Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з 11 листопада 2011 року. До укладення шлюбу, [INFO] народилась їхня спільна донька [PERSON], [INFO] народився спільний син [PERSON]. Спільне життя з відповідачем, фактично ними розпочате 19 грудня 2009 року. Крім того, на її утриманні також перебуває її донька [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини з відповідачем не склалися, проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують. Позивач вважає, що шлюб існує формально, збереження їхньої сім'ї неможливе, тому просить суд розірвати шлюб із відповідачем. Також позивач, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь витрати за надання правової допомоги у розмірі 2800 грн. Ухвалою суду від 28 листопада 2016 року було залучено у якості третьої особи у справі [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з підстав, викладених у позовні заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив задовольнити. Крім того, просив суд, при визначенні розміру аліментів врахувати інтереси всіх дітей. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав. Позовні вимоги щодо стягнення з нього аліментів визнав частково, зазначив, що він визнає свій обов'язок сплачувати аліменти на утримання своїх дітей та не має наміру від нього ухилятися, погоджуючись сплачувати аліменти. Разом з тим, просив суд врахувати те, що він також сплачує аліменти у розмірі ? частини від його доходу на утримання дитини від шлюбу з [PERSON]. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про день, час і місце розгляду справи. Від третьої особи до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, а тому суд вважав за можливе розглядати справу за її відсутності. Суд, врахувавши думку сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що сторони уклали шлюб 11 листопада 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калинівського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 9). Сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.а.с. 10, 11). Діти проживають разом з матір'ю, що не оспорюється відповідачем. Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Спору з приводу розподілу майна подружжя та місця проживання дітей на момент розгляду справи у сторін немає. За таких обставин суд вважає, що збереження сім?ї сторін є неможливим та суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб їх підлягає розірванню. Разом з тим, відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Підпункт 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує, що відповідач станом на день розгляду справи має постійне місце роботи і відповідно постійний дохід. Також суд враховує наявність у відповідача неповнолітньої дитини від шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі ? частини. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання дитини обома батьками. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 2800 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, враховуючи вищезазначені положення закону, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 2551,20 грн. (551,20 грн. - судового збору за вимогу про розірвання шлюбу та 2000 грн. - витрат на правову допомогу, що підтверджуються документально (а.с. 33) та відповідають частині задоволених позовних вимог). Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 551,20 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial