Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS], як спільно придбане майно подружжя, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2000 року. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.02.2010 року її чоловік є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за даною адресою. Даний житловий будинок є придбаним за час спільного подружнього життя між ними, тобто є спільним майном подружжя. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що мається поштове повідомлення. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, в якій повідомляє, що свої позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 грудня 2000 року, оформивши його в Київському відділі реєстрації актів громадянського стану міста Харкова, актовий запис за №658, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.6). Згідно роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності в цілому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] від 27.02.2010 року за №1271 та записано в реєстрову книгу №11 за реєстровим №1408, що підтверджено довідкою комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос» від 04.02.2014 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.10.2013 року. Згідно до ч.1 ст.60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, а також заробітна плата, пенсія, стипендія, одержані одним із подружжя. Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, указаний вище житловий будинок набутий подружжям за час шлюбу і належить їм в рівних частках. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved