Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви від 07.04.2016р., просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 26 червня 2012 року у розмірі 324474,09грн., інфляційні витрати у розмірі 258443,61грн., а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 36830,03грн.;стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] проценти за користування сумою позики за договором позики від 26 червня 2012 року у розмірі 1460133,41грн.; стягнути з [PERSON] (номер та серія паспорта: [NUMBER], паспорт виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 11 квітня 1997 року, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) на користь [PERSON] (номер та серія паспорта: [NUMBER], паспорт виданий Голопристанським РВ УМВС України в Херсонській області 20 травня 1998 року, ідентифікаційний номер: [NUMBER]) судовий збір у розмірі 5617,41грн. та 1272,60грн., а всього 6890,01грн. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 26 червня 2012 року він уклав з Відповідачем договір позики та передав йому у власність грошові кошти у сумі, грошовий еквівалент розміру якої в іноземній валюті становив 12500,00 доларів США, що підтверджується договором та розпискою. Також, Позивачем було укладено договір позики, предметом якого були грошові кошти (сума позики), а оскільки виконання його обов'язку (обов'язку позикодавця) передати суму позики підтверджується розпискою, то є всі підстави на думку позивача стверджувати, що договір позики між ним та відповідачем був укладений 26 червня 2012 року, тобто в день складання та видачі розписки Відповідачем (позичальником). За умовами укладеного договору позики Відповідач (позичальник) зобов'язався повернути суму позики від 26 вересня 2012 року та відсотки за їх користування в розмірі 10% від суми позики, які сплачуються до 26 числа кожного місяця, але на момент звернення Позивача до суду, суму позики та відсотки не повернуто. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією та через оголошення у пресі (а.с.92). Позивач до суду не з'явився, але представник позивача надав заяву, згідно якої просив справу слухати за його відсутністю і відсутністю Позивача, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити та в разі неявки Відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.138). За таких обставин, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши докази по справі дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог Позивача, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 червня 2012 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір позики та передав у власність [PERSON] грошові кошти у сумі, грошовий еквівалент розміру якої в іноземній валюті становив 12500,00 доларів США, що підтверджується копією розписки (а.с.91). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За таких обставин будь-яка обіцянка позикодавця надати позику в майбутньому не має юридичного значення, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (частина друга статті 1047 ЦК України). 26 червня 2012 року між Позивачем та Відповідачем також було укладено договір позики грошових коштів між фізичними особами, що підтверджується копією вищевказаного договору (а.с.90). Згідно вищевказаного договору позики Відповідач (позичальник) зобов'язався повернути суму позики та відсотки за їх користування в розмірі 10% від суми позики, які сплачуються до 26 числа кожного місяця, що передбачено п. 1, 2, 3, 4 даного договору (а.с.90). Суд приходить до висновку, що між позивачем і відповідачем виникли правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов, а також розпискою, яка підтверджує факт отримання Відповідачем грошових коштів еквівалентного розміру в іноземній валюті становив 12500,00 доларів США. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Представником позивача надано розрахунок суми боргу, інфляційних витрат, трьох відсотків річних від простроченої суми та розрахунок процентів за користування сумою позики, з яким суд погоджується повністю, в зв'язку з чим вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача суму боргу за договором позики від 26 червня 2012 року у розмірі 324474,09грн. (триста двадцять чотири тисячі чотириста сімдесят чотири гривні дев'ять копійок), інфляційні витрати у розмірі 258443,61 (двісті п'ятдесят вісім тисяч чотириста сорок три гривні шістдесят одна копійка), три проценти річних від простроченої суми у розмірі 36830,03грн. (тридцять шість тисяч вісімсот тридцять гривень три копійки), а також проценти за користування сумою позики за договором позики від 26 червня 2012 року у розмірі 1460133,41грн. (один мільйон чотириста шістдесят тисяч сто тридцять три гривні сорок одна копійка). У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 5617,41грн. та 1272,60грн., а всього 6890,01грн. (шість тисяч дев'яносто гривень одна копійка). Виходячи з вище викладеного,

Outcome: approved