Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02 вересня 2003 року Яблуницькою сільською радою Верховинського району, актовий запис №4. Крім цього, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій в сумі в розмірі 1200 грн. на кожну дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя із чоловіком не склалося. Тривалий час відповідач її ображає та принижує, останнім часом став зловживати спиртними напоями під дією яких застосовував до неї фізичну силу. Між ними виникають часті скандали, які відбуваються в присутності неповнолітніх дітей. На її неодноразові прохання змінити свою поведінку відповідач не реагував, а тому вона переїхала проживати до своїх батьків. Із відповідачем вони тривалий час не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. На даний час вони втратили почуття любові та взаємоповаги, їх шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, а тому просить розірвати шлюб. Крім цього, вказала, що на даний час вона працює практичним психологом у Черемошнянському ДНЗ «Дзвіночок» та в Яблуницькому навчально-виховному комплексі Верховинської районної ради, діти проживають із нею та перебувають на повному її матеріальному забезпеченні. Однак відповідач жодної матеріальної допомоги дітям не надає, участі у їх вихованні не приймає, ухиляється від виконання покладених на нього обовязків щодо утримання дітей. В той же час не маючи постійного місця праці та стабільних доходів, відповідач працює за кордоном на сезонних роботах, отримує доходи, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з аналогічних мотивів. В частині вимог про розірвання шлюбу уточнила, що раніше вони з чоловіком проживали в м. Чернівці, однак там між ними виникали постійні скандали, а тому вона переїхала проживати до батьків. Через деякий час відповідач приїхав до неї, став проживати із нею в її батьків, однак періодично між ними виникали конфлікти в ході яких відповідач залишав сімю на певні періоди. Згодом він поїхав на заробітки в Москву, в результаті чого їх відносини ще більше погіршилися. Відповідач її безпричинно ревнував, ображав по телефону, коли приїжджав, напивався та бив її. Три місяці тому вони остаточно розійшлися і тоді вона переконалася, що збереження їх сімї не можливе, а тому просить шлюб між ними розірвати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнав, уточнив, що подружні відносини вони не підтримують та не проживають разом більше року. В решті наведених доводів позивача погодився, визнав факт застосування до позивача грубої фізичної сили. Крім цього погодився сплачувати визначений позивачем розмір аліментів, який буде перераховувати на карточку. Не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд задовольняє позов з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося. Між сторонами існує тривалий та глибокий конфлікт. На даний час між сторонами припинено подружні відносини, тривалий час разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач в судовому засіданні вказала, що подружні відносини між ними остаточно припинені внаслідок втрати почуття взаємоповаги та любові. Переконана, що примирення між ними не можливе в силу того, що відповідач не бажає змінювати своє ставлення до неї. Вказала, що спорів щодо місця проживання дітей та майна на даний час немає. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін та дітей, а тому шлюб слід розірвати. У звязку із наведеним позовні вимоги в цій частині слід задовольнити, при розірванні шлюбу за бажанням позивача слід залишити їй прізвище «Псарюк». Крім цього, як вбачається із свідоцтв про народження (а.с.11,12) [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З врахуванням положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають із матірю [PERSON] за адресою: с. Яблуниця Верховинського району Івано-Франківської області. Відповідач, з дітьми не проживає. В судовому засіданні позивач ствердила, що неповнолітні діти перебувають виключно на її матеріальному утриманні. В той же час відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надавав, став таку надавати після звернення нею до суду із позовом. Наведені обставини свідчать про відсутність між ними домовленості щодо способу виконання спільного обовязку утримувати дитину, а тому виходячи із встановленого факту, що діти проживають із матірю, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітніх дітей є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. За загальним правилом, відповідно до ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. В той же час, ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки судом встановлено, що на даний час відповідач ніде офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання малолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дітей, їх потреби, матеріальне становище платника аліментів, виходячи з визначеного законодавством рівного обовязку батьків щодо утримання малолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також того факту, що сам відповідач в судовому засіданні визнав запропонований позивачем розмір аліментів, приходить до переконання, що достатнім розміром аліментів, який здатний забезпечити кожній дитині належні умови для існування, повноцінного розвитку та належних умов проживання, є сума 1200 грн., які слід стягувати з відповідача на утримання кожної дитини щомісячно. А тому позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved