Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

Позивач звернулася у суд з позовом до територіальної громади с. Грищинці в особі Грищинецької сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.05.1994 року померла її баба [PERSON], після смерті якої залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки (паю) загальною площею 1,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться в адміністративних межах Грищинецької сільської ради Канівського району Черкаської області. Вказана земельна ділянка належить спадкодавцеві на підставі Сертифікату на право на земельну ділянку серії ЧР № 0310946. Вона є спадкоємцем пятої черги після смерті баби. За невідомих їй обставин бабцею було втрачено Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0310946. Єдиним доказом отримання [PERSON] сертифікату є витяг зі списку власників земельних часток (паїв), згідно якого Розпорядженням голови Канівської районної державної адміністрації від 19.06.1996 року за № 188, надано у власність земельні частки (паї). У витягу зі списків власників наданого Грищинецькою сільською радою зазначено «51. [PERSON], сертифікат ЧР № 0310946», це означає, що її прабабця отримала сертифікат. Дана інформація підтверджується довідкою виданою Грищинецькою сільською радою № 71 від 24.01.2017 року. Вона звернулася до Канівської державної нотаріальної контори з питанням оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу, яким є Сертифікат на право на земельну частку (пай) за № 0310946 Серії ЧР, який обовязково необхідно подати державному нотаріусу для оформлення права на спадщину та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,67 в умовних кадастрових гектарах (ділянка № 53), що знаходиться в межах Грищинецької сільської ради Канівського району Черкаської області, яка належала померлій [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду клопотання до суду заяву про розгляд справи без її участі за наявними матеріалами у справі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача - територіальної громади с. Грищинці в особі Грищинецької сільської ради Канівського району в судове засідання не зявилася, до суду надійшла телефонограма, в якій просить розглядати справу без участі їх представника, заперечень до позову не мають. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема: - з свідоцтва про смерть серії І-СР №303331 від 10.03.2017 року (а.с.30), що [PERSON] померла 5 травня 1994 року, актовий запис №13; - з витягу із списку власників земельних часток (паїв) по Грищинецькій сільській раді вбачається, що [PERSON] належав сертифікат серії ЧР № 0310946 (а.с.7). Відповідно до довідки Управління Держгеокадастру у Канівському районі Черкаської області № 28-0.2-584/2-17 від 10.02.2017 року встановлено, що вартість земельної частки (паю) в КСП ім. Куйбишева по Грищинецькій сільській раді становить 38768,67 грн. та державний акт на право власності на земельну ділянку в замін сертифікату на земельну частку (пай) серія ЧР 0310946 на імя [PERSON] не видавався (а.с.11). В газеті «Час пік» № 5 від 01.02.2017 року розміщено оголошення про те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЧР № 0310946 виданий на підставі рішення Канівської РДА № 188 від 19.06.1996 року на імя [PERSON] вважати втраченим і недійсним (а.с.12). З довідки № 71 від 24.01.2017 року, виданої виконавчим комітетом Грищенецької сільської ради встановлено, що після смерті [PERSON] в фактичне управління земельною ділянкою в розмірі 1,67 га, розташованої на території Грищенецької сільської ради Канівського району, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вступила [PERSON] ([PERSON]) (а.с.13). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позовних вимог суд за наявності для того законних підстав задовольняє їх (ст.174 ЦПК України). Крім цього, судом встановлено, що представник відповідача не заперечує проти визнання права власності за [PERSON] на спадкове майно: земельну частку (пай) розміром 1,67 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в адміністративних межах Грищинецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області, після смерті [PERSON], померлої 05.05.1994 року. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, та ніким не оспорюється, що позивач [PERSON] є правнучкою померлої [PERSON], так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами: свідоцтвом про народження ІІ-СР №327226 виданого 12.01.1982 р (а.с.8), свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ОЛ №270459 від 31.08.1975 р. (а.с.8), свідоцтвом про народження серії ГД №441735 від 12.06.1956 року (а.с.9). Оскільки, [PERSON] померла 05.05.1994 року, тому у відповідності до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з повідомлення Канівської державної нотаріальної контори №496/01-16 від 21.03.2017 року, що після смерті [PERSON], яка померла 05.05.1994 року заяви про прийняття спадщини в нотконтору не надходили (а.с.28,29). З огляду на викладене суд вважає, що для вирішення цього спору необхідно керуватися чинним на момент розгляду справи ЦК України. Згідно із ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. З огляду на викладене та з урахуванням зібраних у справі доказів суд дійшов висновку про задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності у порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) розміром 1,67 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться в адміністративних межах Грищинецької сільської ради, Канівського району, Черкаської області (сертифікат серія ЧР №0310947), який належав померлій [PERSON], спадкоємцем якої за законом є її правнучка [PERSON] Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і право чинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або право чинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 4 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», №1952-1У від 01.07.2004 року передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі й право власності на нерухоме майно. На підставі ст.ст.1217, 1223,1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved