Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення коштів за договором позики посилаючись на те, що 15 квітня 2015 року сторони уклали договір позики відповідно до умов якого позивач передав у борг відповідачу 4 460 грн., які зобов'язався повернути до 14 жовтня 2015 року. У червні 2015 року відповідач повернув 2 660 грн., тому решта боргу складає 1600 грн., які просив стягнути разом з нарахованою сумою штрафу відповідно до умов договору у розмірі 1 400 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на його користь суму боргу, штраф та сплачений судовий збір. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що у нього відсутня заборгованість перед позивачем, кошти повернуті із його заробітної плати. Розписку писав зі слів позивача. У договорі позики його підпис, проте помилка у прізвищі. Просив відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року між сторонами укладений договір позики, за умов якого позивач передав відповідачу у борг кошти в розмірі 4 460 грн. на строк до 14 жовтня 2015 року. 02 червня 2015 року відповідачем повернуті кошти у розмірі 2 860 грн., залишок боргу склав 1 600 грн., про що відповідач надав позивачу розписку та зобов'язався їх повернути до 01 вересня 2015 року. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того, зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 5.3 договору позики, що укладений між сторонами визначено, що за порушення строків повернення позики позичальник сплачує штраф у розмірі 100 грн. за кожен день прострочення. Позивачем нарахований штраф у розмірі 100 грн. за період з 14 жовтня по 28 жовтня 2015 року у суму 1400 грн. ( 14 днів х 100 грн.), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Судом не можуть бути прийняті до уваги заперечення відповідача в частині повернення позивачу суми боргу, оскільки суду не надано жодного доказу в розумінні ст. ст. 57,59 ЦПК України. Також є неприйнятними та безпідставними заперечення відповідача щодо написання розписки зі слів позивача та підписання договору позики без його згоди, оскільки з часу складення зазначених документів, відповідач не звертався до відповідних компетентних органів з приводу неправомірних дій позивача. Крім суми боргу, нарахованого штрафу, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 487 грн. 20 коп. судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved