Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за межі України без згоди батька, покликаючись на те, що від шлюбу з відповідачем у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З квітня 2016 року відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не приймає участі у матеріальному забезпеченні, вихованні та догляді за дітьми. Для належного їх розвитку та оздоровлення є необхідними тимчасові виїзди за кордон, окрім того син [PERSON] приймає участь у змаганнях з дзюдо та шахмат за кордоном, однак отримати таку згоду у відповідача є неможливим. Просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітньому [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], без згоди батька [PERSON] в Іспанію з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року в [ADDRESS] та щороку, а також в країни Європи на час участі [PERSON] у спортивних змаганнях, надати дозвіл їй або її уповноваженому представнику на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон, в тому числі віз, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без згоди батька - [PERSON] У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, зазначили, що матір позивача проживає в Іспанії та у розмовах [PERSON] неодноразово говорила про намір переїхати жити в Іспанію разом з їхніми дітьми, а тому існує реальна загроза неповернення дітей в Україну. Крім того, вважають, що не підлягають задоволенню позовні вимоги без зазначення країни, до котрої планується виїзд та конкретний проміжок часу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження. /а.с. 7,8/ Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Враховуючи наведене, необхідність дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] виїжджати за кордон з метою оздоровлення дітей, всебічного розвитку, суд вважає, що слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітньому [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], без згоди батька [PERSON] в Іспанію з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2017 року в [ADDRESS] та надати дозвіл [PERSON] або її уповноваженому представнику на виготовлення проїзних документів для тимчасового виїзду за кордон, в тому числі віз, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] без згоди батька - [PERSON] Однак, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд з України малолітньому [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], без згоди батька [PERSON] в країни Європи на час участі [PERSON] у спортивних змаганнях не підлягає до задоволення, оскільки у такій позовній вимозі конкретно не визначено термін перебування дитини за кордоном, а відтак задоволення такої суперечить нормам ст. 153 Сімейного кодексу України, згідно якої мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом та перешкоджатиме правам батька на спілкування з дітьми і на участь у їх вихованні. Також, суд вважає за необхідне зазначити, що дозвіл на тимчасовий виїзд з України надається кожного разу окрему із зазначенням країни, місця перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном. Окрім того, суд також вважає, що у задоволенні позовної вимоги про надання дозволу на тимчасовий виїзд з України малолітньому [PERSON], [INFO] та малолітній [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON], без згоди батька [PERSON] в Іспанію з 01 липня по 31 серпня в [ADDRESS] щороку слід відмовити, оскільки дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, надається на кожний виїзд окремо, аналогічної позиції дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема, у справі №6-33303ск15 від 16 березня 2016 року. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial