Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 03.03.2020року наказом АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №1210/ВК від 02.03.2020року її- [PERSON] було звільнено з роботи, у зв`язку з переведенням працівника за його згодою в АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ», на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі. Тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 15467,18 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні. Ухвалою суду від 26.06.2020року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 07.01.1986 року по 03.03.2020року перебувалау трудових відносинах з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.9-12). Наказом АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №1210/ВК від 02.03.2020року [PERSON] було звільнено з роботи, у зв`язку з переведенням працівника за його згодою в АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - ІНЖИНІРИНГ», на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с.11). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2017 року по березень 2020 року, яка на кінець травня 2020 року становила 33220 грн. 18 коп., що підтверджується розрахунковим листом Товариства за роботу в цеху №998 за травень2020 року (а.с.13). Як вбачається з постанови заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Сумській області Тимофєєвої Т.І. про відкриття виконавчого провадження від 19.04.2019 року, у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження №58939286 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Ковпаківським районним судом м. Суми від 11.04.2019 року по справі №592/9041/18, щодо стягнення з ПАТ «Сумське НВО» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за грудень 2017 року-червень 2018 року в розмірі 17753,00 грн. (а.с.14). Таким чином, сума заборгованості з виплати заробітної плати на користь [PERSON] за період з липня 2018 року по березень 2020 року становить 15467,18 грн. (33220,18 грн. - 17753,00 грн. = 15467,18 грн.). Будь-яких доводів та аргументів на спростування встановлених обставин, альтернативної довідки про розмір заборгованості перед працівником або документу, що підтверджує проведення повного розрахунку, відповідачем надано не було. Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків) за період з липня 2018 року по березень 2020 року в розмірі 15467 грн. 18коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для судів. Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується у випадках, крім іншого, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи з середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п. 2 Розділу 2 вказаного Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач була звільнена 03.03.2020 року, тому для розрахунку середньоденної заробітної плати, відповідно до вимог вищевказаного Порядку №100, береться розмір заробітної плати та кількість фактично відпрацьованих робочих днів за січень та лютий 2020 року (41 робочий день). Як вбачається з розрахункових листків АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» за січень та лютий 2020 року по цеху №998, розмір заробітку [PERSON] становив: за січень 2020 року - 4723,00 грн., за лютий 2020 року - 3070,08 грн., що в сумі складає 7793,08 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 190 грн. 07 коп. (7793,08 грн. : 41 роб.дн. = 190,07грн.). Дана позиція відповідає висновку Верховного Суду України, викладено в постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.05.2018 року по справі №61-4876св18. Аналогічний розрахунок розміру середньоденної заробітної плати викладений позивачем у позовній заяві та не спростований відповідачем. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була звільнена 03.03.2020 року, а остаточний розрахунок з нею не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18056 грн. 65 коп.за період з 04.03.2020р. по 22.07.2020р., що складає 95 робочих днів, при середньоденній заробітній платі позивача 190,07 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: approved