Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог з урахуванням уточнень посилається на те, що вона працювала в КВНЗ «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на посаді викладача фізичного виховання. Наприкінці серпня 2015 року між нею та директором закладу [PERSON] виник спір, ініціатором якого з особистих мотивів був директор. Зокрема, склалась ситуація, за якої директором було поставлено питання про звільнення викладача [PERSON] В результаті даного спору, після морального тиску на [PERSON] його було звільнено, а її переведено на менш оплачувану посаду викладача фізичного виховання без її відома. З 16.11.2016 року по 03.12.2016 року вона перебувала на лікарняному. В перший робочий день після вихідних 05.12.2016 року вона вийшла на роботу, де її поставили перед фактом того, що вона звільнена та видали трудову книжку яка містила запис про звільнення по п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП на підставі наказу №122-к від 05.12.2016 року. Їй була виплачена заробітна плата на банківську картку. Після цього її буквально вигнали з приміщення закладу не давши змоги забрати особисті речі. Позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ №122-к від 05.12.2016 року про звільнення її з посади викладача фізичного виховання в Комунальному вищому навчальному закладі «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на підставі п.3 ч.1 ст.40 КЗпП у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором і правилам внутрішнього трудового розпорядку; поновити її на роботі на посаді викладача фізичного виховання в Комунальному вищому навчальному закладі «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, яке знаходиться за адресою: м.Дніпро, пр.Богдана Хмельницького, 23; стягнути з Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради яке знаходиться за адресою: м.Дніпро, пр. Богдана Хмельницького,23 на її користь 48949,67 грн. - середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, 10 000 грн. - компенсації моральної шкоди, разом 58 949,67 грн.; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без технічної фіксації процесу, підтримав уточнену редакцію позовних вимог в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був повідомленим належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. 169, 224,225 ЦПК України - заочно. У зв'язку з неявкою відповідача та наданням позивачем заяви, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді викладача фізвиховання Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, що підтверджується копією трудової книжки(а.с.4-5). Наказом №99/1 від 30.09.2016 року [PERSON] оголошено догану за недбале заповнення журналу керівником групи А-31 [PERSON] Від ознайомлення з наказом позивачка відмовилась, про що також складено акт. Наказом №109/1-к від 01.11.2016 року [PERSON] оголошено догану за відсутність контролю присутності студентів під час проведення занять викладачем фізичного виховання [PERSON] Про відмову з ознайомленням з наказом складено акт. Наказом №114-к від 14.11.2016 року [PERSON] оголошено догану за зрив заняття з фізичного виховання в гр. А-12 09.11.2016 року. Про відмову від надання письмових пояснень [PERSON] складено акт. Наказом №113/1-к від 14.11.2016 року керівник вирішив звернутись до профспілкового комітету з поданням на отримання згоди на звільнення позивачки. Про відмову від ознайомлення з наказом складено акт. Протоколом №5 від 15.11.2016 року профспілковий комітет надав згоду на звільнення [PERSON] за п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання своїх обов'язків. 05 грудня 2016 року наказом №122-к позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно п. 3 ч.1 ст. 40 КЗПП України. На наказі про звільнення відсутній підпис позивача, що підтверджує Акт від 05.12.2016 року про відмову [PERSON] від підпису наказу на звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, трудову книжку та особисту медичну книжку [PERSON] отримала під підпис. Підставою звільнення позивача, як зазначено в тексті наказу №122-К про звільнення від 05 грудня 2016 року, є систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку згідно положень п. 3 ч.1 ст. 40 КЗПП України. У відповідності до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. У разі якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статутом. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] була відсутня на розгляді подання. Таким чином, виборним органом первинної профспілкової організації був порушений порядок розгляду подання директора [PERSON] про отримання згоди на звільнення [PERSON] з посади викладача фізвиховання Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради. Суд також дає оцінку і тій обставині, що [PERSON] є одинокою матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], оскільки на даний час шлюб [PERSON] з [PERSON] розірвано та, останній участі у вихованні дитини не приймає. У відповідності до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Таким чином, до досягнення дитиною [PERSON] чотирнадцятирічного віку застосування до неї звільнення за ст. 40 КЗпП України взагалі не допускається крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. При допущених відповідачем численних порушеннях чинного трудового законодавства України під час накладення дисциплінарного стягнення та звільнення [PERSON], суд знаходить її вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди обґрунтованими та підлягаючими частковому задоволенню. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законних підстав або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Встановлено, що середньоденний заробіток позивача складає 324,17 грн., що підтверджується довідками Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради від 29.06.2017 року. Позивач звільнена з роботи 05.12.2016 року і її заробітна плата за час вимушеного прогулу, яка підлягає стягненню з відповідача Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради, складає 48 949 грн. 67 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як встановлено в судовому засіданні, незаконним звільненням позивачу була дійсно заподіяна моральна шкода, яка виразилася у втрачені нормальних життєвих зав'язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Вона та її діти залишились без засобів для існування. Заподіяна моральна шкода оцінюється позивачем у розмірі 10 000,00 грн. Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких він зазнав, їх тривалості та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б засадам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з Комунального вищого навчального закладу «Дніпровський базовий медичний коледж» Дніпропетровської обласної ради на користь держави судовий збір в сумі 1280 грн. 00 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial