Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Позивач звертаючись до суду з зазначеним позовом, просила визнати право власності на 34/100 частини будинковолодіння по [ADDRESS] за набувальною давністю. Зазначала, що [INFO] вона успадкувала після смерті свого батька - [PERSON] 22/100 частини спадкового майна та 44/100 частини житлового будинку після смерті матері - [PERSON]. [PERSON] є співвласницею 34/100 частини спірного будинку. 11 вересня 1956 року вона виписалася з даного будинку і з того часу ніяких вимог не заявляла. Після смерті [PERSON] спадкова справа на 34/100 частини спірного будинку не відкривалася та ніхто не претендував. Протягом 57 років усі витрати по утриманню пов'язані зі сплатою податків, здійсненням капітальних та поточних ремонтів, здійснення будівництва несли дідусь, батьки, а після їх смерті позивач. Тому вважає, що є достатні підстави для визнання права власності на 34/100 частки зазначеного будинковолодіння. Представник позивача позовні вимоги підтримав та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник Хмельницької міської ради заперечив проти позовних вимог. Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причину неявки. Вивчивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] є позивач у розмірі 66/100 та на 34/100 була [PERSON] яка померла [INFO]. Спадкова справа після смерті останньої не заведена. Позивач користується спірними 34/100 частин будинку. Вказані обставини не оспорювалися сторонами та підтверджуються повідомленням Бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Але позивачка не є спадкоємцем після померлої [PERSON] яка померла [INFO]. Згідно Цивільного Кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року виникнення права власності, як набувальна давність, виникає при вирішенні юридичної долі так званого задавненого майна, власник якого пропустив позовну давність і не може повернути собі майно назад. Потреба у набувальній давності виникає, і у випадку придбання майна на законних підставах, коли власник втрачає необхідні докази свого статусу і. проволодівши достатній час таким майном, не може довести своїх прав. Умовами виникнення права власності за давністю володіння є:1) добросовісність; 2) відкритість; 3) безперервність: 4) тривалість володіння. Тривалість володіння - для виникнення права власності на нерухоме майно передбачає, що особа повинна ним проволодіти протягом 10 років. Крім спливу набувальної давності, для виникнення права власності необхідним є факт державної реєстрації. Особа може приєднати до часу свого володіння увесь час. протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем є володілець. Тобто смерть не перериває перебіг строку. Його перебіг продовжується на користь спадкоємця, який прийняв спадщину. Суд вважає, що для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності не достатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Зазначених обставин представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів. За правилами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду саме за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як свідчать матеріали справи, представником не надано жодних доказів, які б вказували на правові підстави для визнання за позивачкою права власності на спірне майно, а саме не доведено факту добросовісності володіння спірною частиною будинку. Позивачем не вказано, підстав позову, а саме - які саме права позивачки були порушені в зв'язку із смертю [PERSON]. Суд враховує, що позивач знала про наявність власника спірної частини будинку, про відсутність у себе підстав для набуття права власності на цю частину будинку. При оформленні спадкових прав після смерті батьків позивач отримувала правовстановлюючі документи саме на 66/100 (22/100 + 44/100) частин спірної будівлі, а наявність власника іншої частини будинку перешкоджала їй у оформленні прав на весь будинок. Представник позивача не довів тих обставин, на які посилалися, як на підставу своїх вимог, не надав докази в обгрунтування своїх вимог, не спростував тих обставин на які посилався представник відповідача в обгрунтування своїх заперечень, що є їх обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. Зважаючи на викладене, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed