Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем, від якого має двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося та з червня 2018 року вони разом не проживають та не ведуть спільне господарство. Діти проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча є працездатною особою, на обліку в медичних закладах не перебуває, інвалідності та інших утриманців не має. Посилаючись у позові на викладене, у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітної плати (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання учасники справи не зявилися; надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач в окремо наданій суду заяві повідомила про те, що позов підтримує повністю, та просила його задовольнити; відповідач позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.. Дослідив докази в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідач та позивач є батьками дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 7,8), діти проживають разом із позивачем та перебувають на утриманні матері. Відповідач мешкає окремо від дітей, не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей. Розмір заробітної плати відповідача складає 4\~200,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою з місця роботи відповідача. Спірні правовідносини виникли із обовязку батька утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття (ч. 2 ст. 183 СК України). За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем (ч. 3 ст. 200 ЦПК України). За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Задовольняючи вимоги позову у повному обсязі, суд керується тим, що \~визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; відповідач визнав свій обовязок щодо утримання дітей та не заперечував проти сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved