Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнювала, у якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (ідентифікаційний № 22372529) № 291 від 20 вересня 2019 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передачу її у власність [PERSON] », скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за [PERSON] не земельну ділянку кадастровий № 4623683700:01:001:0881, прийняте 09 жовтня 2018 року реєстратором Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за індексним № 43407485, скасувати запис про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на земельну ділянку кадастровий № 4623683700:01:001:0881, номер запису про право власності 28290982, здійснений реєстратором Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Шубеляк І.Я. згідно з рішенням про державну реєстрацію від 09 жовтня 2018 року за індексним № 43407485. Мотивувала свої позовні вимоги тим, що 29 листопада 2017 року вона звернулася до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області з заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального будівництва будинків. До заяви додавалася графічні матеріали детального плану території (далі ДПТ) с. Лапаївка схема вертикального планування та інженерної підготовки території, на якій позначено бажане місце розташування земельної ділянки, а саме земельна ділянка № [NUMBER] . Однак відповідач розгляд заяви у встановленому ст. 118 ЗК України порядку не здійснив, надав лист від 20 грудня 2017 року № 455, у якому зазначив, що надання дозволів на виготовлення проектів землеустрою щодо виділення земельних ділянко будуть розглядатися після затвердження детального плану території. 26 квітня 2018 року відповідач виніс рішення № 256, яким відмовив у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Не погодившись з вказаним рішенням, вона звернулася до Львівського окружного адміністративного суду, рішенням якого визнано протиправною та скасовано згадане рішення відповідача. Зауважує, що рішення суду набрало законної сили. Попри це Лапаївська сільська рада Пустомитівського району Львівської області 20 вересня 2018 року прийняла рішення № 291, яким затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також передала у власність відповідачу [PERSON] земельну ділянку № [NUMBER] , площею 0,07 га, кадастровий № 4623683700:01:001:0881 в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області. Зауважує, що відповідач [PERSON] в подальшому зареєстрував право власності на вказану земельну ділянку. Вважає, що згадане вище рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області є незаконним, оскільки при винесенні такого не враховано наявність рішення Львівського окружного адміністративного суду, яким скасовано рішення про відмову їй у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Вказує, що правових підстав для прийняття даного рішення у відповідача не було. Враховуючи наведене, просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 16 серпня 2019 року відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. 13 вересня 2019 року від представника відповідачів [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона з позовними вимогами не погодилася. Зазначила, що [PERSON] правомірно та законно отримав земельну ділянку у власність в порядку ст. 118 ЗК України. Для цього він звернувся з відповідною заявою до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області і отримав дозвіл на виготовлення проекту землеустрою. Станом на момент винесення рішення про надання йому вказаного дозволу земельна ділянка не перебувала у приватній власності. Зауважує, що [PERSON] повною мірою виконав вимоги законодавства щодо отримання у власність земельної ділянки, відтак оскаржуване рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області є законним і не підлягає скасуванню. З огляду на вказане, інші позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки такі прямо залежать від першої. 25 вересня 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якому вона з аргументами, викладеними у відзиві не погодилася, зазначила, що у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, яким встановлена протиправність відмови позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, рішення органу місцевого самоврядування про затвердження відповідачу [PERSON] проекту землеустрою на ту ж саме земельну ділянку є протиправним, оскільки при прийнятті такого не враховано інтересів позивача, яка протиправно позбавлена можливості реалізувати право на розроблення проекту землеустрою нарівні з відповідачем [PERSON] . Зауважує, що відповідачем Лапаївською сільської ради Пустомитівського району Львівської області не дотримано принципу належного урядування, оскільки позивач звернулася швидше відповідача [PERSON] до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою, однак їй було протиправно відмовлено. Додатково вказала, що заява [PERSON] від 17 серпня 2001 року про виділення йому земельної ділянки не може братися до уваги судом, оскільки у такій не вказано, яку саме земельну ділянку просить виділити відповідач. 11 жовтня 2019 року від представника відповідачів [PERSON] до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому вона з аргументами, викладеними у відповіді на відзив не погодилася, зазначила, що позивач, не отримавши відповідь від Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на її клопотання про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою, зі спливом місячного строку могла замовити виготовлення проекту землеустрою самостійно, про що письмово повідомити орган місцевого самоврядування. Проте, позивач вказаним правом не скористалася, чим позбавила себе можливості виготовити такий проект. Зауважує, що позивач не зверталася до суду для оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо не надання їй відповіді на подану нею заяву. Щодо заяви [PERSON] від 17 серпня 2001 року зауважує, що станом на 2001 рік вимог про вказання у заяві місця розташування земельної ділянки не було. Тому 19 квітня 2018 року [PERSON] , для уточнення попередньої заяви, подав заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якої долучив відповідні графічні матеріали, у яких вказувалося місце розташування земельної ділянки. 20 листопада 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшли додаткові пояснення, у яких вона зазначила про право особи замовити розробку проекту землеустрою без надання відповідно дозволу, а не про такий обов`язок. Вказала, що повноваження органу місцевого самоврядування у даному випадку не є дискреційними, оскільки існує лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки. 20 листопада 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій вона уточнила позовні вимоги в частині п. 1 прохальної частини і просила, серед іншого, визнати незаконним та скасувати рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області (ідентифікаційний № 22372529) № 291 від 20 вересня 2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передачу її у власність [PERSON] ». 20 листопада 2019 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про залучення правонаступника, у якій вона просила залучити до участі у справі правонаступника Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Зимноводівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області. Протокольною ухвалою від 20 листопада 2019 року Зимноводівську сільську раду Пустомитівського району Львівської області залучено до розгляду справи у якості правонаступника Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, прийнято заяву про уточнення позовних вимог. 28 січня 2020 року від представника відповідача Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області Якимишин О.З. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона зазначає, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки [PERSON] правомірно і відповідно до встановленої законодавством процедури отримав земельну ділянку у власність. Станом на момент прийняття оскаржуваного рішення земельна ділянка не перебувала у приватній власності. Враховуючи наведене, позовні вимоги задоволенню не підлягають. 29 січня 2020 року представник позивача [PERSON] у судовому засіданні подала відповідь на відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду, яким встановлена протиправність відмови позивачеві у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою для відведення земельної ділянки у власність, рішення органу місцевого самоврядування про затвердження відповідачу [PERSON] проекту землеустрою на ту ж саме земельну ділянку є протиправним, оскільки при прийнятті такого не враховано інтересів позивача, яка протиправно позбавлена можливості реалізувати право на розроблення проекту землеустрою нарівні з відповідачем [PERSON] . Зауважує, що відповідачем Лапаївською сільської ради Пустомитівського району Львівської області не дотримано принципу належного урядування, оскільки позивач звернулася швидше відповідача [PERSON] до органу місцевого самоврядування з відповідною заявою, однак їй було протиправно відмовлено. Додатково вказала, що заява [PERSON] від 17 серпня 2001 року про виділення йому земельної ділянки не може братися до уваги судом, оскільки у такій не вказано, яку саме земельну ділянку просить виділити відповідач. 29 січня 2020 року представник відповідача Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області [PERSON] О.З. в судовому засіданні подала заперечення на відповідь, у якому з аргументами, викладеними у відповіді на відзив не погодилася, зазначила, що позивач, не отримавши відповідь від Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області на її клопотання про надання їй дозволу на виготовлення проекту землеустрою, зі спливом місячного строку могла замовити виготовлення проекту землеустрою самостійно, про що письмово повідомити орган місцевого самоврядування. Проте, позивач вказаним правом не скористалася, чим позбавила себе можливості виготовити такий проект. Зауважує, що позивач не зверталася до суду для оскарження бездіяльності органу місцевого самоврядування щодо не надання їй відповіді на подану нею заяву. Щодо заяви [PERSON] від 17 серпня 2001 року зауважує, що станом на 2001 рік вимог про вказання у заяві місця розташування земельної ділянки не було. Тому 19 квітня 2018 року [PERSON] , для уточнення попередньої заяви, подав заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, до якої долучив відповідні графічні матеріали, у яких вказувалося місце розташування земельної ділянки. Протокольною ухвалою від 29 січня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив, проти задоволення позовних вимог заперечили, просили у задоволенні таких відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Заявою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 29 листопада 2017 року стверджується, що вони 29 листопада 2017 року звернулися до Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про надання дозволу відповідно до ст. 118 ЗК України на виготовлення проектів землеустрою щодо виділення земельних ділянок для індивідуального будівництва будинків. До заяви додано графічний матеріал ДПТ с. Лапаївка схема вертикального планування та інженерної підготовки території, на якій позначені бажані земельні ділянки. Згідно з вказаним графічним матеріалом [PERSON] просила надати їй дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,07 га. На вказаній схемі графічно бажана земельна ділянка позначена номером [ADDRESS] , однак у судовому засіданні представник позивача пояснила це технічною опискою, зауважила, що вірним номером вказаної ділянки є № 75. Рішенням Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 256 від 26 квітня 2018 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв`язку з недостатньою кількістю земельних ділянок для надання таких всім бажаючим. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. За ч.ч. 10,11 ст. 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Не погоджуючись зі згаданим рішенням, позивач звернулася з позовом до Львівського окружного адміністративного суду, який рішенням від 11 лютого 2019 року у справі № 1340/4642/18 задовольнив заявлені позовні вимоги, визнав протиправним та скасував рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 256 від 26 квітня 2018 року в частині відмови позивачу, [PERSON] , [PERSON] , зобов`язав Лапаївську сільську раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути заяву від 29 листопада 2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо земельних ділянок для індивідуального будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] . Дане рішення суду не оскаржувалося та вступило в законну силу. Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Рисовський проти України», посилаючись на свої попередні рішення в інших справах, зазначив, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. При цьому, рішенням Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 291 від 20 вересня 2018 року [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки № [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,07 га, кадастровий № 46236837700:01:001:08814 в с. Лапаївка Пустомитівського району Львівської області та передано таку у власність [PERSON] . Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 140667504 від 09 жовтня 2018 року стверджується, що [PERSON] 05 жовтня 2018 року зареєстрував право власності на згадану земельну ділянку. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд констатує, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). Аналогічна позиція, викладена Верховним судом України в рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, у якому суд зазначив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. Такі ж самі норми щодо ефективного способу захисту закріплено і в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення то вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Таким чином, рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 291 від 20 вересня 2018 року, яким [PERSON] затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку, унеможливило реалізацію права позивача на безоплатне одержання у власність земельної ділянки, а також зробило неможливим виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 1340/4642/18, оскільки таким зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 29 листопада 2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою. Дія оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування та державної реєстрації права власності відповідача [PERSON] на вказану земельну ділянку надає відповідачу можливість виключно негативно вирішити заяву позивача від 29 листопада 2017 року про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, оскільки ч. 7 ст. 118 ЗК України однією з підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою є невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, що нівелює зміст згаданого вище судового рішення, усуває будь-який сенс повторного розгляду заяви позивача, у задоволенні якої їй вперше було протиправно відмовлено з формальних підстав. Враховуючи вказане,\~суд приходить\~до висновку\~про те,\~що рішення\~Лапаївської сільської\~ради Пустомитівського\~району Львівської\~області (ідентифікаційний\~№ 22372529)\~№ 291\~від 20\~вересня 2018 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та передачу її у власність [PERSON] » слід визнати незаконним та скасувати. Оскільки відповідач [PERSON] зареєстрував право власності на земельну ділянка кадастровий № 4623683700:01:001:0881 на підставі згаданого рішення Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, рішення про державну реєстрацію за ним права власності на вказану земельну ділянку, прийняте 09 жовтня 2018 року реєстратором Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за індексним № 43407485, а також запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем [PERSON] на земельну ділянку підлягають скасуванню. Щодо покликань представника відповідачів про те, що позивач, не скориставшись своїм правом самостійно замовити виготовлення проекту землеустрою, позбавила себе можливості виготовити такий взагалі суд зазначає, що ч. 7 ст. 118 ЗК України встановлено право, а не обов`язок особи вчинити вказані вище дії, нездійснення яких не може виключати юридичну можливість отримання дозволу на розробку проекту землеустрою. Більше того, позивач скористалася своїм правом на судовий захист порушеного відповідачем права і звернулася з відповідним позовом в порядку адміністративного судочинства. Варто додати, що Верховний Суд у своїй постанові від 10 липня 2018 року у справі № 806/3095/17 виклав правову позицію, відповідно до якої принцип мовчазної згоди , визначений статтею 123 Земельного кодексу України, передбачає виключно право громадянина замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу та жодним чином не позбавляє його права на отримання від уповноваженого органу дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або вмотивованої відмови у його наданні, а також права на судовий захист у випадку неможливості реалізації права на отримання відповідного дозволу або відмови. Покликання представника відповідачів на заяву [PERSON] від 17 серпня 2001 року не заслуговують на увагу, оскільки така є сумнівною, у ній не визначено місце розташування земельної ділянки, яку він просить виділити йому для будівництва житлового будинку, не встановлено, у якому порядку (право власності, право користування) він просить виділити земельну ділянку. Окрім цього, на вказаній заяві відсутні будь-які відмітки про прийняття її уповноваженою особою Лапаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, що може свідчити лише про недостовірність такого доказу. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому такі слід задовольнити в повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2305 грн. 20 коп., що стверджується квитанцією № 0.0.1416447216.1 від 22 липня 2019 року. Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач у позовній заяві зазначила, що витрати на професійну правничу допомогу становлять 5000 грн. Договором про надання правової допомоги від 12 липня 2019 року встановлено, що [PERSON] доручила АО «Західна правова група» представляти свої інтереси, зокрема, у судах загальної юрисдикції. Актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 12 липня 2019 року стверджується, що загальна вартість виконаних робіт становить 5000 грн. З квитанції № 0.0.1409048674.1 від 15 липня 2019 року вбачається, що позивач сплатила 5000 грн. за згаданим вище актом. Відтак, витрати позивача на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими та становлять 5000 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області та [PERSON] в рівних частинах на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у сумі 7305 грн. 20 коп., а саме по 3652 грн. 60 коп. з кожного

Outcome: approved