Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який у подальшому неодноразово уточнювала та в остаточному варіанті просить встановити факт укладення договору застави на 69/100 частини житлового будинку №29-Г, кв. 2 по вул. Домбровського в м. Житомирі, та визнати його дійсним, на підставі розписки від 01.07.1998 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; визнати за позивачем право власності на [ADDRESS], що складає 69/100 частин житлового будинку, а також визнати за позивачем право власності на земельну ділянку розміром 0,0592 га за вказаною адресою. При цьому посилається на те, що між нею та її сином [PERSON] в усній формі було укладено договір, що підтверджується розпискою від 01.07.1998 року, відповідно до якої з моменту придбання останнім частини будинку на позичені у позивача грошові кошти, вказана частина будинку стає заставним майном і в разі неповернення позивачу коштів вона отримує право власності на майно придбане сином. У звязку зі смертю сина позивач не отримала позичені йому грошові кошти, а тому набула право власності на частину будинку та земельну ділянку для її обслуговування. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому просять визнати за ними в порядку спадкування за законом після смерті 28 березня 2014 року батька [PERSON] право власності на ? частину спадкового майна за кожною, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Домбровського, 29-Г, та складається з: квартири №2 в житловому будинку; земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд та ведення садівництва площею 0,0592 га; будівельних матеріалів та обладнання, що буди використані у процесі самочинного будівництва літньої кухні літ. Г та сараю літ. Г-1. При цьому посилаються на те, що після смерті батька [PERSON] вони прийняли спадщину у встановленому законом порядку, в тому числі і на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі самочинного будівництва, однак нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому вони позбавлені права на отримання спадщини у позасудовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позов з підстав, викладених у ньому та просили його задовольнити і відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON], як законного представника відповідача [PERSON] просили задовольнити зустрічний позов та відмовити у задоволенні первісного позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.03.2014 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина за законом до якої ввійшли належні спадкодавцеві на праві власності 69/100 частини жилого будинку по вул. Домбровського, 29-Г в м. Житомирі з надвірними будівлями та земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,0592 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд та ведення садівництва. Після смерті спадкодавця у встановлені законом порядку та строк спадщину прийняли: мати померлого [PERSON] та його дочки: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в силу ст.1268 ЦК України. Тобто спадщину після смерті [PERSON] прийняли чотири спадкоємця за законом першої черги, а тому відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України їх частки складають по ? частині для кожного. В обгрунтування позову [PERSON] посилається на те, що між нею та її сином [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, що підтверджується розпискою від 01.07.1998 року. В забезпечення зобовязань за позикою, син передав позивачу у заставу придбану ним 69/100 частину будинку по вул. Домбровського, 29-Г. Однак надана позивачем розписка б/н від 01.07.1998 року, не дає можливості дійти до висновку про укладення сторонами договору застави, оскільки вона не містить відомостей про місце проживання (місцезнаходження) сторін, опис і оцінку заставленого майна. Також відповідно до ст.185 ЦК УРСР (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) право застави щодо жилих будинків виникає з моменту нотаріального посвідчення застави (накладення на будинок заборони). Крім того, згідно ст.182 ЦК УРСР заставодавець повинен бути власником заставленого майна або мати право оперативного управління ним. З матеріалів справи вбачається, що право власності на частину житлового будинку за договором купівлі-продажу [PERSON] набув лише 18.08.1998 року, тобто більше ніж через місяць після підписання розписки. Надана позивачем розписка може підтверджувати лише отримання позики померлим [PERSON] і позивач має право на стягнення боргу, а не визнання права власності на нерухоме майно боржника. З наданих позивачем накладних вбачається, що [PERSON] отримувала будівельні матеріали, як працівник ВАТ Житомирський комбінат силікатних виробів в рахунок заробітної плати. Однак доказів використання зазначених будівельних матеріалів в ремонті або будівництві частини будинку в м. Житомирі по вул. Домбровського, 29-Г позивачем не надано. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27.10.2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання нікчемного правочину дійсним відмовлено. При цьому судом встановлено, що суд критично відноситься щодо посилання представника позивачки на ніби-то заставне майно в розписці, враховуючи вищенаведені норми закону такі пояснення є вкрай необгрунтованими та безпідставними. Позовних вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, позивачем [PERSON] не заявлено. Таким чином позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту укладення договору застави та визнання його дійсним, визнання за позивачем права власності на частину жилого будинку та земельну ділянку є необгрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі. Згідно з розясненнями , викладеними в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] не визнає право власності [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно. Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] від 19.02.2015 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом в ? частці кожній у звязку з ненаданням документів про право власності на нерухоме майно, а також витягів про реєстрацію права власності на нього. Таким чином, відповідачі [PERSON] та [PERSON] позбавлені можливості оформити право власності на спадкове майно у позасудовому порядку. Разом з тим, в матеріалах спадкової справи відсутні вмотивовані постанови нотаріуса про відмову [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. Відповідно до договору про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності від 28.09.2007 року, між власниками ідеальних частин житлового будинку по вул. Домбровського, 29-Г складено угоду про виділ часток у натурі із спільного майна. За даним договором померлий [PERSON] набув право власності на квартиру №2, однак за життя не зареєстрував своє право власності на неї. Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції чинній на момент укладення вищезазначеного договору про виділ частки) встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ч.1 ст.19 вищезазначеного закону та додатку 1 до пункту 2.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту №7/5 від 07.02.2002 року, договори про поділ спільного нерухомого майна або виділ у натурі частки зі спільного нерухомого майна відносяться до документів, що підтверджують відповідно виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ч.3 ст.364 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення договору про виділ частки), договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення (ч.3 ст.334 ЦК України). Аналізуючи вищевказані норми закону, суд приходить до висновку, що [PERSON] набув право власності на виділену в натурі частку зі спільної часткової власності, а саме квартиру №2 за договором про виділ частки з моменту його нотаріального посвідчення 28.09.2007 року. Відсутність реєстрації права власності в КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації не свідчить про не набуття права власності спадкодавцем. Таким чином, позивачі за зустрічним позовом, не маючи змоги самостійно провести реєстрацію права власності спадкодавця на квартиру №2 просять визнати за ними право власності в порядку спадкування на виділену в натурі частину будинку, а саме квартиру №2, що відповідає умовам договору про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності від 28.09.2007 року. Крім того, вищевказаним договором про виділ частки визначено, що на земельній ділянці [PERSON] та у його користуванні є самовільно збудовані: літня кухня літ. Г та сарай літ. Г-1. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року №7, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя на власній земельній ділянці без відповідного дозволу здійснив самочинне будівництво господарських будівель літньої кухні літ. Г та сараю літ. Г-1, тому відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України останній не набув право власності на це нерухоме майно, однак в свою чергу після відкриття спадщини до спадкоємців перейшло право власності на будівельні матеріали, що були використані в процесі цього будівництва. Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги за зустрічним позовом підлягають до задоволення у повному обсязі зі стягненням, відповідно до ст.88 ЦПК України, з позивача [PERSON], оскільки саме з нею виник спір у відповідачів за зустрічним позовом, на користь [PERSON] судового збору сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: approved