Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати, покликаючись на те, що 31 березня 2014 року її було звільнено відповідачем за п. 1 ст. 36 КЗпП. У день звільнення підприємством не було виплачено належних їй коштів. Просить стягнути з відповідача 229717,60 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію втрати частини зарплати у розмірі 120073,26 грн. та судові витрати. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач не з`явився у судові засідання, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно повідомлений про час та місце розгляду справу, не подав до суду відзив на позовну заяву, а відтак суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивача [PERSON] звільнено відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 31 березня 2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 180,88 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 01 вересня 2012 року по 30 квітня 2019 року становить 229717,60 грн. (180,88 грн.*1270 роб.дн.). Отже, оскільки відповідачем при звільненні позивача не проведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати, з відповідача слід стягнути 229717,60 грн. середнього заробітку за час затримки з 01 вересня 2012 року по 30 квітня 2019 року. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно з\~ст.ст.\~2,\~3\~Закону України\~«Про компенсацію\~громадянам втрати\~частини доходів\~у зв`язку\~з порушенням\~строків їх\~виплати» компенсація\~ громадянам\~ втрати\~ частини\~доходів у\~зв`язку\~з порушенням\~ строків\~ їх\~ виплати\~ (далі\~ -\~ компенсація)\~провадиться \~у \~разі затримки\~на один\~і більше\~календарних місяців\~виплати доходів,\~ нарахованих\~громадянам за\~період починаючи\~з дня\~набрання чинності\~цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). У відповідності до правового висновку Верховного суду України, викладеної у постанові №6-131цс12 від 07 листопада 2012 року основною умовою для виплати громадянам компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати. При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Отже, оскільки відповідачем порушено строки виплати заробітної плати позивачу, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути на користь позивача 120073,26 грн. компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати, заперечень розрахунків компенсації втрати частини заробітної плати позивача чи інших розрахунків відповідачем не надано. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Крім того, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідача слід стягнути у дохід держави 768,40 грн. судового збору. Крім того, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн., що стверджується квитанціями від 15 жовтня 2019 року, 01 листопада 2019 року, 20 листопада 2019 року.

Outcome: approved