Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

Позивач звернулася у Новомиргородський районний суд Кіровоградської області з зазначеним вище позовом, у якому просить: поновити її на роботі на посаду вчителя географії; стягнути на її користь з відповідача суму заборгованості по заробітній плат, яка накопичилася за час проведення судового розгляду справи, починаючи з 1 вересня 2015 року з розрахунку попередньої заробітної плати за один місяць - 3468, 15 гривень. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] зазначила наступне. У грудні 2014 року позивач у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років була звільнена з посади вчителя географії Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3. У січні 2015 року [PERSON] призначена на посаду вчителя географії вказаної школи на умовах строкового трудового договору, а саме до закінчення 2014-2015 навчального року. У травні 2015 року директором згаданої школи було оголошено навантаження на наступний навчальний рік і згідно усної домовленості учителі, в тому числі позивач, повинні були подати заяви на прийом на роботу на 2015-2016 навчальний рік. Позивач зазначила, що 14.08.2015 року подавала заяву на прийом на роботу з 1 вересня 2015 року, проте на посаду вчителя географії, яку раніше обіймала позивач, взяли іншу особу, кваліфікація якої нижче кваліфікації [PERSON], тим самим відповідач порушив трудові права позивача. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представники відповідача позов не визнала та просила суд відмовити в задоволенні позову, вважаючи, що він є необґрунтованим. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає за таких обставин. Судом встановлено, що згідно наказу начальника відділу освіти Новомиргородської районної державної адміністрації Кіровоградської області (далі - відділ освіти) №313-ОС від 25.12.2014 року позивач з цього ж дня за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за вислугою років була звільнена з посади вчителя географії Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3. З 12 січня 2015 року згідно наказу начальника відділу освіти №1-ОС від 02.01.2015 року [PERSON] призначено на посаду вчителя географії вказаної школи на умовах строкового трудового договору до закінчення 2014-2015 навчального року. Відповідно до наказу начальника відділу освіти №136-ОС від 18.05.2015 року [PERSON] згідно ст.36 ч.1 п.2 КЗпП України звільнено з посади вчителя географії Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 з 22.06.2015 року в зв'язку з закінченням строку дії трудового договору, підставами для чого були безпосередньо письмова заява позивача від 18.05.2015 року та погодження з боку директора вище вказаної школи від 18.05.2015 року; факт подачі заяви про звільнення з посади вчителя географії у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору у судовому засіданні підтвердила позивач. У подальшому позивач не зверталася до відділу освіти з приводу прийняття її на роботу на посаду вчителя географії вказаної школи. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З викладених у позовній заяві вимог та наведених доказів не вбачається, якими саме діями (бездіяльністю) чи рішенням відповідача порушені трудові права позивача, оскільки позивач не надала суду належних доказів порушення своїх прав саме відповідачем, так як [PERSON] з моменту її звільнення, а саме з 22 червня 2015 року навіть не зверталася до відповідача з приводу призначення її посаду вчителя географії Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 на 2015-2016 навчальний рік або на будь-який інший період. Крім того, у судовому засіданні був досліджений наказ директора Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 №149 від 03.09.2014 року про організацію навчально-виховного процесу у школі у 2014-2015 навчальних роках, згідно до якого 2014-2015 навчальний рік у школі закінчується 22 червня 2015 року, з яким була ознайомлена позивач. Даний наказ відповідає вимогам ст.16 Закону України «Про загальну середню освіту» та узгоджується з наказом начальника відділу освіти №136-ОС від 18.05.2015 року з приводу дати звільнення [PERSON], оскільки за умовами трудового договору вона була прийнята на роботу до закінчення 2014-2015 навчального року. Що стосується доводів позивача, згідно яких вона зазначила у судовому засіданні, що не мала бажання звільнятися з посади вчителя географії Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 по закінченню 2014-2015 навчального року, то таке твердження [PERSON] спростовується письмовим доказом, а саме письмовою заявою позивача від 18.05.2015 року з приводу її звільнення з посади вчителя географії Новомиргородської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 з 22.06.2015 року в зв'язку з закінченням строку дії трудового договору. У зв'язку з вище наведеним, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову в частині поновлення на роботі позивача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відповідача на її користь, то суд враховуючи вищенаведені обставини, а також те, що такі позовні вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі позивача, вважає за необхідне відмовити [PERSON] і в цій частині позову. Враховуючи положення ст.3 ч.1 ЦПК України, ст.ст.15, 16 ЦК України згідно якого кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, дотримуючись принципу змагальності сторін, згідно з яким саме позивач повинен довести, що її права порушені, суд вважає, позивач [PERSON] не довела, що її права у сфері трудових правовідносин були порушені відповідачем, у зв'язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити. Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed