Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що 23 вересня 2017 року вона досягла повноліття та відповідач перестав сплачувати аліменти на її утримання, хоча вона продовжує навчатись у ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище» та не може утримувати себе самостійно. Вона є інвалідом, потребує дорого-вартісного лікування, також у звязку з навчанням необхідно купувати інвентар, який також коштує дорого. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи із дня предявлення позову, до закінчення нею навчання. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, покликався на те, що [PERSON] згоден сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), оскільки вважає такий розмір аліментів достатнім та крім того, на його утриманні перебувають його матір [PERSON], дружина [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження І-СГ №180020. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'яз\-ку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної [PERSON] України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до довідки №384 від 21 вересня 2017 року ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище» [PERSON] навчається у ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище» на денному стаціонарі з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2019 року. Згідно з повідомлення про результати огляду медико-соціальною експертною комісією від 30 вересня 2017 року [PERSON] згідно огляду 19-20 вересня 2017 року встановлено другу групу інвалідності та встановлено дату чергового переогляду 19 вересня 2018 року. У відповідності до посвідчення серії ААГ №123983 від 26 жовтня 2017 року [PERSON] є інвалідом другої групи. Оскільки, у судовому засіданні, було встановлено, що [PERSON] навчається на денному стаціонарі ДНЗ «Львівське вище професійне художнє училище», враховуючи матеріальне становище [PERSON], яка навчається та потребує утримання, її стан здоровя, потребу у коштовних ліках, матері позивача та платника аліментів, суд вважає, що з метою забезпечення їй рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є обовязком [PERSON], як батька слід стягувати з відповідача та користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, починаючи із дня предявлення позову, до закінчення [PERSON] навчання до 30 червня 2019 року. Також, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, однак представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що його матір [PERSON] перебуває на його утриманні, потребує утримання та саме він надає їй будь-яку допомогу. Крім того, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України представником відповідача не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що його дружина [PERSON] перебуває на його утриманні та потребує такого утримання, оскільки вона працездатного віку. Також, суд критично оцінює покликання представника відповідача на те, що на його утриманні перебуває син його дружини [PERSON], оскільки згідно вимог ст. 180 СК України обовязок утримувати дитину мають виключно батьки такої дитини, однак відповідач [PERSON] не є батьком [PERSON], а відтак не повинен утримувати [PERSON] та крім того, утримання [PERSON] здійснюють його батьки, як встановлено рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved