Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення пені за несвоєчасну виплату аліментів на дитину, в якому зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого має сина [PERSON], [INFO], який постійно проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Згідно рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 1998 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу ) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму починаючи з 14.08.1998 року. Проте [PERSON] своєчасно та належним чином не виконує рішення суду, а тому станом на 27 червня 2016 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини становить 54504 гривні. Тому станом на 26 червня 2016 року сума пені за несвоєчасну виплату аліментів на утримання сина становить 20350, 44 гривень, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно, належним чином, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поважних причин своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності та заперечень проти позову до суду не надав. З огляду на ті обставини, що позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести такий розгляд на підставі наявних у справі доказів . Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що сторони по справі з 14.02.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі до 02.02.2000 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017305987 від 09.11.2016 року ( а.с.7). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] ( свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 022926, видане 05.08.1998 року Липнязькою сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, а с. 9). Згідно рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 06 серпня 1998 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму починаючи з 14.08.1998 року ( а.с.14). Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00017306061 від 09.11.2016 року підтверджено , що 29.04.2011 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу прийняла прізвище [PERSON] ( а.с.8). Згідно свідоцтва про зміну імені серії І-ОК № 005387 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області встановлено, що [PERSON] 23.10.2013 року змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 6). З свідоцтва про зміну імені серії І-ОК № 006180 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Баришівського районного управління юстиції у Київській області встановлено, що [PERSON], [INFO], 21.11.2014 року змінив прізвище на [PERSON] ( а.с. 10). Відповідно до довідки Добровеличківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області № 438/1 від 27.07.2016 року встановлено, що заборгованість [PERSON] по аліментах станом на 27.06.2016 року становить 54504,00 гривень ( а.с.16). З розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] за період з 26.06.2015 року по 26.06.2016 року виданого начальником Добровеличківського РВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області встановлено, що заборгованість станом на 27.06.2016 року становить 10641,00 гривень ( а.с.15). Стаття 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. У матеріалах справи відсутні докази поважних причин неналежного виконання судового рішення та сплати аліментів. Тому заборгованість із аліментів виникла з вини відповідача як особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі №6-81цс13 Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-94цс-15 від 1 липня 2015 року. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до ч.2 ст.360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов»язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліменти за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Застосовуючи зазначений механізм розрахунку пені у даній справі, підлягає до стягненню: з 26 червня 2015 року 109 грн. х 1% х 5 днів = 5,45 грн.; липень 2015 року 815 грн. х 1% х 31 день = 252,65 грн.; серпень 2015 року 815 грн. х 1% х 31 день = 252,65 грн.; вересень 2015 року 815 грн. х 1% х 30 днів = 244,50 грн.; жовтень 2015 року 815 грн. х 1% х 31 день = 252,65 грн.; листопад 2015 року 815 грн. х1% х 30 днів = 244,50 грн.; грудень 2015 року 815 грн. х1% х 31 день = 252,65 грн.; січень 2016 року 962 грн. х1% х 31 день = 298,22 грн.; лютий 2016 року 962 грн. х 1% х 29 днів = 278,98 грн.; березень 2016 року 962 грн. х 1% х 31 день = 298,22 грн.; квітень 2016 року 962 грн. х 1% х 30 днів = 288,60 грн.; травень 2016 року 962 грн. х 1% х 31 день = 298,22 грн.; 26 червня 2016 року 832 грн. х 1% х 26 днів =216,32 грн.. Отже загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 3183,61 гривня. З урахуванням наведеного та поданого позивачкою розрахунку, відповідно до вимог ст.196 СК України позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає по сплаті аліментів на утримання дитини 3183,61 гривня . Як роз'яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Відповідно до ч.3 ст. 197 СК України суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Розрахований позивачкою розмір неустойки (пені), який вона вважає за доцільне стягнути, становить 20350 гривень 44 копійки. Аналізуючи обставини справи, при ухваленні рішення щодо стягнення неустойки, необхідно враховувати правову природу санкції, передбаченої ст.196 СК України в сукупності із загальними положеннями про відповідальність. Санкція у вигляді стягнення пені спрямована на забезпечення виконання платником аліментів своїх зобов'язань, визначених ст.ст.181,182 СК України і її розмір має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб стягувача і не повинен призводити до стягнення пені, яка перевищує сам розмір заборгованості по аліментам. З поданих розрахунків та довідок щодо наявної заборгованості по аліментах вбачається, що загальна заборгованість по аліметнах становить 54504,00 гривні, а заборгованість по сплаті аліментів за період з 26.06.2015 року по 26.06.2016 року становить 10641,00 гривень. Враховуючи вказані обставини в сукупності, межі позовних вимог, суд зобов'язання відповідача щодо сплати аліментів вважає простроченим, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, до стягнення підлягає пеня в розмірі 3183 гривні 61 копійка. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. Щодо витрат на послуги адвоката то суду не надано доказів про сплату коштів за послуги адвоката в розмірі 350 гривень, а тому суд не має підстав для стягнення зазначених коштів із відповідача.

Outcome: partial