячи зі змісту приписів чинного ЦК України, саме на кредитора (позивача) покладається тягар доказування розміру збитків, утім, позивач, пояснюючи про спричинення йому відповідачем матеріальної шкоди в розмірі 4 000,00 грн. (пошкодження пральної машини), не надав доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження розміру шкоди та особи, яка її завдала, у звязку з чим для суду вбачалися би підстави для покладення на відповідача обовязку по її відшкодуванню (ст.ст. 1166, 1167 ЦК України). Пояснення позивача спростовуються пояснення відповідача, інших доказів суду надано не було, тому оскільки суд, розглядаючи справу в порядку позовного провадження, позбавлений можливості збирати докази з власної ініціативи та джерела отримання доказів вичерпані, відмовляє в задоволенні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди. Щодо вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, відмовляючи в її задоволенні, суд виходить з того, що за ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Положення частини першої статті 23 ЦК України, згідно з якою особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, не можна розуміти таким чином, що особа має право на відшкодування моральної шкоди в будь-якому випадку, коли її права порушуються, оскільки ЦК України містить численні норми, якими передбачаються випадки, у яких допускається відшкодування моральної шкоди. Отже, моральна шкода підлягає відшкодуванню лише у випадках, встановлених законом. Такі випадки встановлені ст. 23 ЦК України, згідно з якою моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, оскільки випадки, передбачені законом, за наявності який підлягає відшкодуванню моральна шкода, в даній справі судом не встановлені, суд відмовляє в задоволенні даної вимоги позову. Судові витрати, віднести на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено (ст.ст. 88 та 215 ЦПК України).

Outcome: dismissed