Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалась на те, що 20.07.1974р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб. За час перебування в шлюбі вони придбали трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 42,4кв.м., загальною площею 70,7кв.м. Право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем на підставі рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 20.11.2008р. № 563 і згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.12.2008р. власником квартири є [PERSON] Спірну квартиру вони придбали за рахунок сплати пайових внесків до житлово-будівельного кооперативу № 23. Оскільки квартира придбана ними за спільні кошти під час шлюбу, то вона має право спільної сумісної власності на цю квартиру. Середня ринкова вартість даної квартири відповідно до довідки про середню вартість нерухомості від 27.11.2013р. становить 43000доларів США, що еквівалентно 343699грн. Просила суд поділити між нею та відповідачем спільне сумісне майно подружжя – трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Відповідач [PERSON]І. звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], в обґрунтування якого покликався на те, що за час шлюб у вони з позивачем дійсно придбали вказану нею квартиру [ADDRESS]. Також зазначає, що за час спільного проживання ними було набуто у власність не тільки вказану квартиру, а ще й: 1) земельну ділянку площею 0,3099 а, що знаходиться в с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області, урочище «Коло хреста», для ведення особистого селянського господарства; 2) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Глушків Гроденківського району Івано-Франківської області по вул. Стефаника, 20; 3) житловий будинок з господарським будівлями та спорудами, що знаходиться в с. Глушків Гроденківського району Івано-Франківської області по вул. Стефаника, 20. Просив суд поділити між ним та [PERSON] вказане спільне сумісне майно подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; 1/4 частину земельної ділянки площею 0,3099га, що знаходиться в с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області, урочище «Коло хреста», для ведення особистого селянського господарства; 1/2 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Глушків Гроденківського району Івано-Франківської області по вул. Стефаника, 20 та 1/2 частину житлового будинку з господарським будівлями та спорудами, за тією ж адресою. 18.03.2014р. позивач [PERSON] збільшила позовні вимоги, окрім квартири просила поділити і рухоме майно – автомобіль марки DACIA LOGAN 90L, 2006р.в., зеленого кольору, д.н.з. [NUMBER], оскільки вказаний автомобіль є також об’єктом спільного сумісного майна подружжя та стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 25620грн. – 1/2 частину вартості вказаного автомобіля, залишивши йому автомобіль та стягнути з відповідача судові витрати по справі. В судовому засіданні представники позивача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на викладені в позові (з урахуванням збільшення позовних вимог) та письмовому заперечені (а.с.62-64) обставини. Крім цього представник [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/3 частина будинку № 20 по вул. Стефаника в с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області, яку вона успадкувала на підставі заповіту після смерті матері, а земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за вказаною вище адресою знаходиться у спільній сумісній власності [PERSON] та її брата [PERSON] згідно рішення сесії Глушківської сільської ради Городенківського району від 25.12.2007р., як спадщина після смерті матері, тому таке майно не належить до спільної сумісної власності подружжя, так як набуті нею на підставі спадкування, тому не підлягає поділу. Також не відноситься до спільного сумісного майна, яке просить поділити відповідач [PERSON] земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,3099га в урочищі «Коло хреста» та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0254га по вул. Стефаника, 20 в с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області, оскільки їх власником є [PERSON] Просила первісний позов задоволити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, покликаючись на викладені в ньому обставини, просили такий задоволити, а в задоволенні первісного позову щодо варіанту поділу автомобіля – відмовити. Заслухавши представників позивача за первісним позовом, відповідача за первісним позовом та його представника, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.07.1974р., (а.с.5). Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім’ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ч. 1 та 2 ст. 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об’єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вказано, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з’ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім’я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, судом поза розумним сумнівом встановлено, що за час шлюбу сторонами набуто у власність: - квартиру [ADDRESS], загальною площею 70,7кв.м.; - автомобіль марки «DACIA LOGAN 90L», 2006р.в., зеленого кольору, дв. №UC34688, № куз. UU1LSDAGH36034651, днз АТ8073АЕ, свідоцтво про реєстрацію РСА 518251 від 06.07.2006р. Ці обставини сторонами визнаються та не заперечується, а згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. При цьому позовну вимогу в частині поділу спірної квартири (в тому числі і варіанту такого) відповідачем визнано. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов’язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Щодо вартості квартири, то відповідно до довідки про середню ринкову вартість нерухомості № 3 від 27.11.2013р. (а.с.17), середня ринкова вартість трьохкімнатної квартири, загальною площею 70,7кв.м., що розташована в м. Івано-Франківську по вул. 24 Серпня складає 43000доларів США , що в еквіваленті, згідно курсу НБУ становить 343699грн. без ПДВ. Відповідно до довідкового повідомлення № 25 від 17.03.2014р., наданого судовим експертом [PERSON] (а.с.60) станом на 17.03.2014р. середньо-ринкова вартість продажу автомобіля DACIA LOGAN 1.4 МРі /L90/, 2006року випуску без врахування фактичного технічного стану при середньостатистичному пробігу151,1тис.км, становить 51240грн. Відповідачем така вартість майна заперечується, однак доказів на спростування такої останнім не подано. Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з’ясування обставин, що маються значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Такої заяви про призначення судом відповідної експертизи ані відповідачем ані його представником в судовому засіданні подано не було. В той же час як позивач так і відповідач бажають отримати грошову компенсацію вартості спірного автомобіля, однак така можлива лише у випадку внесення відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду і за згоди такої особи. Жодною стороною відповідну суму коштів на депозитний рахунок суду не внесено, а згоду надано обома. За таких обставин отримання грошової компенсаціє однією із сторін на думку суду є не можливим. Щодо частини зустрічних позовних вимог [PERSON] про поділ земельних ділянок та будинку, що знаходяться в с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області, суд вважає, що такі не підлягають до задоволення виходячи з наступного. П. 24 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що будинок по вул. Стефаника, 20 в с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в розмірі 1/3 частки, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.07.2007р.(а.с.66), відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері (а.с.65). Згідно рішення сесії Глушківської сільської ради Городенківського району від 25.12.2007р., (а.с.72) земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Стефаника, 20 в с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області передана у безоплатну спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] Відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3099 га в урочищі «Коло Хреста» та площею 0,0254 га по вул. Стефаника, 20 в с. в с. Глушків Городенківського району Івано-Франківської області, такі належать [PERSON], а тому не підлягають поділу як спільна сумісна власність подружжя. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги слід задоволити частково, в рівних частках провести між сторонами поділ спільного майна: квартири та автомобіля, відмовивши в задоволенні решти первісних та зустрічних позовних вимог. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved