Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначила наступне. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2014 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 07.03.2014 року до повноліття дитини. З моменту оголошення рішення суду по теперішній час позивач аліменти від відповідача не отримувала, дитина перебуває на її утриманні. Посилаючись на те, що дитина має захворювання, потребує постійного нагляду вузькими спеціалістами, проходження лабораторних обстежень та медикаментозного лікування, оскільки визначена судом сума аліментів на сьогодні не покриває всіх матеріальних витрат, які позивач самостійно несе для забезпечення дитини всім необхідним, позивач просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 2218,00 гривень щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного до віку. 05.10.2020 року на адресу суд від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої позов підтримує наполягає на його задоволенні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність та відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.247,280,281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до загальних норм права ст.ст.180,181 СК України,обов`язок утримувати дитину шляхом виплати аліментів покладено на батьків, які окремо проживають від дитини. Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 26.02.2014 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис № 833 (а.с. 12). Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17.04.2014 року з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 07.03.2014 року до повноліття дитини. З моменту оголошення рішення суду по теперішній час позивач аліменти від відповідача не отримувала, що підтверджується довідкою про неотримання аліментів за № 15.27/22-9843 від 21.01.2020р., виданої Добропільським міськрайонним відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Харків) (а.с.31). Дитина [PERSON] , [INFO] знаходиться на обліку в дитячий амбулаторії № 2 під наглядом дитячого кардіолога, потребує постійного медичного нагляду та лікування, що підтверджується довідкою № 31/58 від 29.07.2014р. (а.с.32) та висновкам ВКК № 250/3076 від 25.12.2019р. (а.с.34). Декларацією прав дитини від 1959 р. закріплені принципи, що дитині має належати право на здорове зростання і розвиток. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Дитина має право на здобуття освіти, яка має бути безоплатною та обов`язковою, щонайменше на початкових рівнях. Дитині має надаватися освіта, яка сприятиме її загальному культурному розвитку і завдяки якій вона зможе, на основі рівності можливостей, розвинути свої здібності та особистий світогляд, а також усвідомити моральну та соціальну відповідальність і стати корисним членом суспільства. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Дитині має бути забезпечена повна можливість відпочинку та ігор, спрямованих на цілі освіти. Виходячи зі змісту статті 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Забезпечення дитині такого захисту і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом є обов`язком держави. В ст. 27 Конвенції про права дитини закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батько (-ки) або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, при цьому держави учасниці Конвенції проголосили це зокрема вважаючи, що дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ч. 1 та ч. 5ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою по справі, та знаходиться на її утриманні. У зв`язку із тим, що потреби дитини з часу ухвалення судового рішення 17.04.2014 року за цей час суттєво збільшилися, як і збільшився прожитковий мінімум на дитину, тому є підстави для збільшення розміру аліментів. Згідно із Законом України „Про Державний бюджет України на 2020 рік і з відповідними змінами прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років з 01 січня 2020 до 30 червня 2020 року складає 2 218 гривень, з 01 липня до 30 листопада 2318 гривень, з 01 грудня - 2395 гривень. В силу ст. 141 СК України, кожен із батьків зобов`язаний забезпечити половину від цього прожиткового мінімуму. Враховуючи те, що позивачем ставиться питання приведення у відповідність до вимог закону мінімального розміру аліментів, що стягуються за рішенням суду, та розміру аліментів, виходячи з положень ЗУ «Про державний бюджет на 2020 рік» з метою захисту майнових прав неповнолітньої дитини, направлених на забезпечення її гармонійного розвитку, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність заявлених в позові вимог в частині стягнення аліментів в розмірі, який не є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки аліменти, які сплачує відповідач на користь позивачки не відповідають розміру дійсного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 року (зі змінами та доповненнями № 141 від 28.02.2018), визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів на неповнолітню дочку у розмірі 2218,00 гривень, щомісячно з подальшою індексацією доходу, до повноліття дитини, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. За змістом п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3„Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 гривень.

Outcome: approved