Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 11 355,00 грн., а також судові витрати, покликаючись на те, що 16.09.2015 року відповідач [PERSON] самовільно проник на господарство по [ADDRESS] співвласником якого є позивачка разом із [PERSON] . Відповідач зруйнував перегородку на горищі сараю та вкрав її матеріальні цінності на загальну суму 11 355,00 грн., що підтверджується постановою Буського районного суду Львівської області від 16.12.2015 року про закриття кримінального провадження, в якій [PERSON] у своїх показах зазначає, що в липні 2015 року [PERSON] із чоловіком [PERSON] придбали матеріали та зробили цегляну перегородку на горищі сараю з окремим входом, а також, що він вирішив розібрати перегородку на горищі. Вказує, що зверталася до поліції та прокуратури щоб притягнути відповідача до кримінальної відповідальності по даному факту порушено кримінальне провадження №12015140170000522 від 02.10.2015 року. Зазначає, що факт здійснення крадіжки відповідачем підтверджується перевіркою Радехівської прокуратури. Відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду, за таких обставин вимушена звернутися до суду. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 02.01.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлено сторони. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечив, покликається, що зазначені позивачем доводи є безпідставними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, зазначивши, що такі обставини є видуманими внаслідок довготривалих конфліктів між сторонами, вказує, що станом на 2015 рік позивач не була єдиним власником домогосподарства по [ADDRESS] , співвласником такого була [PERSON] , від якої відповідач отримав довіреність на вчинення всіх дій, тому він мав право перебувати на його території. Зазначає, що позивач не надала жодного доказу на підтвердження вчинення відповідачем крадіжки її майна, по факту вчинення крадіжки майна позивача порушено кримінальне провадження №12015140170000522 від 02.10.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України, яке постановою Кам`янка-Буського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області від 09.04.2019 року закрито. Всі допитані по цьому провадженню свідки, які попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази, вказували на непричетність відповідача до вчинення крадіжки. На даний час кримінальне провадження не є завершеним, немає жодного вироку суду відносно відповідача [PERSON] , а тому його вина у вчиненні крадіжки майна позивача [PERSON] є невстановленою та недоведеною. Просить в задоволенні позову відмовити. Підстав для розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін з огляду на розмір грошового стягнення та характер спірних правовідносин не вбачається, а тому суд приходить до висновку про безпідставність клопотання відповідача про розгляд справи з викликом сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] разом із [PERSON] є співвласниками житлового будинку та господарських споруд по [ADDRESS] . Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] самовільно проник на вказане господарство та зруйнував перегородку на горищі сараю та вкрав її матеріальні цінності на загальну суму 11 355,00 грн. По даному факту порушено кримінальне провадження №12015140170000522 від 02.10.2015 року за ч. 1 ст. 185 КК України. Постановою Кам`янка-Буського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області від 09.04.2019 року закрито кримінальне провадження від 02.10.2015 року, проте вказана постанова ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.11.2019 року №440-1589/15 скасована, а матеріали кримінального провадження направлено до СВ Буського ВП Кам`янка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області для проведення додаткового розслідування. Розглянувши справу в межах заявлених вимог та оцінивши досліджені докази у їх сукупності, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного Кодексу України, також судом взято до уваги роз`яснення, що містяться у Постанові № 6 Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Саме таких висновків дійшов Пленум Верховного суду України, виклавши їх у постанові від 27.03.1992 року за №6, та роз`яснивши, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної чи юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією і негативними наслідками. Частиною 3 ст.10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1,4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи із змісту принципу «презумпції невинуватості», закріпленого у ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Аналогічні положення містяться і в п. 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також в Рішеннях Європейського суду з прав людини (по справі Minelli v. Switzerland; Barbera, Messegue et Jabardo v. Spain та багатьох інших). Положеннями ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так ч. 1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Як вбачається з позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідача 11 355 грн. матеріальної шкоди, яка завдана шляхом руйнування перегородки на горищі сараю та викраденням матеріальних цінностей, що підтверджується наданими нею документами та квитанціями про оплату. До позовної заяви додано власноручно написаний перелік та вартість викрадених товарно-матеріальних цінностей 18.09.2015 року [PERSON] , а саме: колодок в кількості 2 шт. вартістю 170 грн., цегли 300 шт. вартістю 660 грн., цементу 4 мішки вартістю 180 грн., дверей і коробки вартістю 500 грн., гаражних дверей вартістю 4680 грн., труб-ринв у кількості 10 шт. вартістю 560 грн., мішків капронових у кількості 50 шт. вартістю 325 грн., вагонки вартістю 450 грн., фанери кольорової вартістю 110 грн., двох рулонів металевої бляхи вартістю 1800 грн. та цибулі 5 ящ. вартістю 280 грн. Постановою Кам`янка-Буського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області від 09.04.2019 року закрито кримінальне провадження від 02.10.2015 року, проте вказана постанова ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.11.2019 року №440-1589/15 скасована, а матеріали кримінального провадження направлено до СВ Буського ВП Кам`янка-Буського ВП ГУ НП у Львівській області для проведення додаткового розслідування. Відтак суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження завдання шкоди [PERSON] саме в розмірі 11 355 грн. З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. З огляду на викладене та

Outcome: dismissed