Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини. У заяві посилається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 26.03.2012 року по 20.12.2012 року. Вони разом проживали у м. Києві, винаймали житло, переїздили з однієї квартири на іншу, після чого оселилися у подарованій їй родичами квартирі, яка знаходиться у [ADDRESS]. Вказала, що 20.12.2012 року її співмешканець [PERSON] від неї пішов, переїхавши проживати до іншого житла. А [INFO] вона народила дочку, [PERSON], батьком якої є відповідач. Зазначила, що у зв'язку із тим, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, то у відповідності до вимог ст. 135 СК України у Книзі реєстрації народжень їх спільна дочка записана за її прізвищем [PERSON], а ім'я та по батькові записано за її вказівкою - [PERSON]. У позові також зазначила, що після народження дочки відповідач визнавав її як свою дитину, купував їй речі, надавав кошти на утримання дитини, приїздив на Хрестини, ніколи не говорив про свої сумніви відносно батьківства дитини. Проте, на її пропозицію подати заяву про визнання його батьком [PERSON], [PERSON] відмовився. Крім того, вказала, що вона не працює, сама доглядає та виховує дитину, живуть на кошти, які вона отримує від держави. Відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід, у зв'язку із чим неможливо визначити розмір аліментів у частці від його доходу. Внаслідок обставин, що склалися, вона вимушена звернутися до суду із позовною заявою про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Крім того, просить суд стягнути з відповідача сплачені нею судові витрати у розмірі 243,60грн. та 250грн.за надану їй правову допомогу. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач достовірно знав про час та місце судового розгляду справи, але до суду не з'явився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області, 27 січня 2013 року народилася [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 18 від 12.02.2013 року. Із Свідоцтва про народження [PERSON] також вбачається, що батьками дитини записані у графі батько «[PERSON] громадянин України», а у графі мати «[PERSON] громадянка України» (а.с. 06). Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до довідки № 02-27/18 від 24.01.2014 року, виданої Виконавчим комітетом Наталівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області, малолітня дитина, [PERSON], [INFO], проживає разом із своєю матір'ю, [PERSON], 1979 року народження та бабою [PERSON], 1963 року народження (а.с.08). Із повідомлення № 29021 від 04.11.2013 року виданого Гребінківською РУСЗН про відмову в наданні державної соціальної допомоги вбачається, що позивач не отримує державну соціальну допомогу, оскільки середньомісячний сукупний дохід перевищує або дорівнює рівню прожиткового мінімуму для сім'ї (а.с.07). Дитина перебуває на утриманні та вихованні позивача. Відповідач належної та достатньої матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, офіційно не працевлаштований, має нерегулярний мінливий дохід. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, за правилами ч.2 ст.182 СКУ, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі вищевикладеного, суд вважає за можливе визнати [PERSON] батьком малолітньої [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача, на утримання малолітньої дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки у матеріалах справи відсутні докази, що документально підтверджують сплату позивачем витрат на правову допомогу, то дану вимогу суд вважає такою, що зедоволенню не підлягає.

Outcome: partial