Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись, що вона з відповідачем мають сина - [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з відповідача на підставі виконавчого листа № 363/3591/17 від 01.12.2017, виданого Вишгородським районним судом Київської області, стягуються аліменти в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1500.00 грн.. Разом з тим, належним чином відповідач судове рішення не виконує і що спричинило заборгованість по сплаті ним аліментів станом на 01.11.2018 на загальну суму 18 623.79 грн.. Просить стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованісті по аліментах та пеню за прострочення сплати аліментів за період з 19.09.2017 р. по 01.11.2018 р. на загальну суму 6120.00 грн.. Позивач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Натомість подала до суду заяву, якою позов підтримала та просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Натомість подав до суду заяву, якою позов визнає та просить розглянути справу у його відсутності. За викладеного, суд ухвалює провести розгляд спору по суті у відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів, що узгоджується із положеннями ч. 3 ст. 211, ст. 223 ЦПК України та за вимогами частини другої статті 247 цього Кодексу не здійснювати фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому суд виходить із наступного. В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Бучацькому міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області знаходиться виданий Вишгородським районним судом Київської області виконавчий лист № 363/3592/17 від 27.12.2017 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина - [PERSON] , [INFO] .. Разом з тим, боржником рішення суду належним чином не виконується, що спричинило заборгованість по сплаті ним аліментів станом на 01.11.2018 на загальну суму 18623.79 грн.. Вказані обставини спору визнаються сторонами, а тому доказуванню відповідно до ст. 82 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.19 ЦПК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із сімейних відносин та мають регулюватися положеннями глави 15 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Проведений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментах сторонами не оспорюється. Не викликає він сумнівів і у суду. Відповідно до положень ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Проведений позивачем розрахунок неустойки за несвоєчасну сплату аліментів, як вбачається, відповідачем визнається та у суду сумніву також не викликає. З огляду на викладені в позові та визнані відповідачем обставини спору, визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається і позов таким чином підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то положення вказаної норми не застосовуються. Разом з тим, інша частина судового збору в сумі 384.20 грн. у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved