Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Холодівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, 27.01.2014 померла її мати [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина на усе її майно, яке складається із: - житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в с.Холодівка вул. Комарова, № 31 Тульчинського району Вінницької області; - земельної ділянки площею 0, 1601 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що розташована в с. Холодівка, по вул.Комарова, № 31 Тульчинського району Вінницької області, яка належна їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК №015928, яка розташована на території Холодівської сільської ради. Вона являється єдиною спадкоємицею за заповітом. Для належного оформлення своїх спадкових справ вона звернулась до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Право власності на житловий будинок вона оформила, але в оформленні спадщини на земельну ділянку їй нотаріусом було письмово відмовлено в зв'язку з тим, що відсутня печатка та підпис відділу Держкомзему у Тульчинському районі Вінницької області на правовстановлюючому документі на вищезазначену земельну ділянку. По цій причині, позивачка вимушена звернутись з позовом до суду. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, спадкоємицею якого вона стала. Позивач в судове засідання не з'явилася. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність. Позовні вимоги підтримує. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Направив суду заяву в якій просить справу розглянути в його відсутність. Позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в зв'язку з визнанням представником відповідача позову, відповідно до ст.174 ЦПК України є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах, а визнання позову представником відповідача не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про смерть серія І-АМ №275397 (а.с.8) 27.01 2014 померла [PERSON], яка в свою чергу двічі була одружена і змінила своє дошлюбне прізвище Потапова на [PERSON], а згодом [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.08.2001 (а.с.47), копією довідки РАЦСу №391-371 від 2001 (а.с.10), копією довідки РАЦСу №171 від 03.07.2001 (а.с.11), копією свідоцтва про розірвання шлюбу від 06.08.2001 (а.с.9). Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно копії заповіту від 30.12.2013, посвідченого секретарем виконавчого комітету Холодівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, зареєстрованого в реєстрі за № 67 (а.с.50), [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалось своїй доньці [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно за заповітом, яке складається із: - житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в с.Холодівка вул. Комарова, № 31 Тульчинського району Вінницької області; - земельної ділянки площею 0, 1601 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що розташована в с. Холодівка, по вул.Комарова, № 31 Тульчинського району Вінницької області, яка належала померлій згідно копії договору купівлі-продажу земельної ділянки серія ВРЕ №064578 від 19.01.2011 (а.с.20). Також даний факт підтверджується копією довідки виконкому Холодівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області №237 від 09.07.2015 (а.с.17). Позивач спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла, про що свідчить копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в с.Холодівка вул. Комарова, № 31 Тульчинського району Вінницької області ( а.с.58 ). У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0, 1601 га, що розташована в с. Холодівка, по вул.Комарова, № 31 Тульчинського району Вінницької областпісля смерті [PERSON], позивачу [PERSON] державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори було відмовлено, в зв'язку з відсутністю печатки та підпису відділу Держкомзему у Тульчинському районі Вінницької області на правовстановлюючому документі на вищезазначену земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с.5). Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0503036382015 (а.с.12-15) власником земельної ділянки площею 0, 1601 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що розташована в с. Холодівка, по вул.Комарова, № 31 Тульчинського району Вінницької області, являється [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 015928. Крім того, правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку є договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19.01.2011, укладений між [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 7.07.1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків. має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222,1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем було дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право вона не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає судовому захисту, а відтак в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини підтверджується поданою позивачем заявою до нотаріальної контори, про що свідчить копія спадкової справи №91/2014 до майна померлої 24.01.2014 [PERSON] (а.с.33-59). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved