Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи його тим, що 06.05.2015 позичила відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн. Вказала, що даний факт підтверджується розпискою, яка була укладена під час передавання коштів, в якій зазначено кінцевий строк повернення позики 12.05.2015. Однак на даний час позика не повернута, тому позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 10000 грн. та понесені судові витрати. Позивач в судове засідання 25.03.2016 не з'явилася, подала до суду заяву від 16.12.2015 (а.с. 23) про розгляд справи без її участі, повідомила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання 25.03.2016 не з'явився повторно, заперечень проти позову на подав. Ухвалою від 25.03.2016 судом постановлено провести заочний розгляд даної справи. За наслідками з'ясування і аналізу обставин справи, дослідження та оцінки наявних в матеріалах справи доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.05.2015 позивач передала у власність (позичила) відповідачу грошові кошти в сумі 10000 грн., які він зобовязувався повернути до 12.05.2015. Звідси слідує, що між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики (далі - договір позики). На підтвердження виконання свого зобовязання відповідач надав своєму позикодавцю, тобто позивачу, письмову розписку від 06.05.2015 (а.с.4), яка складена в присутності двох свідків. Однак, як зазначено позивачем у позові, кошти відповідачем не повернуті. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Підстав для визнання договору позики недійсним або для висновку про його нікчемність судом на момент розгляду справи не встановлено. А значить на момент розгляду справи договір позики є дійсним. Дана обставина сторонами не заперечується. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1\~ст. 1049 ЦК України\~визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Факт наявності у відповідача станом на момент розгляду справи заборгованості за договором позики перед позивачем в сумі 10000 грн. відповідачем не заперечується. При цьому, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на це суд приходить до висновку, що станом на момент розгляду справи сума боргу за договором позики відповідача перед позивачем складає 10000\~грн., що не заперечується і сторонами справи. А тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Позивачем при поданні позову фактично сплачено судовий збір в сумі 247,25 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 18.08.2015 (а.с. 1). А тому з огляду на фактичне понесення позивачем судових витрат в частині судового збору, що документально підтверджено, а також наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, суд приходить до висновку, що судові витрати в сумі 247,25 грн. підлягають присудженню позивачеві з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved