Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

Позивач з врахуванням уточнених позовних вимог звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя- спільно придбаного у шлюбі автомобіля ГАЗ-6611 самоскид, державний номерний знак [NUMBER], а саме стягнути з відповідача половину вартості автомобіля в сумі 21847 грн. 59 коп. та стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивувала тим, що у липні 2017 року під час шлюбу із відповідачем, вони придбали спірний автомобіль за 34000 грн, який належить їм на праві спільної сумісної власності, і автомобіль був зареєстрований на відповідача. Через деякий час вони придбали у жителя [INFO] металевий кузов вартістю 8000 грн. до автомобіля ГАЗ-6611 і таким чином загальна вартість авто становить 42000 грн. Починаючи із серпня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинились, вони стали проживати окремо. Перебуваючи у шлюбі, відповідач без її згоди, перереєстрував спірний автомобіль на свого батька [PERSON], при цьому не сплативши їй жодної грошової компенсації. Відповідач не бажає у добровільному порядку розділити вказаний автомобіль і тому вона звернулась до суду з вищевказаним позовом. В судове засідання позивач та її представник не зявились, представник подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позові і просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд за його відсутності із зазначенням того, що він позовні вимоги не визнає, подав письмове заперечення з тих підстав, що у липні 2014 року його батько [PERSON] подарував йому грошові кошти в сумі 18000 грн., які належали йому особисто і 12.07.2014 року він придбав спірний автомобіль, який мав використовувати для вантажних перевезень. Оскільки автомобіль потребував постійного ремонту і значних матеріальних затрат, він не в змозі був його обслуговувати і вирішив перереєструвати його на свого батька. Таким чином, автомобіль ГАЗ-6611 був придбаний на його особисті кошти, перебував у його особистій власності, а тому не підлягає поділу у якості спільного сумісного майна подружжя. Крім того, шлюбні відносини із позивачем припинили у серпні 2015 року, а автомобіль був відчуджений у липні 2015 року, тобто ще у період шлюбу. Дослідивши матеріали в сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2010 року по 11.08.2015 року. З серпня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинено, що не заперечується останніми, що у відповідності до вимог ст.82 ЦПК України ці обставини не доказуються при розгляді цієї справи. Згідно інформації, наданої Територіальним сервісним центром № 3545 Регіонального сервісного центру МВС у Кіровоградській області автомобіль ГАЗ 6611, реєстраційний номер [NUMBER], 1992 року випуску, 12.07.2014 року був зареєстрований на [PERSON]. 08.07.2015 року даний автомобіль був перереєстрований на нового власника-Терещука [PERSON]. Відповідно до проведеної автотоварознавчої експертизи № 56 від 07.05.2018 року ринкова ціна автомобіля ГАЗ 6611, реєстраційний номер [NUMBER], 1992 року випуску, станом цін на 08.07.2015 року становить 43695 грн.18 коп. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України визначено, що право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтею 68 СК передбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма зафіксована і у ч.2 ст.370 ЦК України, де зазначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно розяснень п.30 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права йог спільно сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Таким чином, зважаючи на те, що відповідач відчужив автомобіль, який\~\~куплено за час перебування у шлюбі, без згоди та відому на те дружини, як співвласника майна, яка має законне право на 1/2 його частину і не довів належними та допустимими доказами факту його придбання\~\~за кошти, які належали йому особисто, тому суд приходить до висновку про стягнення із відповідача половини вартості цього автомобіля. При цьому, у відповідності до вимог ст..263 ЦПК України суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм прав, викладених у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 року по справі № 404/1515/16-ц ( провадження № 61-8518 св18), від 18.04.2018 року по справі № 180/254/15-ц ( провадження № 61-5231св18). \~ \~ \~ \~За змістом ст.141 ЦПК України суд проводить розподіл судових витрат між сторонами. Оскільки позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн.20 коп. та витрати на проведення експертизи в сумі 175 грн.80 коп.,то із відповідача підлягає до стягнення вказана сума на користь позивача. \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного та

Outcome: approved