Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 27 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення фактів, що мають юридичне значення, та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є онукою [PERSON] та [PERSON], які знаходилися в зареєстрованому шлюбі з 05 березня 1951 року згідно запису №1 в книзі записів актів громадянського стану про одруження сільської ради с.Колодії Маневицького району Волинської області та були батьками двох синів: [PERSON] (її батька) та [PERSON]. Вона є єдиною донькою [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] 17 липня 2007 року її батько [PERSON] помер, а [PERSON] помер 05 липня 2013 року. Її мати та колишня дружина [PERSON] - [PERSON] проживає разом з нею (позивачкою) в м. Дніпропетровськ вул.Томська,131-а, а шлюб з [PERSON] нею було розірвано 03 березня 1995 року. За життя її бабуся та дідусь проживали в с.Григорівка Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області в будинку №126 по вул.Горького, який належав їм на праві приватної власності як спільне майно подружжя та був зареєстрований на імя [PERSON] Їм також належала згідно виданого Мопрівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області згідно державного акту на право приватної власності на землю від 30 листопада 19995 року і земельна ділянка, на якій вказаний будинок був розташований, площею 0,72 га. Також згідно державних актів про право власності на землю на праві власності її дідусю [PERSON] належала земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 7,11 га, а її бабусі [PERSON] - земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 6,7 га, які розташовані та території Мопрівської сільської ради . Після розірвання шлюбу її батьки стали проживати окремо, при цьому її батько [PERSON] з 1995 року став проживати зі своїми батьками в с.Григорівка Солонянського району. Після смерті 08 серпня 1997 року її дідуся [PERSON] відкрилася спадщина на належне останньому майно, яке складалось з зазначеного житлового будинку №126 по вул. Горького в селі Григорівка, земельної ділянки, на якій будинок був розташований, площею 0,72 га та земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 7.11 га, яке згідно положень ст.549 ЦК України 1963 року успадкувала її бабуся [PERSON] та її батько як спадкоємці першої черги за законом, які мешкали в цьому будинку і продовжували користуватися та володіти ним, тобто фактично вступили у володіння спадковим майном. Крім цього, її бабуся [PERSON] звернулася з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку сільськогосподарського призначення розміром 7,1 га, яка розташована на території Мопрівської сільської ради. 16 вересня 2005 року померла її бабуся [PERSON], але спадкоємці за законом її сини: [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини не зверталися, але її батько [PERSON] як такий, що постійно мешкав зі спадкодавцем на час смерті спадкодавця, згідно ст.1268 ЦК України, є таким, що прийняв спадщину. В той же час, інший спадкоємець [PERSON] будь - яких дій щодо прийняття спадщини не вчиняв, а 10 липня 2006 року надав [PERSON] письмову заяву про відмову на його користь від спадщини після смерті [PERSON], але нотаріально посвідчена дана заява не була. За станом здоровя з початку лютого 2007 року її батько [PERSON] не міг проживати сам та переїхав проживати до неї (позивачки) в м. Дніпропетровськ на вул.Томську 131-а, де був і зареєстрований та помер 17 липня 2007 року. Після смерті батька вона є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, але протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини не зверталася, але оскільки на момент смерті батька вони проживали з ним разом, тому вважає, що відповідно до ст.1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину, як спадкоємець першої черги за законом на майно померлого батька. Крім цього, у квітні 2009 року вона звернулася до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою від 03 квітня 2009 року державним нотаріусом [PERSON] було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, в звязку з не отриманням [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] та відсутністю свідоцтва про народження батька [PERSON] В червні 2015 року вона повторно звернулася до Восьмої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою від 26 червня 2015 року державний нотаріус [PERSON] знову відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що [PERSON] спадщину після смерті матері не прийняв, а також має місце невідповідність у прізвищі власника земельної ділянки із прізвищем спадкодавця. Вважає, що, крім вказаних підстав, вона не має змоги отримати свідоцтво про право на спадщину на майно померлого батька з огляду на те, що зробити однозначний висновок про перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі неможливо без встановлення факту належності їм правовстановлюючого документу - свідоцтва про укладення шлюбу, так як написання їх прізвищ у свідоцтві про смерть відрізняються, оскільки зазначені [PERSON] та [PERSON], при цьому такий правопис прізвищ бабусі та дідуся зустрічається у переважній більшості документів, в той час як у свідоцтві про шлюб їх прізвища зазначені як [PERSON], та ще й по-батькові бабуся значитися не як Феодосіївна, а як Федосіївна. В матеріалах спадкової справи №119/2000, яка була відкрита Солонянською державною нотаріальною конторою на підставі заяви [PERSON] від 22 лютого 2000 року про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] вказано, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб між собою 05 березня 1951 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження сільської ради с.Колодії Маневицького району Волинської області зроблено відповідний запис №1, а також вбачається, що 02 березня 1979 року їм були замінені паспорти громадян СРСР і прізвище [PERSON] є в матеріалах спадкової справи і на підставі даного документу нотаріальною конторою в неї як у спадкоємця першої черги за законом була прийнята заява про прийняття спадщини та видано на імя [PERSON] свідоцтво про право на спадщину. Так як на даний час не можливо внести зміни до актового запису про шлюб, але факт укладення шлюбу між ними може бути підтверджений іншими доказами в суді, прохала становити факт належності її діду та бабусі правовстановлюючого документу - свідоцтва про укладення шлюбу в судовому порядку. Оскільки у державному акті на право приватної власності на землю щодо земельної ділянки, належної її бабусі [PERSON], прізвище власника вказане помилково як [PERSON] на підставі паспорту СРСР, який був виданий в 1979 році з помилкою написанні прізвища, але в отриманому нею паспорті громадянина України її прізвище вказано правильно як [PERSON], як і в усіх інших документах, прохала встановити факт належності правовстановлюючого документу - державного акту про право приватної власності на землю саме померлій 16 вересня 2005 року [PERSON], так як без встановлення даного факту не можливо оформити спадкові права на майно померлого спадкодавця. Крім цього, прохала встановити в судовому порядку факт належності померлій 16 вересня 2005 року [PERSON] виданого 22 лютого 2000 року Солонянською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину померлого 08 серпня 1997 року її чоловіка [PERSON] про спадкування належного померлому сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0058224, що знаходиться в с.Григорівка, розміром 7.11 умовних кадастрових гектари; факт родинних стосунків між померлим 08 серпня 1997 року [PERSON] як батьком та померлим 17 липня 2007 року [PERSON] як сином; факт прийняття спадщини [PERSON] як спадкоємцем першої черги за законом після померлого 08 серпня 1997 року батька [PERSON]; факт простійного проживання [PERSON] з його матірю [PERSON] на день її смерті 16 вересня 2005 року; факт постійного проживання її (позивачки [PERSON]С.) разом з померлим 17 липня 2007 року батьком [PERSON]. Також з посиланням на ст.ст.1261 та 1268 ЦК України прохала визнати за нею як спадкоємцем першої черги, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, після померлого 17 липня 2007 року батька [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 6,700 для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, та земельну ділянку 0,72 га для обслуговування домоволодіння та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по вул.Горького,126 в с.Григорівка Солонянського району дніпропетровської області. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2015 року за заявою представника позивача [PERSON] - [PERSON] (а.с.220), яка діє в межах повноважень за довіреністю (а.с.47-48), позовні вимоги про встановлення юридичних фактів: факту родинних відносин між [PERSON] як батьком та [PERSON] як сином; про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті батька [PERSON]; про встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом з батьком [PERSON] залишено без розгляду (а.с.221-222). Позивачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в тому числі через свого представника (а.с.173,216,217), в судове засідання 16 жовтня 2015 року повторно не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у її відсутність, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник за довіреністю (а.с.47-48),який має всі повноваження сторони у справі без обмежень. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві, та прохала їх задовольнити, встановити юридичні факти, від яких залежить виникнення у позивачки як спадкоємця права на спадкування спадкового майна, що належало її померлому батькові та визнати за позивачкою як спадкоємцем першої черги за законом після померлого 17 липня 2007 року батька [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 6,700 для ведення сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, та земельну ділянку 0,72 га для обслуговування домоволодіння та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована по вул.Горького,126 в с.Григорівка Солонянського району дніпропетровської області. Представник відповідача - Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.174,187), в судове засідання повторно не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у його відсутність. Представники третіх осіб - Солонянської державної нотаріальної контори, Восьмої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори м. Дніпропетровська, треті особи - [PERSON], [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи (а.с.175,176178,179,184,186,188,218), в судове засідання 16 жовтня 2015 року не зявились. Згідно поданих до суду листів та заяв прохали розглядати справу у їх відсутність (а.с.180,181,198,219), у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу у відсутність третіх осіб. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні 09 вересня 2015 року проти задоволення позову не заперечували та пояснили, що є дітьми [PERSON] (а.с.138-140), батьками якого були [PERSON] та [PERSON] Їх батько [PERSON] на даний час помер, але за життя між братами була домовленість про те, що після їх батьків один син успадкує земельний пай батька, а інший - пай матері. До їх батька [PERSON] у спадок перейшов земельний пай дідуся, тому вони не мають жодних заперечень проти того, щоб земельний пай бабусі успадкувала позивачка, будь - яких прав на спадкове майно не заявляють. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він народився та з 1994 року постійно проживає в [INFO], де його сусідами через город була сімя [PERSON]. Спочатку дідусь і бабуся проживали одні, а потім до них приїхав їх син [PERSON], який після смерті батька продовжував проживати з матірю до дня її смерті, а потім до 2007 року жив сам в будинку своїх батьків, які за життя мали житловий будинок, земельну ділянку, на якій цей будинок був розташований, та земельні паї. З батьками [PERSON] проживав однією сімєю, вели спільне господарство. Чи був зареєстрований шлюб між бабусею та дідусем [PERSON] йому не відомо, як він не може і назвати конкретну дату їх смерті. Після приїзду до батьків [PERSON] спочатку разом з ним (свідком) працював в колгоспі ім.Шевченка, а потім - в ТОВ «Геоцентр». В 2007 році [PERSON], який став хворіти, забрали його родичі до м.Дніпропетровська, де він і помер. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні показав, що проживає в селі Григорівка з 1999 року, де з ним по сусідству на вулиці Горького через дві хати проживала [PERSON], з якою також проживав її син [PERSON], який працював на фермі в ТОВ «Геоцентр» в період з 1999 року по 2005 рік. З матірю проживав до 2005 року, а коли вона померла проживав один. [PERSON] йому відомо, що його мати мала будинок, і город, а також земельній паї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що він є двоюрідним племінником позивачки [PERSON], дідусь та бабуся якої [PERSON] та [PERSON] проживали в селі Григорівка як подружжя в зареєстрованому шлюбі та мали двох синів: [PERSON] та [PERSON], які на даний час обоє вже померли, як і їх батьки. Син [PERSON] - [PERSON] переїхав до батьків після смерті батька десь в 1997 році, після чого працював в колгоспі ім.Шевченка, про що знає від [PERSON] Померлі бабуся та дідусь [PERSON] мали на день смерті два земельні паї, житловий будинок та земельну ділянку біля будинку. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третіх осіб [PERSON] та [PERSON], покази свідків, дослідивши наявні в матеріалах цивільної справи письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. У відповідності до ст.ст.234,235 п.6 ч.1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку окремого провадження цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, в тому числі може бути встановлений факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя та по батькові якої, не збігаються з прізвищем, ім`ям та по батькові, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті, якщо від встановлення цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року в м. Дніпропетровськ помер [PERSON] (а.с.15,202), який є батьком позивачки [PERSON], що вбачається з виданого 18 січня 1978 року Рай. ЗАГС Самарського району м. Дніпропетровська свідоцтва про народження останньої серії 11-КИ №464893ьої (а.с.9,209), яка в подальшому у звязку з реєстрацією шлюбу 30 грудня 2005 року змінила прізвище на [PERSON] (а.с.10,210). У звязку зі смертю 17 липня 2007 року [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, яку прийняла його донька [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки згідно довідки квартального комітету №30 м. Дніпропетровська померлий [PERSON] на час смерті постійно проживав зі своєю донькою [PERSON] по вул.Томській,131А м. Дніпропетровська, де було і зареєстровано в установленому законом порядку і місце його проживання (а.с.24). В послідуючому спадкоємець [PERSON] 26 червня 2015 року з метою оформлення спадкових прав на майно померлого спадкодавця також звернулась з заявою про прийняття спадщини до Восьмої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори, де відповідно до поданої нею заяви була відкрита спадкова справа №352/2015 (у спадковому реєстрі №57621655) (а.с.143,201-214). Згідно поданої до нотаріальної контори заяви спадкоємець [PERSON] прохала видати їй як спадкоємцю свідоцтво про спадщину на належне померлому батькові [PERSON] майно у вигляді земельної ділянки, яка знаходиться на території Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.201), при цьому в заяві зазначено, що інших спадкоємців першої черги немає, що підтверджується і свідоцтвом про розірвання шлюбу між померлим спадкодавцем [PERSON] та його дружиною (матірю позивачки [PERSON]С.) [PERSON], яке видано 03 березня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Самарської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська серії 1-КИ №027068 на підставі актового запису про розірвання шлюбу №87 (а.с.17). Згідно постанови державного нотаріуса Восьмої Дніпропетровської Державної нотаріальної контори від 03 квітня 2015 року (а.с.18,213) та від 26 червня 2015 року (а.с.142,214) спадкоємцю [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщину у звязку з тим, що її батько [PERSON] не прийняв спадщину після померлої 16 вересня 2005 року його матері [PERSON], яка на момент смерті мешкала в с.Григорівка Солонянського району Дніпропетровської області, а також у звязку з виявлення не відповідності у прізвищі власника земельної ділянки із прізвищем спадкодавця, а саме [PERSON] та [PERSON]. Судом також встановлено, що згідно актового запису №6 від 10 лютого 1952 року по виконавчому комітеті Колодіївської сільської ради Манивецького району Волинської області (а.с.11,212) померлий 17 липня 2007 року спадкодавець [PERSON], який народився 01 лютого 1952 року, є сином [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON], які знаходились в зареєстрованому шлюбі згідно актового запису №1 від 05 березня 1951 року по с/р с.Колодії Манивецького району Волинської області (а.с.12,212,97), що вбачається з виданого повторно 05 грудня 1978 року свідоцтва про шлюб серії 11-ЯК №0542545 (а.с.12). Згідно довідки виконкому Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року №235 (а.с.144), витягів з по господарських книг Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за період з 01.01.1996 року по 01.01.2000 року, особовий рахунок №100 (а.с.145) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали за життя в селі Григорівка вул.Горького, буд.126 Солонянського району Дніпропетровської області, що підтвердили в судовому засіданні і допитані судом свідки [PERSON] [PERSON], [PERSON]. Згідно виданого 15 березня 1990 року виконкомом Мопрівської сільської ради на підставі рішення виконкому Солонянської районної ради №10 від17 січня 1990 року свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок житловий будинок в селі Григорівка вул.Горького належить колгоспному двору, голова - [PERSON] (а.с.19). Відповідно до виданого 30 листопада 1995 року Мопрівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області державного акту на право приватної власності на землю сл.11-ДП№026430 (а.с.22) [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0.72 га в межах згідно з планом для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в с.Григорівка Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області. Державний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №348 (а.с.22). Рішенням виконкому Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №14-44/У від 18 листопада 2009 року житловому будинку, який належав померлому [PERSON] (на підставі свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок, складеного Марганецьким БТІ Дніпропетровської області 15 березня 1990 року, зареєстрованого за №1-92) та земельній ділянці розміром 7200 кв.м, яка приватизована згідно державного акту сл. 111-ДП №026430 і знаходиться в складі житлового будинку, присвоєно точну адресу: с. Григорівка вул.Горького,126 (а.с.20). [PERSON] помер 08 серпня 1997 року в с.Григорівка Солонянського району Дніпропетровської області, про що вчинено актовий запис №25 від 11 серпня 1997 року по Мопрівській сільській раді Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.13,36). Оскільки спірні правовідносини щодо відкриття спадщини та їх прийняття виникли в 1997 році (час відкриття спадщини), то коло спадкоємців та порядок прийняття спадщини та оформлення спадкових прав регулюються ЦК УРСР 1963 року, який був чинним на цей період, та відповідно до ст.524 якого спадкування здійснювалось за законом чи заповітом, при цьому спадкування за законом мало місце, якщо воно не змінено заповітом, а положеннями ст.529 передбачалось, що до спадкоємців першої черги за законом відносились діти, батьки, подружжя померлого. Згідно ст.ст.548,549 цього Кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, а прийняте спадкоємство належить йому з дня відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, при цьому зазначені дії необхідно вчинити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з наданої Державним нотаріальним архівом у Дніпропетровській області спадкової справи №119/2000(а.с.95-100) з заявою про прийняття спадщини на майно померлого 08 серпня 1997 року [PERSON] до Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 22 лютого 2000 року звернулась дружина померлого спадкодавця [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом (а.с.35), надавши на підтвердження зареєстрованого шлюбу видане повторно згідно актового запису №1 від 05 березня 1951 року по с/р с.Колодії Манивецького району Волинської області 05 грудня 1978 року свідоцтва про шлюб серії 11-ЯК №0542545 (а.с.12,97), згідно якого шлюб було укладено між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON], при цьому в заяві про прийняття спадщини нотаріусом було зроблено відмітку, що особу [PERSON], [INFO] встановлено по паспорту У1-КИ №698605, виданого Солонянським РОД Дніпропетровської області 2.03.1979 року, тобто паспорту виданого ще в СРСР (а.с.36). Згідно наявної в матеріалах спадкової справи довідок виконавчого комітету Мопрівсько сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 16 лютого 2000 року померлий 08 серпня 1997 року [PERSON], яким на день смерті в сільській раді заповіт не посвідчувався і не змінювався, проживав в с.Григорівка і дружина померлого [PERSON] проживає в спадковому будинку (а.с.98), що також підтверджується довідкою виконкому Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 14 травня 2015 року №235 (а.с.144), витягу з по господарської книги Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за період з 01.01.1996 року по 01.01.2000 року (а.с.145), особовий рахунок №100 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали за життя в селі Григорівка вул.Горького, буд.126 Солонянського району Дніпропетровської області, а також підтвердили допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зі спадкової справи вбачається, що згідно виданого 28 січня 1997 року сертифікату на земельну частку (пай) серії ДП №0058224 [PERSON], який проживає в [INFO], на підставі рішення Солонянської райдержадміністрації від 23 січня 1997 року №31-р належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у власності КСП ім.Шевченка розміром 7,11 в умовних кадастрових гектарах Сертифікат зареєстровано 28 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №65 (а.с.99). 22 лютого 2000 року державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори [PERSON] як дружині на підставі ст.529 ЦК України було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на належне померлому 8 серпня 1997 року спадкодавцеві [PERSON] спадкове майно, яке складається з сертифікату на земельну частку (пай) серії ДП №0058224, що знаходиться в с.Григорівка у володінні КСП ім.Шевченка Солонянського району Дніпропетровської області розміром 7,11 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), зареєстрованого 28 січня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №65 (а.с.100). Як вбачається з матеріалів зазначеної спадкової справи на підтвердження факту реєстрації шлюбі між померлим спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] було надано видане повторно згідно актового запису №1 від 05 березня 1951 року по с/р с.Колодії Манивецького району Волинської області 05 грудня 1978 року свідоцтва про шлюб серії 11-ЯК №0542545 (а.с.12,97), згідно якого шлюб було укладено між [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON], що безспірно підтверджує визнання нотаріусом даного факту та свідчить про те, що за виданим 22 лютого 2000 року Солонянською державою нотаріальною конторою свідоцтвом право на спадщину за законом успадкувала [PERSON], оскільки згідно свідоцтва про шлюб саме так вірним є написання її прізвища, у звязку з чим суд приходить до висновку, що є визначенні законом підстави для задоволення вимог позивача в частині встановлення юридичного факту - факт належності померлій 16 вересня 2005 року [PERSON] виданого 22 лютого 2000 року Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на імя [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом (бланк АВІ 474524) після померлого 8 серпня 1997 року чоловіка [PERSON] Архиповича про спадкування належного померлому спадкового майна сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0058224, що знаходиться в с.Григорівка розміром 7,11 га, виданого Солонянською райдержадміністрацією Дніпропетровської області 28 січня 1997 року, зареєстровано в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну ділянку (пай) за №65 (а.с.100), оскільки від встановлення даного факту залежить виникнення права на спадкування у спадкоємців [PERSON] - її сина [PERSON], а після смерті останнього - у його спадкоємців, до яких відноситься спадкоємець першої черги за законом позивачка [PERSON], а в позасудовому порядку внести зміни до даного правовстановлюючого документа не можливо у звязку зі смертю особи, на імя якої його видано. В той же час, відсутні будь-які визначені законом підстави для встановлення в судовому порядку факту належності [PERSON] та [PERSON] виданого повторно згідно актового запису №1 від 05 березня 1951 року по с/р с.Колодії Манивецького району Волинської області 05 грудня 1978 року свідоцтва про шлюб серії 11-ЯК №0542545 (а.с.12,97), оскільки відповідно до ч.3 ст.256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають, в звязку з чим в задоволені вимог позивачки [PERSON] про встановлення в судовому порядку зазначеного факту необхідно відмовити. Оскільки видане державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори 22 лютого 2000 року [PERSON] як дружині на підставі ст.529 ЦК України свідоцтво про право на спадщину за законом на належне померлому 8 серпня 1997 року спадкодавцеві [PERSON] спадкове майно на день розгляду даної цивільної справи в установленому законом порядку визнане недійсним не було і не оспорюється позивачкою у даній справі, то воно є чинним і визначає коло спадкодавців, які прийняли спадок, так як інші спадкоємці першої черги за законом: сини померлого спадкодавця [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] визначених ст.549 ЦК України 1963 року дій не вчиняли. З урахуванням вище зазначеного, суд приходить до висновку, що [PERSON], отримавши 22 лютого 2000 року свідоцтва про право на спадщину після померлого 8 серпня 1997 року чоловіка [PERSON] про спадкування належного померлому спадкового майна - сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП №0058224, як спадкоємець першої черги за законом відповідно до положень ст.ст.524,529,549,560 ЦК України 1963 року, який був чинним на період виникнення спірних правовідносин, прийняла у спадок і все інше належне померлому спадкодавцю майно, в тому числі житловий будинок та земельну ділянку площею 0.72 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані в с.Григорівка вул.Горького,126 Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.19,20,22,27,28,30), але за життя в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно не отримувала, що вбачається з матеріалів спадкової справи №119/2000(а.с.95-100). Згідно виданого 07 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області сері 1-КИ №-94171(а.с.14,208) 16 вересня 2005 року в селі Григорівка Солонянського району Дніпропетровської області померла [PERSON], про що було вчинено актовий запис №23 від 19 вересня 2005 року Мопрівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, у звязку з чим відкрилась спадщина на належне їй майно. Статтями 1217, 1222 ЦК України 2003 року визначено, що спадкування здійснюється за заповітом чи за законом, а спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно положень ст.ст.1258, 1261 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу, а у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст.1268,1269 ЦК України 2003 року спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при цьому спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає її прийняти, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, може подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно листа Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 13 травня 2015 року (а.с.69) встановлено, що спадкова справа після померлої 16 вересня 2005 року [PERSON] не відкривалась. В той же час, згідно довідок виконавчого комітету Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 01 грудня 2009 року та від 11 квітня 2014 року померла 16 вересня 2005 року [PERSON], якою на день смерті в сільській раді заповіт не посвідчувався, проживав в с.Григорівка і дружина померлого [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована в [INFO] разом з сином [PERSON], який також був зареєстрований та проживав у спадковому будинку в період з 1997 року по березень 2007 рік включно та працював в ТОВ «Геоцентр» (а.с.23,146), що також підтверджується витягом з по господарської книги Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за період з 01.01.2001 року по 31.12.2005 року, особовий рахунок №1126 (а.с.147), а також підтвердили допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Інший син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] помер 05 липня 2013 року в м.Дніпропетровськ, актовий запис про смерть №594 від 08 липня 2013 року по Самарському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.16). Таким чином, судом встановлено, що після смерті 16 вересня 2005 року [PERSON] відповідно до положень ч.2 ст.1268 ЦК України прийняв її син [PERSON], який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але за життя своїх спадкових прав на майно померлої матері не оформив, в тому числі і на те, яке вона успадкувала після померлого 08 серпня 1997 року чоловіка [PERSON], тобто належні на праві власності останньому житловий будинок та земельну ділянку площею 0.72 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, які розташовані в с.Григорівка вул.Горького,126 Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.19,20,22,27,28,30). В той же час, інший син померлої [PERSON], який також помер 08 липня 2013 року (а.с.16) дій по прийняттю спадщини на майно померлої матері не вчиняв, постійно з померлим спадкодавцем на час відкриття спадщини не проживав, спадок в установленому законом порядку не прийняв, про що свідчить і його письмова заява від 10 липня 2006 року про те, що він відмовляється від земельного паю матері на користь [PERSON]С.(а.с.25), так і пояснення в судовому засіданні третіх - [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями [PERSON], про те, що вони не мають будь-яких претензій щодо спадкування позивачкою спірного спадкового майна. З урахуванням зазначеного, відсутні будь-які визначені законом підстав для встановлення юридичного факту - факт простійного проживання [PERSON] з його матірю [PERSON] на день її смерті 16 вересня 2005 року, тому в задоволені вимог позивачки [PERSON] про встановлення цього юридичного факту необхідно відмовити. Також судом встановлено, що згідно додатку 1 до виданого 25 грудня 1995 року Мопрівською сільською Радою Солонянського району Дніпропетровської області колективному сільськогосподарському підприємству ім.Шевченка Солонянського району Дніпропетровської області державного акту на право колективної власності на землю Сл 1-ДП №000043 (а.с.158,159) [PERSON] Феодосіїна була включена до списку членів даного КСП за №80, а згідно матеріалів жеребкування громадян по КСП ім.Шевченка (а.с.160-169) [PERSON] включена до списку за №204). В той же час, Мопріською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області 26 квітня 2001 року було видано державний акт на право приватної власності на землю 11-ДП №074193, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №211, (а.с.22,211) про передачу у приватну власність земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,700 гектарів в межах згідно з планом на імя [PERSON], з чого вбачається, що маються розбіжності в написані прізвища померлої [PERSON] в свідоцтві про смерть (а.с.14,208) та зазначеному державному акті на право приватної власності на землю, де її прізвище зазначено як [PERSON]. Відповідно п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-У1 від 20 листопада 2012 року та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що підлягає задоволенню заява позивача [PERSON] про встановлення факту належності померлій 16 вересня 2005 року [PERSON] правовстановлюючого документа - виданого 26 квітня 2001 року Мопрівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області на імя [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серія II-ДП №074193 на земельну ділянку площею 6,700 га, яка розташована на території Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №211, оскільки від встановлення залежить виникнення права на спадкування у спадкоємців [PERSON] її сина [PERSON], а після смерті останнього - у його спадкоємців, до яких відноситься спадкоємець першої черги за законом позивачка [PERSON], а в позасудовому порядку внести зміни до даного правовстановлюючого документа не можливо у звязку зі смертю особи, на імя якої його видано. Згідно положень ст.1225 ЦК України 2003 року право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, з урахуванням досліджених вище доказів, суд приходить до висновку, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачки [PERSON] в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після померлого 17 липня 2007 року батька [PERSON] на успадковане ним після його померлої 16 вересня 2005 року матері [PERSON] нерухоме майно: земельну ділянку площею 0.72 га за цільовим призначенням для обслуговування домоволодіння та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована в селі Григорівка вул.Горького,126 Солонянського району Дніпропетровської області, яка належала на праві власності померлому 08 серпня 1997 року [PERSON] згідно виданого 30 листопада 1995 року Мопрівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області державного акту серії Сл 111 - ДП №026430, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №348, та на земельну ділянку площею 6.700 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Мопрівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка належала на праві власності померлій 16 вересня 2005 року [PERSON] згідно виданого 26 квітня 2001 року Мопрівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області державного акту серії 11 - ДП №074193 на імя [PERSON], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №211, в той же час в задоволені решти позову про встановлення юридичних фактів необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial