Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача /треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Територіальний сервісний центр №5151 Міністерства внутрішніх справ України Регіонального сервісного центру в Одеській області/ про знаття арешту з майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 11 серпня 2015 року нею у відповідача було придбано транспортний засіб автомобіль MERSEDES-BENZ, державний номер [NUMBER]. Під час укладення договору купівлі-продажу було вказано, що зазначений транспортний засіб не перебуває під арештом чи забороною, про що свідчить реєстраційна картка транспортного засобу. Під час оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу у нотаріальному порядку, у червні 2017 року, позивач дізналася, що існує заборона майна на автомобіль MERSEDES-BENZ, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску, модель ML 350, номер кузову 4JGBB86E09A450044, чорного кольору. Зазначену заборону накладено з метою виконання зобовязання боржником [PERSON]. Накладанням арешту на вказане майно порушено право позивача як власника транспортного засобу. Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката [PERSON], відповідно до якої вона просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої він позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Треті особи та представники третіх осіб до судового засідання не зявилися, про дату, час та місце його проведення сповіщалися належним чином, причини неявки суду не відомі. Згідно із ч. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Оскільки судової розгляд справи було неодноразово перенесено на іншу дату з причини неявки третіх осіб та їх представників, яки були належним чином повідомлени, до судового засідання, суд, для недопущення порушення законних прав позивача, вважає за можливим розглянути справу без третіх осіб та представників третьіх осіб. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 11 серпня 2015 року позивачем у відповідача було придбано транспортний засіб автомобіль MERSEDES-BENZ, державний номер [NUMBER]. Під час укладення договору купівлі-продажу було вказано, що зазначений транспортний засіб не перебуває під арештом чи забороною, про що свідчить реєстраційна картка транспортного засобу Під час оформлення договору купівлі-продажу транспортного засобу у нотаріальному порядку, у червні 2017 року, позивач дізналася, що існує заборона майна на автомобіль MERSEDES-BENZ, , 2008 року випуску, модель ML 350, номер кузову 4JGBB86E09A450044, чорного кольору. Зазначену заборону накладено з метою виконання зобовязання боржником [PERSON]. Відповідно до витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 52430090, дата видачі 01 червня 2017 року, на автомобіль легковий MERSEDES-BENZ, модель ML 350, тип: легковий універсал, 2008 року випуску, колір чорний, номер обєкта: 4JGBB86E09A450044, номер державної реєстрації АА88887АС, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 20 грудня 2011 року було накладено заборону відчуження, на підставі застави рухомого майна. Обтяжувач [PERSON] ІПН [NUMBER], [ADDRESS], боржник [PERSON], ІПН [NUMBER], [ADDRESS]. Срок виконання зобовязання 31 січня 2012 рік. Термін дії заборони до 20 грудня 2016 року. Відповідно до позначки «стан реєстрації» запис вилучено за завершенням пятирічного терміну зберігання. Крім того, звернення стягнення не зареєстровано. Аналізуючи вищенаведені данні, суд приходить до висновку, що підстава, у відповідності до якої було накладено заборону на рухоме майно, на сьогоднішній день не є чинною. Термін дії заборони сплинув 20 грудня 2016 року. При цьому, наявність вказаної заборони на автомобілі MERSEDES-BENZ, модель ML 350, тип: легковий універсал, 2008 року випуску, колір чорний, номер обєкта: 4JGBB86E09A450044, номер державної реєстрації ВН0871МІ порушує права позивача на вільне володіння, користування та розпорядження належної її власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України, усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно із ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. На підставі ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.4 ст.\~10\~ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою, та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до п.1 ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику суду як джерело права. У свою чергу, відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Судом було встановлено, що [PERSON] набула право власності на спірне нерухоме майно вже після накладання на нього арешту, будь-який виконавчих проваджень, де вона є боржником не існує, а тому збереження арешту порушує її права як власника. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved