Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивачі 23.11.2017 року звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності [PERSON], померлому [INFO], [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], та про визнання за позивачем [PERSON] права власності на ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], за позивачем [PERSON] права власності на ? частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO]. З позовної заяви вбачається, що [INFO] помер [PERSON], який на день смерті проживав за адресою: [ADDRESS]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з ? частини житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], який належав померлому, також його дружині [PERSON] в рівних частках, оскільки останні його самостійно збудували. Однак, належним чином вони право власності на вказане нерухоме майно не оформили, правовстановлюючих документів не отримали. Після смерті [PERSON] фактично спадщину прийняла його дружина [PERSON] та син [PERSON], оскільки проживали разом зі спадкодавцем за одною адресою. Таким чином, [PERSON] стало належати ? частини житлового будинку (? частина як власнику и ? в порядку спадкування після смерті чоловіка), а [PERSON] стала належати ? частина вказаного житлового будинку ( в порядку спадкування після смерті батька). На протязі шестимісячного строку до нотаріуса спадкодавці не звертались. 27.09.2017 року приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Юрченко М.Є. надав позивачам інформаційний лист, відповідно до якого в оформленні спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Позивачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, однак надали заяви про те, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, а також просять справу розглядати за їх відсутності. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак направив відзив на позовну заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі та водночас просить провести засідання без його участі. На підставі письмових заяв позивачів та поданого відповідачем відзиву суд ухвалює рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою, в порядку передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази, судом достовірно встановлено: Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно копії виписки з рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області № 118 від 17.05.1988 року було вирішено відвести [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку в розмірі 60 кв.м. для здійснення будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. З копії типового договору про надання в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва житлового будинку на праві приватної власності від 10.06.1988 року, посвідченого 10.06.1988 року державним нотаріусом Кілійської районної нотаріальної контори, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] було відведено земельну ділянку розміром 600 кв.м. в безстрокове користування за адресою: [ADDRESS], для будівництва житлового будинку в строк до 15.04.1991 року. Згідно копії дозволу на здійснення робіт, наданого 10.06.1988 року начальником відділу комунального господарства Кілійської міської ради, [PERSON] та [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних, робіт на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], в строк до 10.06.1991 року. Відповідно виписки з рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради № 394 від 18.12.1997 року про передачу земельних ділянок для обслуговування житлових будинків, господарських будівель та споруд, [PERSON] та [PERSON] було передано в приватну власність земельну ділянку загальною площею 600 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно довідки № 478 від 07.09.2017 року, виданої Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS], не зареєстровано. Згідно технічного паспорту, виготовленого 29.06.2017 року Комунальним підприємством Кілійської районної ради «Районне бюро технічної інвентаризації», житловий будинок за адресою: [ADDRESS], складається з: літ. А - житловий будинок загальною площею - 90,0 кв. м., в тому числі житлової - 48,4 кв.м., літ. Б - гараж, літ. В - навіс, літ. Г - убиральня, № 1-4, І - надвірні споруди. Відповідно до п. 2 Постанови Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків»земельні ділянки для будівництва індивідуальних житлових будинків надаються з земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду в безстрокове користування, а побудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовників. З п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127, вбачається, що для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 р. Крім того, згідно п. 3.1 розділу ІІІ Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Змін до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» від 13.06.2012 № 304, Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, що не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. На підставі зазначеного суд приходить до висновку, що житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], не є самочинним будівництвом та належав [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. 30.04.1971 року Кілійським районним бюро ЗАГС Одеської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 97, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.04.1971 року. [INFO] народився [PERSON], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 309, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.09. [INFO] помер [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 19.11.1993 року зроблено запис № 285, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. В ст. 525 ЦК Української РСР зазначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно довідки № 2155 від 22.09.2017 року, наданої Виконавчим комітетом Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, на день смерті [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS], з ним разом проживали та були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. З урахуванням вищезазначеного, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці першої черги відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 594 ЦК Української РСР прийняли спадщину після смерті [PERSON], однак належним чином право власності на спадкове майно не оформили. Відповідно до інформаційного листа приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Юрченко М.Є. № 515/01-16 від 27.09.2017 року, позивачі звертались до нотаріуса для належного оформлення права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO], однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності на встановлена судом. В ст. 392 ЦК України вказано, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до листа Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-31/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. В ч. 1,2 ст. 182 ЦК України вказано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, державна реєстрація права власності на нерухомість є обов'язковою умовою оборотоздатності такого майна, та є можливістю особи, яка вважає себе власником такої нерухомості, здійснювати будь-які угоди щодо неї. Якщо спадкодавець за життя не оформив право власності та/або не забезпечив його державну реєстрацію, це стає перешкодою для оформлення права на спадщину в загальному порядку. Однак відсутність держаної реєстрації речових прав на нерухоме майно по собі не призводить до припинення права власності, так як є лише офіційним визнанням й підтвердженням державою факту виникнення таких прав. Відсутність державної реєстрації права власності не позбавляє спадкоємця речових прав отримати право на її проведення. Дослідивши письмові докази, надані позивачем, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд вважає позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved