Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що із відповідачем вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі, з вересня 2017 року проживають окремо. Вона непрацездатна, інвалід першої групи, та крім пенсії інших доходів немає. Відповідач є працездатним, на утриманні інших осіб немає, матеріальну допомогу на утримання позивача може надавати, а тому вона просить стягнути аліменти на її утримання. В судовому засідання представник позивача [PERSON] просила задовольнити вимоги в повному обсязі. Відповідач позов не визнав, пояснив, що не має змоги сплачувати аліменти, працює, отримує не велику заробітну плату, сплачує кошти за навчання доньки та її проживання в гуртожитку. Судом встановлено, що 3 жовтня 1998 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб І-КИ 038859, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Марганецького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Згідно пояснень відповідача Марганецьким міським судом постановлено рішення про розірвання шлюбу, яке на теперішній час не набрало законної сили. [PERSON] є інвалідом I групи, довічно і отримує відповідну пенсію у розмірі 2252 гривні 41 коп. на місяць (довідка №2367 від 15.11.2017 року видана УПФ України в м.Марганець. Згідно зі ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Відповідно до вимог ст.76 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Як встановлено судом, [PERSON] є працездатною особою, офіційно працевлаштований ПП «Сантехмонтаж», отримує заробітну плату в розмірі 4000 гривень, жодних стягнень за виконавчими документами із нього не проводиться, неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на своєму утриманні не має. Інших видів доходів сторонами не надано. Відповідачем надано договір, укладений між ним та Університетом митної справи та фінансів 10.08.2016 року, про надання освітніх послуг, а саме навчання [PERSON], в період з 1.09.2016 року по 30.06.2018 року. Згідно умов договору вартість навчання складає 36000 гривень. Крім того, відповідачем надано квитанції про оплату коштів за проживання доньки в гуртожитку в сумі 3120 гривень за семестр. Відповідно до вимог ст. 77 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя і сплачуються щомісячно. Згідно ст.78 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Із врахуванням встановлених обставин, матеріального стану позивача та відповідача, який сплачує кошти за навчання доньки та проживання її в гуртожитку, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача частково, стянувши аліменти в розмірі 1/10 частки із усіх видів доходу відповідача щомісячно, що відповідає вимогам розумності та справедливості, і не суперечить положенням ст. 75-78,80 СК України, ст.3 ЦК України. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial