Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області, від 20.10.2003 року та зареєстровано у реєстрі за № 4097. У зазначеній квартирі позивач проживає одна, в серпні 2005 року у вищезазначеній квартирі була зареєстрована дочка позивача - [PERSON], однак, жодного дня вона у даній квартирі не проживала. Позивач зазначає, що з серпня 2005 року і по теперішній час сплачує комунальні послуги за фактично не проживаючого відповідача та не може оформити субсидію, а це прямим чином впливає на її матеріальне становище. Позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Сторони по справі у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 20). Відповідач поштою надіслала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 13). Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне: Судом встановлено, що позивач є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20.10.2003 року(а.с. 5) та копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого 18.11.2003 р. Добропільським БТІ (а.с. 6). В зазначеній квартирі відповідач [PERSON] є зареєстрованою з 22.08.2005 р., що підтверджується копією паспорту відповідача (а.с.17).Відповідно до акту про непроживання від 25.10.2016 року [PERSON] за адресою реєстрації: [ADDRESS] не проживає з 2005 року (а.с.8). За змістом ст. ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК) право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні судом було встановлено, що відповідач [PERSON], з 2005 року не проживає в вищезазначеній квартирі, залишаючись зареєстрованою в ній, тим самим чинить перешкоди позивачу у користуванні належним йому майном. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач [PERSON] визнала позов в повному обсязі, про що надала відповідну заяву. Суд вважає за можливе прийняти визнання відповідачем позову, оскільки зазначене визнання є добровільним, не порушує права та інтереси інших осіб та відповідає нормам закону. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем під час подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 551 грн.20 копійок, який відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача [PERSON]

Outcome: approved