Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивачі 08.02.2018 року звернулись до суду з вищенаведеним позовом з вимогами визнати за [PERSON] в прядку спадкування за заповітом право приватної власності на 7/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS], а за [PERSON] право приватної власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частки вказаного житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову посилається на наступне. Їхня матір [PERSON] померла [INFO] року. Остання постійно проживала та була зареєстрована у житловому будинку [ADDRESS] який побудований нею особисто у 1957 році та належав їй на праві особистої власності. В період побудови будинку [PERSON] у шлюбі не перебувала. Остання за життя заповіла сину [PERSON] все своє майно, який в свою чергу прийняв спадщину у встановлений законом термін. Спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину та має право на обов'язкову частку являється син спадкодавця [PERSON], так як є інвалідом з дитинства першої групи підгрупи «А». Окрім позивачів, спадкоємцями першої черги за законом також являються доньки спадкодавця [PERSON] та [PERSON]. Постановою нотаріуса позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на відповідні частики спадкового житлового будинку мотивуючи ненаданням правовстановлюючих документів на спадкове майно, що і було підставою для звернення до суду за захистом оспорюваних та невизнаних прав. Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на призначенні судові засідання не з'явилися. Представник позивачів [PERSON] до початку розгляду справи по суті подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав наведених у позові. Від відповідача та третьої особи також надійшли до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності, також зазначивши, що не заперечують щодо задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] року, у віці 80 років, померла [PERSON] (а.с.14). Остання постійно мешкала та була зареєстрована в [ADDRESS] по день смерті, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької області №856-1 від 02.08.2017 року (а.с.16). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. У випадку відсутності заповіту, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи №19/2015 заведеної відносно спадкового майна [PERSON] встановлено, що остання за життя 31.10.2012 року склала заповіт, яким заповіла на випадок своєї смерті все своє майно на користь позивача [PERSON], який на час відкриття спадщини не змінений та не скасований (а.с.75). [PERSON] в свою чергу прийняв спадщину після смерті останньої шляхом звернення до нотаріуса з відповідною заявою у встановлений законом шестимісячний термін з часу відкриття спадщини (а.с.77). Окрім останнього, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються її діти: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з яких право на обов'язкову частку у спадщині має [PERSON], так як прийняв спадщину шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та являється інвалідом з дитинства першої групи підгрупи «А» (а.с. 12,18). Рішенням Герцаївського районного суду від 18.06.2015 року [PERSON] визнано недієздатним, встановлено над ним опіку та призначено опікуном [PERSON] (а.с.13). Позивач [PERSON] та опікун [PERSON], яка діяла в інтересах позивача [PERSON], звернулися додержавного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Прядка І.І. з заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими [ADDRESS], який належав їхній матері (а.с.77-78, 88), в чому їм було відмовлено у зв'язку з ненаданням правовстановлюючих документів, необхідних для вчинення нотаріальних дій (а.с.87, 93-94). Суд, даючи законну та правову оцінку доказам по справі, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, який є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12. Відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх до експлуатації відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючих документів. Водночас відсутність реєстрації будинку на спадкодавця є перешкодою для оформлення позивачем права власності на спадкове майно. Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. На час завершення будівництва спадкодавцем житлового будинку питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. За вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як вбачається з виписки з погосподарських книги виконавчого комітету Великобудської сільської ради Герцаївського району Чернівецької станом на 2011-2015 роки №324 від 10.07.2018 року, головою домогосподарства в [ADDRESS] записана спадкодавець [PERSON]. Будинок побудований 1957 року на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га та відносився до суспільної групи робочих дворів (а.с19). Спадкодавець [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) за життя, 31.10.1959 року зареєструвала шлюб за [PERSON] (а.с.21). Останній помер [INFO] року (а.с. 21, зворотна сторона). Належність запису у книгах погосподарського обліку в якості голови двору спадкодавцю підтверджує факт належності наведеного житлового будинку саме їй. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що остання за життя у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок, побудований нею особисто. Після завершення будівництва спірного будинку внаслідок прийняття змін до порядку оформлення права власності на житлові будинки документом, відповідно до вимог законодавства, документом, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 05 серпня 1992 року, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. 18.02.2015 року був складений технічний паспорт на будинок ФОП [PERSON], що засвідчує засвічує його відповідність вимогам надійності і можливостям його безпечної експлуатації. За даними технічного паспорту, домоволодіння [ADDRESS] складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 48,60 кв.м., у тому числі житловою площею 29,20 кв.м., а також господарських будівель і споруд: літніх кухонь літ. «Б» площею 50,30 кв.м., літ. «В» площею 16,20 кв.м., сараїв літ. «Г» площею 18,10 кв.м., літ. «Д» площею 20,60 кв.м., гаражу літ. «Е» площею 33,20 кв.м., погребу літ. «Пг» площею 18,60 кв.м. та криниці №1, загальною інвентаризаційною вартістю в цінах 2015 року 108495,00 грн. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] являються її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідки Великобудської сільської ради від 02 серпня 2017 року №856-5 (а.с.18). Враховуючи, що є четверо спадкоємців за законом після смерті спадкодавця та кожному б належало по 1/4 частини спадщини за законом, розмір обов'язкової частки у спадщині [PERSON] складає 1/8 частки (1/4 частки : 1/2 = 1/8 частки) спадкового майна. Отже розмір обов'язкової частки у спадщині, яку прийняв [PERSON] складає 1/8, решта 7/8 частин спадкової маси прийняв за заповітом [PERSON] Оскільки спадкодавець за життя у встановленому законом порядку набула право власності на спадковий житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами, однак не зареєструвала у встановленому законом порядку право власності, а позивачі в свою чергу прийняли спадщину, однак не можуть оформити її на себе через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Визначаючи успадковані позивачами частки суд враховує наступне. На підставі наведеного,

Outcome: approved