Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача 11000 доларів США суми вкладу, 148,19 доларів США нарахованих, але не виплачених відсотків, 53,14 доларів США - 3% річних за прострочення виконання зобов'язання протягом 58 днів, 159,43 доларів США - процентів за користування вкладом. Свої вимоги мотивує тим, що 29 травня 2014 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/45/186166, згідно з яким Банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 11000 доларів США строком на 10 днів під шість відсотків річних. Однак не зважаючи на звернення позивача, у виплаті таких коштів їй було відмовлено, з посиланням на їх відсутність у банку. Оскільки на даний час відповідач в добровільному порядку виконати свої зобов'язання за договором відмовляється, а тому просить примусово стягнути з останнього суду вкладу та проценти за користування вкладом. В судовому засіданні 06.08.2014р. позивач уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. В останнє судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.34). Вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки на даний час існують проблеми з підкріпленням кас відділення грошовими коштами та політична ситуація в країні є нестабільною. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Згідно з ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 29 травня 2014 року між сторонами було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/45/186166, згідно з яким Банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 11000 доларів США строком на 10 днів під шість відсотків річних. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Разом з тим, не зважаючи на обов'язок відповідача повернути 08.06.2014р. суму вкладу та виплатити проценти за його користування, на час розгляду справи відповідач своїх зобов'язань належним чином не виконав, що підтверджується випискою по угоді 2630/45/186166 від 29.05.2014р. (а.с.44-45), чим порушив майнові права позивача, а тому суд вважає, що останні слід відновити шляхом стягнення з відповідача 11000 доларів США суми вкладу, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день розгляду справи, еквівалентно 142439 грн. 54 коп., та 148,19 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день розгляду справи, еквівалентно 1918 грн. 92 коп., нарахованих, але не виплачених відсотків. Крім цього, згідно з ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.36-37) три відсотки річних за прострочення виконання зобов'язання протягом 58 днів за період з 10.06.20014р. по 06.08.2014р. становлять 53,14 доларів США, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день розгляду справи, еквівалентно 688 грн. 11 коп. Враховуючи те, що відповідачем не виконано свого грошового зобов'язання перед відповідачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині також підлягають до задоволення. Разом з тим, згідно з п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків. Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. При обчисленні розміру втраченої вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано боржником належним чином. Нічим не підтверджені розрахунки кредитора про можливі доходи не можуть братися судом до уваги. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права. Обґрунтування і доказування розміру збитків здійснюється кредитором. Така вимога обумовлена основною спрямованістю інститутів цивільно-правової відповідальності саме на відшкодування збитків. Разом з тим, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження наявності та розміру втраченої вигоди, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. При цьому, у відповідності до вимог ст.ст.82, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати по справі, що становлять 1450 грн. 47 коп. судового збору.

Outcome: partial