Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], звернулись 19 липня 2017 року в суд з цим позовом, вказуючи, що їм на праві власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. В цій квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], який є колишнім співвласником квартири. Відповідач за вказаною адресою не проживає з 26 лютого 2012 року, виїхав на постійне місце проживання у Російську Федерацію до свого брата, де і мешкає на даний час. Реєстрація відповідача створює їм перешкоди у належному їм праві володіння, користування та розпорядження будинком. Просили ухвалити рішення суду, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Позивачі в ході судового розгляду справи підтримали позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], [INFO], який зареєстрований на постійне місце поживання за адресою: [ADDRESS], надав заяву в електронній формі в якій позов визнав та просив справу розглянути у його відсутність. Вислухавши пояснення позивачів та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/, квартиру, користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Встановлено, що позивачам [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на праві приватної спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого 24 січня 2012 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області, зареєстровано в реєстрі за №155; та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВМ №769960 від 05.10.2004 року, зареєстровано в реєстрі за №3911. В цій квартирі на постійне місце проживання зареєстрований з 13.07.2005 року відповідач [PERSON], [INFO]. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловою площею. Факт того, що відповідач у вказаній квартирі не проживає підтверджується Актами про не проживання особи за місцем реєстрації від 23.05.2017 року та від 21.06.2017 року, згідно яких [PERSON], [PERSON] та [PERSON] своїми підписами засвідчили те, що [PERSON] з 26 лютого 2012 року фактично не проживає за адресою: [INFO]. Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до цієї норми закону відповідач зобовязаний був зареєструватись за новим постійним місцем проживання протягом 10 днів з дня переїзду до цього постійного місця проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], є формальною, без наміру його фактичного проживання в цій квартирі. Відповідно він втратив право на користування цією квартирою, оскільки добровільно припинив користування вказаною квартирою та переселився на інше місце свого проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням і є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за місцем реєстрації та відповідним захистом права власності позивачів на належну їм квартиру. Питання розподілу судових витрат між сторонами у справі судом не вирішується, оскільки таких вимог вони не заявляли.

Outcome: approved