Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачі свої вимоги мотивують тим, що 04.04.1989 року [PERSON], отримано ордер на житлове приміщення № 63189 на спірне житлове приміщення на зайняття чотирьох кімнатної квартири разом із сім'єю: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] 04.04.1998 року [PERSON]. уклала шлюб з відповідачем [PERSON], та 28.05.1998 року останього було зареєстровано в спірній квартирі. Від даного шлюбу в них народились діти, а саме: [PERSON], 1998 року народження та [PERSON], 2006 року народження, які разом проживали в згаданій квартирі. 19.08.2010 року, даний шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, сімейні стосунки між ними припинені, і [PERSON], забравши свої речі виїхав з квартири де протягом останніх п'яти років не проживає, проте залишається зареєстрованим. У судовому засіданні [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду судові повістки повертались без вручення із позначкою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 24, 54, 80). Позивач [PERSON], до постановлення в даній справі судового рішення, помер [INFO]. У зв'язку з чим та за клопотанням позивачів, закрито провадження за позовними вимогами [PERSON], оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва, в порядку п. 6 ст.205 ЦПК України. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачів, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Згідно з ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі.У 2010 році шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданий Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції м. Києва 19.08.2010 року (а.с.13). 04.04.1989 року [PERSON], отримано ордер№ 63189 на житлове приміщення квартиру [ADDRESS] на зайняття чотирьох кімнатної квартири разом із сім'єю: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки Форми №3, виданої КК «Центр комунального сервісу» м. Києва від 02.08.2016 року №02/08/1-3337, у згаданій квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Власником особового рахунку є [PERSON] (а.с.9). Стаття 72 Житлового кодексу Української РСР визначає порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК Української РСР особа втрачає право на користування житловим приміщенням у випадку своєї відсутності в даному приміщенні понад шість місяців без поважних причин. Відповідно до Акту від 10.08.2015 року складеного представником ЖЕД № 8, відповідач не проживає більше чотирьох років у спірній квартирі не проживає, особистих речей не виявлено (а.с. 10). Відповідно до Акту від 06.09.2016 року складеного представником ЖЕД № 8, відповідач не проживає більше п'яти років у спірній квартирі не проживає, особистих речей не виявлено (а.с. 11). Таким чином, судом встановлено, що відповідач більш як один рік в спірному жилому приміщенні не проживає, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинив, а тому він втратив право користування згаданим житловим приміщенням. Оскільки відповідач тривалий час не проживає у квартирі, але значиться зареєстрованим у ній, то суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про те, що в судовому засіданні встановлені обставини, які свідчать про відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік і доказів про поважність причин такої відсутності суду не надано, що відповідно до частини 2 ст.405 ЦК України є правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням та задоволення позову. Рішення суду є правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації у будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved