Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому уточнивши 16.01.2017 року позовні вимоги зазначила, що на підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 03 листопада 2009 року видано виконавчий лист відповідно до якого з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 350 грн. щомісячно. На даний час відповідач офіційно не працює, має нерегулярні мінливі доходи, його матеріальне становище на даний час покращилось, у звязку з чим просить стягувати з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, та стягнути з відповідача заборгованість за індексацією аліментів в за період з жовтня 2009 по грудень 2016 року в розмірі 11 250 грн., та заборгованість по аліментах за цей же період в розмірі 13209,67 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково в частині стягнення аліментів, погодилась сплачувати аліменти в розмірі 700 грн. та заборгованість по індексації, в решті позовних вимог просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа від 03 листопада 2009 року по справі № 285/2-1818/09 виданого Новоград-Волинським міськрайонним судом 09 листопада 2009 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання їх неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], у розмірі 350 грн. щомісячно /а.с.10/. Позивач після розірвання шлюбу з відповідачем, та укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на «Павлюк» (а.с. 12,13). Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатною особою, з часу ухвалення судового рішення матеріальне становище його змінилося: він офіційно не працює, проте має нерегулярні мінливі доходи, та враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, те що представник відповідача позов в частині стягнення аліментів в розмірі 700 грн. на місяць визнала, суд вважає що є підстави для зміни розміру аліментів, а тому приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі 700 грн. Матеріальний стан відповідача навіть з відрахуванням аліментів є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обовязку утримувати свою неповнолітню дитину, а навіть дозволяє відповідачу виконувати свої зобовязання щодо оплати аліментів на утримання сина. Згідно з частиною третьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. \~\~\~\~ Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у\~Сімейному кодексі України. \~\~\~\~ Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне утримання дитини. \~\~\~\~ Стаття 184 СК України\~передбачає можливість визначення розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою, визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Частина друга\~статті 184 СК України\~передбачає, що визначений судом у твердій грошовій сумі розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону. Оскільки спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє\~Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2\~статті 184 СК України, підлягає індексації за аналогією закону згідно пункту 8\~статті 8 ЦПК України\~у порядку, передбаченому\~Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі за № 6-113 цс 13, яка відповідно до вимог\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для судів. Оскільки представник відповідача позов в частині заборгованість по індексації визнала, тому відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, суд приймає визнання позову в цій частині відповідачем, яке на думку суду не суперечить вимогам закону, та обставини позову не потребують доказуванню відповідно до ст.61 ЦПК України, позов є законним та для його задоволення маються всі законні підстави. Що стосується стягнення заборгованості по аліментах в розмірі 13\~209, 67 грн., то в цій частині суд не вбачає правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті\~\~187\~\~цього Кодексу,\~\~погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати,\~\~пенсії,\~\~стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Статтею 187 СК України, визначений порядок сплати аліментів на дитину за ініціативою одного з батьків, який може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії,\~\~стипендії про відрахування аліментів на дитину\~\~з його\~\~заробітної плати,\~\~пенсії,\~\~стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Стягнення судом заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі рішення суду, законодавством не передбачено. Порядок стягнення аліментів визначений ЗУ «Про виконавче провадження». Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial