Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на наступні обставини. Позивач зазначила, що 10 лютого 2017 року на підставі договору купівлі-продажу квартири вона набула право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. На момент укладання договору купівлі-продажу від 10.02.2017 р. в квартирі на реєстраційному обліку перебувала донька продавця квартири, тобто відповідач. За умовами п. 4.2. договору продавці зобовязуються зняти з реєстраційного обліку всіх зареєстрованих за адресою предмету договору осіб до 13 березня 2017 року. На сьогоднішній день відповідач з реєстраційного обліку у вказаній квартирі не знялася. За таких обставин позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою № 24 по вулиці Горького будинок № 45 в м. Бердянську, Запорізької області. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав судові заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена шляхом публікації оголошення у пресі. Причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Тому суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливим провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 10.02.2017р., посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 194. Також, право власності позивача на вказану трикімнатну квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 80041613 від 10.02.2017 р. В судовому засіданні встановлено, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 10.02.2017р. на реєстраційному обліку у вказаній квартирі перебувала донька продавця, [PERSON], тобто відповідач. Судом встановлено, що за умовами п. 4.2. вищевказаного договору купівлі-продажу від 10.02.2017 р. продавець зобовязався не пізніше 13 березня 2017 року здійснити зняття з реєстраційного обліку зареєстрованих за адресою предмету договору осіб, проте на сьогоднішній день відповідач з реєстраційного обліку у вищевказаній квартирі не знялася. Відповідно до п. 3.1. договору купівлі-продажу від 10.02.2017р. кожна сторона зобовязується виконувати свої обовязки, покладені на неї цим договором, належним чином та сприяти іншій стороні у виконанні її обовязків. Той факт, що відповідач дійсно зареєстрована за адресою: [INFO], підтверджується довідкою № 25 від 16.03.2017р. наданою ОСББ «Набережний квартал, 4». Частиною 1. ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 cт. 321 ЦК України визначено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, ст. 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Частиною 4 ст. 156 ЖК України передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що особа має право користуватися відповідним житлом лише за наявності у неї права приватної власності на дане житло, або за умови набуття статусу члена сім'ї власника відповідного будинку (квартири). Відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє її право та право членів її сім'ї на користування цим будинком (квартирою). Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому права цього власника на збереження за ним права користування відчуженим нерухомим майном у подальшому. Частина 4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. На сьогоднішній деньвідповідач не має самостійного права на вищевказане житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. 61, ст. 64 ЖК України). Отже, у зв'язку з відсутністю на сьогоднішній день договірних відносин з позивачем, як новою власницею квартири та припиненням права власності члена родини відповідача на вказану квартиру, остання втратила право користування квартирою № 24 по вул. Горького, буд. № 45 в м. Бердянськ, Запорізької області, оскільки її право є похідним від права приватної власності її члена родини на дану нерухомість, яке ним було відчужене на підставі договору. Таким чином, з припиненням права власності особи на жиле приміщення, дана особа та члени її сім'ї також втрачають і право користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. На підставі ст. 41, 47 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 16, 321, 379, 382, 383, 386, 391, 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64, 150, 155, 156 ЖК України та

Outcome: approved