Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 24 145 грн. 25 коп. та моральної шкоди у сумі 95 000 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 08.10.2010 з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, у зв'язку із чим вимушена тривалий час лікуватися, нести значні витрати на лікування та реабілітацію, внаслідок отриманих травм втрачена загальна працездатність, їй встановлена 2 група інвалідності. Позивач посилалася на те, що постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2010 відповідача визнано винним у скоєнні даного ДТП, проте їй не було відшкодовано понесені матеріальні витрати та заподіяну моральну шкоду. Оскільки відповідальність відповідача була застрахована в ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» їй було виплачено 37 756 грн. 54 коп., однак, повністю понесені витрати відшкодовані не були. У подальшому позивач збільшила вимоги та просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 32 568 грн. (з урахуванням витрат понесених під час судового розгляду) та моральну шкоду в сумі 150 000 грн. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти пред»явлених вимог, просила відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що висновки експертів та спеціалістів у справі в частині встановленого діагнозу суперечать один одному, а також не встановлюють причинно - наслідкового зв»язку між отриманими тілесними ушкодженнями позивачкою і погіршенням стану здоров»я. Представник відповідача посилається на те, що позивач свідомо допускала можливі негативні наслідки ДТП, оскільки експлуатувала автомобіль без підголовника, чим грубо порушила ПДР. Вказує, що оскільки відповідач у справі не надає згоду на відшкодування шкоди особисто, то така шкода підлягає відшкодуванню ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в межах ліміту, який на даний час не вичерпано. Також зазначає, що понесені позивачкою додаткові витрати не погоджені з медико - соціальною експертною комісією, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Представник третьої особи ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з»явився, направив заперечення на позов, в яких просив в позові до ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що 08.10.2010 відповідач [PERSON], керуючи автомобілем «Ніссан-Патрол», державний номер [NUMBER], по Набережному Шосе (електроопора №123) у м. Києві, порушив правила дорожнього руху, і здійснив наїзд на припаркований автомобіль «Сузукі-Свіфт» завдавши матеріальної шкоди обом автомобілям. Під час даної ДТП в припаркованому автомобілі «Сузукі-Свіфт» на сидінні водія перебувала позивачка, що не оспорювалось в судовому засіданні представником відповідача. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 12.11.2010 відповідача [PERSON] визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що призвело до даної ДТП ( т.1, а.с.25). Постановою органу дізнання від 20.10.2010 в порушенні кримінальної справи по факту даної ДТП відмовлено. Зі змісту постанови, проведеною перевіркою встановлено, що дана ДТП сталась внаслідок порушення п.12.1 ПДР відповідачем [PERSON] На час винесення постанови не закінчено проведення призначеного органом дізнання судово - медичного дослідження ступеня тяжкості тілесних ушкоджень позивачки [PERSON] ( т.1, а.с.207-208). Зі змісту постанови, в діях позивачки [PERSON] порушень ПДР не вбачалось. Дана постанова сторонами в установленому законом порядку оскаржена не була. Після ДТП 11.10.2010 позивачка звернулась в травматологічний пункт ЦРП Голосіївського району м. Києва з приводу травми під час ДТП, на підставі рентгензнімків був поставлений діагноз «оскольчатий компресивний перелом тіла С5», була терміново направлена на екстренну госпіталізацію та доставлена до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги ( т.1, а.с.156, т.2, а.с.141-142). Згідно виписки № 26753 з медичної картки стаціонарного хворого в період з 11 по 14.10.2010 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, був встановлений діагноз «закрита травма хребта, забій-розтягнення м»язо-зв»язочного апарату шийного відділу хребта, больовий синдром», була виписана для проходження лікування в поліклініку під нагляд лікаря невропалога (т.1, а.с.97-98). На підставі направлення інспектора відділення з оформлення ДТП та дізнання, лікарем судово - медичним експертом проведено судово-медичне дослідження (обстеження) по факту спричинення тілесних ушкоджень позивачці [PERSON] На дослідження лікарю - експерту були надані медична картка стаціонарного хворого із лікарні ШМД м. Києва на ім»я позивачки: направлення на госпіталізацію з поліклініки Голосіївського району м. Києва від 11.10.2010 з діагнозом «компресійний перелом тіла С-5 хребця, оглядів нейрохірурга та політравматолога від 11.10.2010, результатів МРТ шийного відділу хребта від 13.10.2010 та заключним клінічним діагнозом «закрита травма хребта, забій шийного відділу хребта, больовий синдром». Достатніх об»єктивни даних для правильної оцінки характеру та ступеню тяжкості тілесних ушкоджень встановлено не було, амбулаторна картка позивачки на запит надана не була. Згідно висновку акту судово - медичного дослідження (обстеження) № 1732/Е від 17.12.2010, медична документація позивачки свідчить про те, що на момент звернення з медичною допомогою 11.10.2010 позивачці був встановлений діагноз «Закрита травма хребта, забій шийного відділу хребта» ( т.2, а.с. 46-49). В період з 15 по 26.10.2010 позивачка проходила лікування у лікаря - невропатолога в поліклініці № 2 Голосіївського району м. Києва зі звільненням від праці ( т.1, а.с.73). 26.10.2010 лікарем поліклінічного відділення інституту нейрохірургії ім. А.П. Ромоданова з урахуванням постановлено діагнозу (забою спинного мозку) позивачці рекомендовано лікування в умовах неврологічного стаціонару ( т.1, а.с.113), у зв»язку з чим в період з 27.10 по 12.11.2010 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №12, при виписці рекомендовано спостереження невролога, протипоказано інтенсивні рухи в шийному відділі, носіння вантажу, призначено обезболюючі ліки ( т.1, а.с. 99-101). В період 13.11.-31.12.2010 згідно медичних висновків ЛКК поліклініки № 2 Голосіївського району м. Києва позивачка проходила амбулаторне лікування ( т.1, а.с. 75,76). Протягом січня - лютого 2011 позивачка відвідувала лікарів, згідно обхідного листа на МСЕК з поліклініки № 2 Голосіївського району м. Києва (т.1, а.с.93). 23.02.2011 спеціалізованою травматологічною МСЕК позивачці була призначена ІІІ група інвалідності, було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда, встановлено І-шу ступінь обмеження з обмеженням життєдіяльності: до пересування, до трудової діяльності, до навчання, призначено реабілітацію - відновна терапія, санаторно-курортне лікування, медичне спостереження, лікувальний масаж, лікувальна фізкультура, рекомендовано необхідність носити корсет жорсткої фіксації шиї ( т.1, а.с.107). Згідно довідки від 23.02.2011 до акту огляду МСЕК позивачці визначено ІІІ групу інвалідності з 21.02.2011 з ураженням опорно-рухового апарату, рекомендовано відновне лікування ( т.2, а.с.92). 11.08.2011 згідно заключення вертебролога ТОВ «Інститут вертебрології і реабілітації» позивачці встановлено діагноз «стан після ДТП (хлистоподібна травма), стадія загострення, цервіко-краніалгія, ретролістез С5, Кили мхд С5-С7, відносний стеноз спинномозкового накалу на рівні С5-С6,ВСД, ВБН, астено-невротичний синдром, а також рекомендовано масаж м»язів спини, ортопедична корекція хребта №3-6, магнітотерапія № 5-10, зональні мультиін»єкційні паравертебрально на шийну ділянку хребта № 2-4, ЛФК ( т.1, а.с.95). В період з 15 по 28.12.2011 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 12, з урахуванням діагнозу рекомендовано обмеження статичних навантажень, переохолодження, ЛФК, масаж, плавання, санаторно - курортне лікування, медикаментозне лікування (т.1, а.с.102). 15.02.2012 спеціалізованою травматологічною МСЕК позивачці була призначена ІІ група інвалідності, складено індивідуальну програму реабілітації інваліда, встановлено ІІ-гу ступінь обмеження з обмеженням до самообслуговування, пересування та трудової діяльності, а також призначено відновну терапію, профілактичні заходи, санаторно-курортне лікування протягом 2012-2013, медичне спостереження невролога, консультування психолога, лікувальний масаж, лікувальну фізкультуру, носіння комір-корсету ( т.1, а.с.109). Згідно довідки від 16.02.2012 до акту огляду МСЕК позивачці визначено ІІ групу інвалідності з 01.03.2012 з ураженням опорно-рухового апарату, рекомендовано домашній нагляд ( т.2, а.с.93). В періоди з 27.06. по 11.07.2012, з 18 по 26.12.2012 позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 12, виписана з рекомендацями обмеження фізичних та статичних навантажень, ЛФК, масаж, плавання, санаторно - курортне лукування, медикаментозне лікування (т.1, а.с.103, 104). 27.02.2013 спеціалізованою травматологічною МСЕК позивачці була призначена ІІ група інвалідності, було складено індивідуальну програму реабілітації інваліда, встановлено ІІ-гу ступінь обмеження з обмеженням до самообслуговування, пересування та трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти, а також призначено відновну терапію, профілактичні заходи, санаторно-курортне лікування протягом 2013-2015, медичне спостереження ортопеда та травматолога, консультування психолога, лікувальний масаж , лікувальна фізкультура, рекомендовано носити комір-корсет та милиці ліктьові ( т.1, а.с.110-111). Згідно довідки від 27.02.2013 до акту огляду МСЕК позивачці визначено ІІ групу інвалідності з 01.03.2013 з ураженням опорно-рухового апарату, рекомендовано домашній нагляд ( т.2, а.с.94). В період 13-27.03.2013 позивачка перебувала на лікуванні в Інституті вертебрології та реабілітації, де крім іншого ій рекомендовано санатортно - курортне лікування Хмільник, Диниші, Саки, а в періоди з 12 по 23.08.2013 та з 21.09. по 01.10.2013 - на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні № 12, виписана з рекомендаціями обмеження перенавантажень, ЛФК, масаж, плавання, санаторно - курортне лікування, медикаментозне лікування (т.1, а.с.105, т.2 а.с.73). В період з 24.10. по 08.11.2013 позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні в Інституті вертебрології та реабілітації, де крім іншого ій рекомендовано санатортно - курортне лікування Хмільник, Диниші, Саки ( т.2, а.с.73). Згідно висновку спеціаліста у галузі судово - медичної експертизи від 31.01.2011 №68/ж на підставі медичної документації позивачки було встановлено, що при зверненні за медичною допомогою 11.10.2010 у неї виявлено закриту хлистоподібну травму шийного відділу хребта у вигляді перелому в ділянці основи остистого відростка 3 шийного хребця. Дане тілесне ушкодження за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості (за критерієм тривалості розладу здоров»я). Ступінь тяжкості з приводу «забою спинного мозку» буде встановлена після надання судово - слідчими органами оригіналів медичної картки стаціонарного хворого із КМКЛ ШМД та історії хвороби із КМКЛ № 12. Наряду з цим спеціалістом установлено, що локалізація, морфологія вищевказаного ушкодження, враховуючи обставини справи та часові дані свідчать про те, що спричинено воно тупим предметом, виникло внаслідок запрокинення голови, могло утворитись в указаний термін, тобто 08.10.2010 при транспортній травмі ( т. 2, а.с. 50-53). Відповідно до медичної картки амбулаторного хворого позивачки [PERSON] вона до 08.10.2010 року травм опорно-рухового апарату не мала. Таким чином, між подією ДТП та виникненням у позивачки закритої травми шийного відділу хребта є прямий причинно-наслідковий зв'язок. Враховуючи викладене в результаті дій відповідача позивачці було завдано середньої тяжкості тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров'я), а тому позивач має право, відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України на відшкодування спричиненої їй матеріальної та моральної шкоди. Судовим розглядом також встановлено, що позивачем надано докази у підтвердження понесених нею витрат. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Обгрунтовуючи заперечення представник відповідача вказала, що в даному випадку має місце умисел потерпілого, оскільки позивачка експлуатувала транспортний засіб без підголовника, чим грубо порушила ПДР. Разом з тим, суду не надано доказів в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України, (протокол про адміністративне правопорушення, постанова у справі про адміністративне правопорушення), які б свідчили про порушення позивачкою в даному ДТП правил дорожнього руху. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд також звертає увагу на те, що заперечуючи проти позову представник відповідача вказала, що висновки експерта та спеціаліста суперечать один одному в частині встановленого діагнозу, тоді як не скористалась своїм правом на відповідній стадії судового процесу заявити клопотання про призначення у справі експертизи. Таким чином, відповідач є особою, яка повинна відшкодувати завдану позивачу матеріальну шкоду, а також додаткові витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, послуг басейну, проходження індивідуальної програми реабілітації інваліда, оплату масажу та інше. Цивільна відповідальність відповідача була застрахована Страховою компанією «ПЗУ Україна» з лімітом відповідальності у 100 000 грн. Відповідно до договору страхування страхова компанія виплатила позивачці страхове відшкодування у сумі 24 987 грн. 81 коп за шкоду, завдану транспортному засобу та 37 756 грн. 54 коп. за шкоду заподіяну здоров»ю ( т.2, а.с.62, 192, 196). Наряду з цим, потерпіла особа має право на відшкодування додаткових витрат, які викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, реабілітацію, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Позивачем надані докази: чеки, квитанції, рахунки про витрати на санаторно - курортне лікування, реабілітацію за призначенням лікарів (послуги басейну), масажу, спортивно - оздоровчі послуги, послуги психолога за призначенням лікарів, послуг таксі з місця проживання до лікувальних закладів ( т.1, а.с. 35, 36; т.3, а.с. 58-63) та інше у сумі 32 568 грн. Також позивачем були надані ксерокопії медичної документації, яка містить призначення лікарів. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Наявність у позивача оригіналів чеків та квитанцій свідчить про те, що саме нею були понесені витрати по оплаті медичних обстежень, а також реабілітацію, які були призначені лікарями. Суд надає оцінку тій обставині, що відповідачем суду не було надано доказів, які б спростували надані позивачем докази про оплату санаторно-курортного лікування, спортивно - оздоровчих послуг, послуг басейну та медичних обстежень, і що зазначені витрати не були пов'язані із призначенням лікарів та лікуванням ушкоджень, які отримала позивач у результаті винних дій відповідача. Також суд надає оцінку тій обставині, що з 23.02.2011 позивачці встановлена ІІІ група інвалідності, з 15.02.2012 - ІІ група, а з 03.02.2015 їй визначена інвалідність пожиттєво, вона потребувала відновної терапії, масажу, плавання, санаторно - курортного лікування та інш. у зв»язку з травмою опорно-рухового апарату ( т.1, а.с.107, 108, 109, 110). Частиною 1 статті 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Вважаю, що позивач має право на відшкодування зазначених витрат, в тому числі послуг таксі, відповідно до ст.ст. 22, 1166 та 1187 ЦК України, оскільки позивач їх понесла у зв'язку із винними діями відповідача, що ним відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України спростовано не було. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру завданої позивачу моральної шкоди враховую, що позивач отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, які призвели до встановлення позивачці ІІ групи інвалідності пожиттєво, що позбавляє її можливості вести нормальний спосіб життя та мати надію на відновлення стану здоров'я, тривалість душевних страждань та перенесеного фізичного болю, про що вказали в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], а також вимог розумності, а відтак на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 80 000 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial