Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що відповідач у період із 22 листопада 2003 року до 17 лютого 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із її братом [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач має 5 неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] ; сина [PERSON] , [INFO] . Неповнолітня [PERSON] спочатку періодично, а із січня 2019 року постійно проживає із позивачем та [PERSON] (матір`ю [PERSON] ) по [ADDRESS] та перебуває на їх утриманні. Позивач цікавиться навчанням та шкільним життям дитини. Відповідач не піклується про стан здоров`я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає участі в її утриманні. В даний час [PERSON] , користуючись правами багатодітної матері та в зв`язку з втратою годувальника, отримує від держави матеріальну допомогу, яку ніколи не використовувала на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] . Вона проживає із чоловіком, який не досить добре ставиться до [PERSON]. Таким чином, позивач вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по відношенню до доньки. В червні 2020 року неповнолітня [PERSON] звернулася із заявою до міського голови з приводу позбавлення батьківських прав матері. На момент звернення до суду із позовом дана заява не вирішена. Бездіяльність Органу опіки та піклування у вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача стала причиною звернення позивача, з якою проживає дитина, до суду із даним позовом. Ухвалою від 10 листопада 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, просить задовольнити. Пояснила, що [PERSON] вже довгий час проживає разом із нею. В неї є обладнана всім необхідним кімната, одяг, вона ходить до репетиторів. Мама (відповідач) не йде на контакт із донькою, не кличе жити до себе, да й будинок, де вона проживає, належить не їй, а бабусі [PERSON] (матері позивача), [PERSON] та її брату [PERSON] і не має нормальних умов для проживання дитини. Відповідач дає кошти щомісячно по 500, 1500, один раз було 3400 гривень, однак інших батьківських обов`язків не виконує і не має бажання це робити. Вона проживає разом із ще трьома малолітніми дітьми та співмешканцем, який не досить добре ставить до [PERSON], коли та приходить в гості. Проживаючи у неї (позивача), Катя стала спокійніша, краще навчається. Наполягає на позбавленні батьківських прав відповідача. Відповідач [PERSON] позов не визнала, заперечує проти його задоволення. Відзиву на позов не надала. В судовому засіданні зазначила, що така ситуація склалася після смерті її чоловіка (батька [PERSON] та брата позивача) і причиною тому є будинок, де вона зараз проживає. Доньку «переманили» коштами та одягом, які позивач має змогу більше дати, ніж вона. Однак вона ніколи не виганяла дитину з дому, та сама вирішила жити з тіткою (позивачем) і на прохання повернутися додому відмовляється. Щоб не травмувати психіку доньки, не ходить до школи, бо дочка сердиться. Кожен місяць дає кошти, скільки може, оскільки отримує лише допомогу і має ще трьох малолітніх дітей, яких необхідно утримувати. Син [PERSON] дійсно живе у її сестри, сам так захотів. Коли [PERSON] приходить додому, навіть не балакає з нею (відповідачем), сидить у телефоні. [PERSON] (чоловік, з яким проживає відповідач) нормально ставить до всіх дітей, але коли бачить, що Катя «хамить» матері, може щось сказати. Продукти, які вона пропонує забирати [PERSON], остання брати відмовляється. Ходила на заняття до психолога, але донька не захотіла продовжувати. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Переяславської міської ради Лой К.І. вважає, що позов не підлягає до задоволення. Пояснила, що дана сім`я вже довгий час перебуває на контролі у служби. Покійний батько неповнолітньої [PERSON] (брат позивача та чоловік відповідача) вживав алкогольні напої, однак до дітей ставився нормально, відвідував школу. Відповідач має 5 дітей, нарікань на невиконання нею батьківських обов`язків не було, алкоголь не вживає. Катя найстарша дитина, її з народження допомагала «нянчити» позивачка. Після смерті чоловіка відповідача почалися сварки за будинок. Дійсно, у позивача створені всі необхідні умови для проживання дитини, однак позивач та її сестра (свідок [PERSON] ) психологічно тиснуть на Катю та не сприяють зближенню мами та доньки. Відповідач намагається налагодити відносини з донькою, ходила разом із нею до психолога, але остання продовжувати такі заняття не захотіла. Однак відповідач не має таких матеріальних можливостей, як позивач. Підстав позбавляти її батьківських прав немає. Судом встановлено наступне. Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13 березня 2018 року Переяслав-Хмельницького міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, [PERSON] помер [INFO] в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області (а.с.8). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07 квітня 2020 рок було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту батьківства та внесення змін до актового запису про народження (а.с.10-13). Суть позовних вимог полягала у встановленні факту батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року, яка набрала законної сили, вищезазначене рішення суду залишено без змін (а.с.14-15). Відповідно до довідки КЗ КОР «Переяслав-Хмельницький ліцей-інтернат «Патріот» № 01-17/432 від 14 липня 2020 року (а.с.28) [PERSON] є ученицею 9 класу даного навчального закладу із 02 вересня 2013 року по час видачі довідки та перебуває на неповному державному утриманні. Дитина [PERSON] позитивно характеризується за місцем навчання (а.с.29). Згідно акту обстеження умов проживання від 28 січня 2019 року (а.с.16), складеного головним спеціалістом Служби у справа дітей та сім`ї Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області [PERSON] , в будинку, де проживає неповнолітня [PERSON] , 2005 року народження, по [ADDRESS] , є всі належні умови. [PERSON] має окрему кімнату, обладнану всім необхідним для дівчинки. Одягом, взуттям, засобами гігієни, канцелярським приладдям , продуктами харчування [PERSON] забезпечують її тітка [PERSON] та бабуся [PERSON] . Зі слів [PERSON] , вона займається навчанням та вихованням дівчинки з першого класу. [PERSON] не бажає проживати із мамою, оскільки там проживає сторонній чоловік. Матеріальної допомоги на утримання доньки мати не надає. Відповідно до акту № 237 від 16 липня 2020 року(а.с.33), складеного депутатом Переяславської міської ради, [PERSON] із 2017 року постійно проживає у будинку бабусі [PERSON] по [ADDRESS] . Сестра померлого [PERSON] . [PERSON] неодноразово зверталася із заявами до міського голови Костіна Т.В. з приводу неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно її неповнолітніх дітей та позбавлення батьківських прав відносно них, визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] (а.с.17, 19, 21, 23, 25-26). Згідно відповіді Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 20-22-84 від 05 лютого 2019 року (а.с.18) комісією були проведені профілактично-роз`яснювальні бесіди із [PERSON] щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, вирішено направити клопотання до Переяслав-Хмельницького ВП ГУ НП в Київській області про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Відповідно до відповіді Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 20-22-831 від 09 липня 2019 року (а.с.22) міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області проведені заходи по сприянню у налагодженню стосунків дитини [PERSON] та матері [PERSON] . З відповіді Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 20-22-271 від 01 квітня 2020 року (а.с.24) вбачається, що підстав для вилучення неповнолітньої [PERSON] у матері [PERSON] немає. Відповідно до відповіді Переяславської міської ради № 20-22-374 від 27 травня 2020 року (а.с.27) [PERSON] отримує пенсію по втраті годувальника в розмірі 2457 грн, що складає 491 грн 40 коп. на кожну дитину, яку витрачає на потреби дітей. [PERSON] добровільно вирішила пожити у своєї бабусі [PERSON] , звернень від якої стосовно проживання у неї онуки до органу опіки та піклування не надходило. [PERSON] наголошено на необхідно реєстрації місця проживання всіх дітей. Питання реєстрації ускладнює втрата нею за рішенням суду права користування житловим приміщенням, що розташоване по [ADDRESS] , та неможливість реєстрації в будинку за місцем проживання в зв`язку із нездачею його в експлуатацію. 16 липня 2020 року неповнолітня [PERSON] звернулася до міського голови Костіна Т.В. із заявою про позбавлення батьківських прав її матері [PERSON] в зв`язку з тим, що вона із січня 2018 року ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.30). Як вбачається із висновку, доданого до рішення Переяславської міської ради № 80-02 від 16 лютого 2021 року (а.с.77), орган опіки та піклування Переяславської міської ради вважає недоцільним позбавляти батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року (а.с.92-94), яке не набрало законної сили, було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Переяславської міської ради про право на завершення приватизації та перехід прав забудовника в порядку спадкування Даним рішення було визнано за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] право на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на 1/3 частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] ; право на завершення та одержання правовстановлюючого документа на 1/3 частину земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,1000 га, що розташована на території Гайшинської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; права та обов`язки забудовника 1/3 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,1000 га, що розташована по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] , сестра позивача, показала суду, що ще за життя її брата і він, і відповідач не дуже опікувалися дітьми і вони із сестрою їм допомагали. Після смерті брата взагалі щось почало відбуватися незрозуміле: племінник [PERSON] був відправлений до сестри відповідача, [PERSON] жила у позивача, інколи ходила до матері. Однак мати не дуже нею опікувалася: дитина жила на горище, де не було нормальних умов, а в будинку жили відповідач з трьома меншими дітьми, її мати та [PERSON] (співмешканець відповідача). Катя не хоче ходити до мами, а мама нічого не робить, щоб дитина повернулася та щоб відносини налагодилися. Неповнолітня [PERSON] була заслухана судом в присутності соціального педагога [PERSON] та пояснила, що давно проживає у тьоті, там у неї є все необхідне. До мами ходить, щоб побачитися з меншими братиками. Спільної мови з нею знайти не може, а д. Вітя, з яким мама проживає, якийсь грубий. Хоче позбавити маму батьківських прав, бо тітка [PERSON] (позивач) їй офіційно ніхто, завжди, куди б вони не приходили, всі запитують, де мама. Відпочивати за кордон вони також не можуть поїхати, бо треба дозвіл матері. Інших доказів у встановлений ЦПК України строк та порядок не надано. Суд приймає до уваги подані докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Сімейного кодексу України стосовно виконання батьками обов`язку щодо виховання, утримання та піклування про своїх неповнолітніх дітей, підстав позбавлення батьківських прав, Закону України «Про охорону дитинства», тому суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 151 цього Кодексу, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц зазначено, що тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків (стаття 166 СК України). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява №10383/09) указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У справі «Савіни проти України (рішення від 18 грудня 2008 року, заява 39948/06) ЄСПЛ вказав на те, що той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати винятково посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Верховним Судом у постанові від 24 вересня 2019 року по справі № 300/908/17 зазначено, що права батьків щодо дитини є похідними від прав дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, перш за все повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а тільки потім - права батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З наданого Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Переяславської міської ради вбачається, що позбавляти відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] є недоцільним. [PERSON] постійно намагається налагодити стосунки із донькою. Суд не вбачає підстав не погодитися з даним висновком З досліджених судом доказів, після заслуховування судом неповнолітньої [PERSON] вбачається, що відносини між матір`ю (відповідачем) та її донькою є напруженими, а між відповідачем та родиною її померлого чоловіка, зокрема позивачем та свідком [PERSON] , конфліктними. Спілкування з матір`ю завдає дискомфорт дитині, однак її особисте бажання позбавити матір батьківських прав обгрунтовується. насамперед, не поведінкою матері, а бажанням узаконити статус тітки (позивача) по відношенню до себе, та порівнянням, хоча можливо і підсвідомим, в силу свого віку, можливостей матері та тітки, в тому числі і матеріальних. Формування відношення дитини до матері відбувається під впливом позивача, яка має неприязні стосунки із відповідачем. Остання, в свою чергу, намагається стосунки з донькою налагодити, однак, можливо в зв`язку із низьким фінансовим становищем, необхідності утримання ще трьох малолітніх дітей, недостатності знань та умінь, не може знайти підхід. Часто таке зближення сама припиняє (не ходить до школи, наприклад), однак з причин, щоб не створювати дискомфорт доньці. Неактивна участь матері в житті доньки спричинена, на думку суду, конфліктом між сторонами, хоча і не спростовує наявність неналежного усвідомлення матір`ю необхідності брати активнішу участь у житті доньки, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст.81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Разом з тим, саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] чи інших дітей, її винної поведінки по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Доказів того, що сім`я відповідача є непридатною або неблагополучною, також не надано. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до неї батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , - не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Проживання неповнолітньої дитини в іншій сім`ї, зокрема з тіткою, де середовище є більш сприятливим, спокійним та емоційно стабільним для її розвитку, навчання та проживання, не може бути підставою для позбавлення матері дитини батьківських прав. З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку, що підстав для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її доньки [PERSON] немає, а тому у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.150, 151, 153, 164 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed