Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, посилаючись на те, що у період з 01 квітня 2014 року по 08 лютого 2019 року, [PERSON] , знаходилась у трудових відносинах з ПрАТ «Управління механізації будівництва №23». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці (серія АД , номер [NUMBER] ). Під час її знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього була нарахована їй, але не виплачена заробітна плата у розмірі 18078,99 (вісімнадцять тисяч сімдесят вісім) грн.. 99 коп. Дана сума усно надана позивачу бухгалтером по заробітній платі ПрАТ «Управління механізації будівництва №23» Желізняк Надією Вікторівною. 08 лютого 2019 року позивач була звільнена за власним бажанням згідно наказу № 08-ВК від 08.02.2019року. Вказаним наказом, була передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 36 календарних днів. Як передбачено ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім того, частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-інваліда з дитинства підгрупи А- І групи. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивача 08.02.2019 р., відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України. За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню у судовому порядку 18078,99 грн. Крім того, як передбачено ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 р. в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Згідно штатного розкладу за грудень 2018 року - січень місяць 2019 року середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала 6881,00 грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 445,13. грн. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 66 робочих дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 29378,58 грн. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та прохала позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача , надала до суду заяву в якій прохала відмовити в задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що позивачкі надату розгляду справи в суді заборгованість по заробітній платі сплачена. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року по 08 лютого 2019 року, [PERSON] , знаходилась у трудових відносинах з ПрАТ «Управління механізації будівництва №23». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці (серія АД , номер [NUMBER] ). 08 лютого 2019 року на підставі п.1 ст.36 КЗпПУ позивач була звільнена за угодою сторін, згідно наказу № 08-ВК від 08.02.2019року. На час звільнення позивач обіймала посаду інспектора з кадрів та за сумісництвом бухгалтера 1-ї категорії. Згідно вказаного наказу позивачці, була передбачена виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 26 календарних днів та додаткову відпустку тривалістю 10 календарних днів, а загалом 36 календарних днів.. На дату звільнення позивача відповідачем було проведено розрахунок але не виплачено заборгованості по заробітній платі. Згідно довідки №150 від 19.08.2019 року виданої ПрАТ «УМБ-23» розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] за два останні місяці роботи складає 336грн.06коп. Лише 18.06.2019 року відповідачем виплачено заборгованість по заробітній платі позивачу в розмірі 8627грн.55коп., що підтверджується платіжним дорученням № 18 від 18.006.209 року. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України, Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України, При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. А відповідно до статті 117 КЗпП України, В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Днем звільнення вважається останній день роботи. У цей день працівникові має бути повністю виданий розрахунок із заробітної плати: має бути видана заробітна плата, включаючи оплату праці за останній день роботи, компенсація за невикористані дні відпустки.При нарахуванні суми, належної до виплати працівникові, який звільняється, власник вправі провести утримання із заробітної плати працівника, але тільки з дотриманням правил, які встановлюють підстави, межі утримання та види виплат, з яких допускається утримання (у відповідності зі статтями 127, 128, 129 КЗпП України). Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно п. 21 вище вказаної Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Згідно абзацу 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці робот. У зв`язку з вищенаведеним, при розрахунку середнього заробітку було взято заробітну плату за червень та липень 2018 року. Згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. А відповідно до статті 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Також відповідно до статті 128 КЗпП України, При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п`ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправиш робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Відповідно до статті 129 КЗпП України, не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення. Також відповідно до статті 26 Закону України «Про оплату праці», Відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п`ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам. Обмеження, встановлені частиною другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при відбуванні покарання у вигляді виправиш робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством стягнення не звертається. Згідно з ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Таким чином, зважаючи на встановлені обставини а саме те, що відповідач провів повний розрахунок за заборгованістю по заробітній платі перед позивачем 18 червня 2019 року, суд вважає позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають до задоволення. Одночасно, суд вважає належним чином встановлений факт затримки розрахунку з позивачем при його звільненні, а саме повний розрахунок проведено 18 червня 2019 року, а тому позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є такими, що підлягають до задоволення. Приймаючи рішення в цій частині позовних вимог, суд враховує обставину , яка беззаперечно перешкоджала провести розрахунок відповідачу в період з 27.03.2019 року по 17.06.2019 року, це наявність постанови ВП №58739632 від 27.03.2019 року винесену приватним виконавцем Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. про арешт коштів боржника- приватного акціонерного товариства «Управління механізації будівництва №23», яка заблокувала фінансову діяльність відповідача та останнім була оскаржена і в судовому порядку скасована. Таким чином стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, з вини відповідача при звільненні позивача є такими, що підлягають до часткового задоволення, а саме період коли відповідач мав можливість здійснювати свою фінансово-господарську діяльність з 09.02.2019 року по 26.03.2019 року включно, що складає 31 робочий день, середньоденна заробітна плата позивача складає-336грн.06 коп., ( з розрахунку, що кількість робочих днів умножається на середньоденну заробітну плату позивача), а тому заборгованість становить 10471 грн.40 коп. Судові витрати по справі на підставі ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст. ст..12,13, 30, 78-80, 141, 258 - 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України,

Outcome: partial