Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, просить визнати недійсним договір №3035348 від 18.12.2020, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Свої вимоги обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено Договір про надання кредитних коштів №3035348 від 18.12.2020, відповідно до якого нею було отримано позику. Разом тим, вважає вказаний договір недійсним, оскільки відповідачем було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проти позивач договір не підписувала. Крім цього, відповідач письмово не повідомив позивачу всю необхідну інформацію щодо умов договору, скористався тим, що позивачу, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні спірного договору і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав їй відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті. Оскільки прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, не відповідає положенням абзацу третього частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», Договір про надання позики, укладений між сторонами є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Крім цього, договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору, однак у ньому не вказана ціна та сукупна вартість кредиту, позивачу не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим за зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. Вимога про нарахування та сплату неустойки є явно завищеною та позивача введено в оману щодо істотних умов договору, зокрема відсоткової ставки за користування кредитом та непомірно великої відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Вважає, що при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як позивачу запропонували укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах, розмір нарахованих відсотків за кредитним договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. З урахуванням наведеного просить визнати недійсним договір № 3035348 від 18.12.2020, укладений між [PERSON] та ТОВ «Мілоан». Ухвалою від 15.03.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 15.04.2021, яке було відкладено на 18.05.2021. Крім цього, постановлено зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» подати до суду протягом 15 днів з моменту отримання копії ухвали договір позики №3035348 від 18.12.2020, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан». 19.04.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить розгляд справи проводити на підставі наданих матеріалів без участі представника відповідача. Вважає, що провадження у справі відкрито з порушенням територіальної підсудності, оскільки кредитні відносини, що виникли між сторонами не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», місцезнаходженням відповідача є [ADDRESS] , що належить до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м.Києва, а не Личаківського районного суду м.Львова. В той же час просить в задоволенні заявлених позовних вимог відмовити в повному обсязі, оскільки 18.12.2020 між позивачем та Товариством було укладено договір про надання фінансового кредиту №3035348 на суму 6000,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, у строк до 17.01.2021 шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника, зазначений в анкеті-заявці в Особистому кабінеті позивача. При цьому, укладаючи кредитний договір позивач та відповідач вчинили дії, визначені ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», позивач підписала кредитний договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором (у відповідності до ст. 12 Закону), після чого, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті позивача, якій в свою чергу були перераховані кошти відповідно до умов п. 1.2. Кредитного договору на її картку. Вважає, що кредитний договір є таким, що укладений з додержанням вимог закону в тому числі частині письмової форми. Волевиявлення на укладення договору позивач виявила у момент досягнення згоди усіх істотних умов, направивши відповідачу підписану електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідь про прийняття пропозиції укласти електронний кредитний договір (акцепт) у формі електронної повідомлення. З усіма умовами кредитування перед підписанням кредитного договору, в т.ч., але не виключно, з типовим кредитним договором, індивідуальною частиною договору, яка включає в себе суму кредиту, розмір комісії за видачу кредиту, процентів за користування кредитними коштами, пенею у випадку порушення виконання фінансового зобов`язання, річною ставкою по кредиту, строком надання кредиту, правилами надання фінансових кредитів Товариства, правами та обов`язками позичальника, тощо позивач була ознайомлена, згідно з підп.3 п.5.1. оспорюваного кредитного договору, позичальник підтвердила, що інформація надана їй Товариством з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Загальні витрати за кредитом та сукупна вартість передбачена кредитним договором, і позивач не могла не знати про це перед зверненням до суду. Вказаний розмір загальних витрат (сукупної вартості) по кредиту залишається без змін за умови дотримання позичальником зобов`язань по кредитному договору. Позивач всупереч умовам цього договору продовжила користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту згідно п. 1.4. Кредитного договору, відповідно в період прострочення позичальника проценти за користування кредитом нараховувались за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У відповідності до п. 5.5. Правил, позичальник має підтвердити свою згоду на укладення кредитного договору протягом доби, позивач акцептувала кредитний договір через 1 хвилину після розміщення індивідуальної оферти відповідачем в Особистому кабінеті позивача. Наведене підтверджує, що відповідач не обмежував позивача в часі для здійснення нею свідомого вибору щодо доцільності укладення кредитного договору. Зазначив, що Товариство не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття та обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність», Інструкції затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за №481. Судове засідання 18.05.2021 відкладено на 13.07.2021. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, разом з тим до позовної заяви долучили заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, розгляд справи просив проводити без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За правилом ч. 1ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом положень ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Приписами ч. 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З засвідченої копії шаблону сторінки, що генерується в заповненому вигляді на сайті відповідача про пропозицію (оферту) про укладення електронного кредитного договору вбачається, що така форма містить посиланням на кредитний договір та відомості про необхідність підписання відповіді і прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (акцептувати оферту) одноразовим ідентифікатором. Як вбачається з копії анкети-заяви на кредит №3035348 від 18.12.2020 сума кредиту становить 6000,00 грн., строк кредиту 30 днів з 18.12.2020, дата повернення кредиту 17.01.2021, сума до повернення 9360,00 грн. Також в такій визначено комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом. Та наведено хронологію процесу оформлення та розгляду заяви [PERSON] . Судом встановлено, що 18.12.2020 між сторонами було укладено кредитний договір №3035348 на суму 6000,00 грн. зі сплатою комісії та відсотків за користування кредитними коштами строком на 30 календарних днів, з датою повернення 17.01.2021, шляхом перерахування грошових коштів на банківську картку позичальника. Згідно п. 6.1 Кредитного договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Згідно п. 6.2. Кредитного договору, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей Кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору укладення Товариством Кредитного договору з Позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Товариством ідентичного за змістом Кредитного договору, який підписаний власноручним підписом Позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей Договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5. Кредитного договору). Згідно з підп. 3 п. 5.1. оспорюваного Кредитного договору, Позичальник (Позивач) підтверджує, що інформація надана йому Товариством (Відповідачем) з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Пунктом 1.5. Кредитного договору передбачено, що загальні витрати позичальника за кредитом складають 3360,00 грн. в грошовому виразі та 681,00 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п. п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 9360,00 грн. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтована реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а Кредитний договір залишиться чинним протягом погодженого строку та що Позикодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі. Пунктом 2.4.1.Кредитного договору вказано, що Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п.1.4. Договору. Згідно п. 9.5. Кредитного договору, усі витрати, пов`язані з оформленням та виконанням цього Договору, у т. ч. винагороди банків пов`язаних з зарахуванням кредитних коштів на картковий рахунок Позичальника та/або списанням, переказом коштів на рахунок Товариства з метою сплати заборгованості Позичальника за цим Договором, несе Позичальник. Пункт 1.6 Кредитного договору передбачає, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені п.2.2.3 цього Договору. В п. 2.2.3. Кредитного договору зазначено, що Проценти нараховуються за стандарти (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичне користування кредитом Позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернені кредиту, визначеним п.1.4, якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандарті (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то у випадку невиконання Позичальником умов цього Договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати всіх платежів, проценти з дня наступного за днем визначеним п.1 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процента ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів в період правомірного користування кредитом є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний період під час прострочення, це означає, що в період правомірного користування кредитом Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою, визначеною п.1.5.2 Договору. Якщо після настання дати встановленої п.1.4 Договору Позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинене Товариством в односторонньому порядку. При цьому Сторони погодили, що після зупинення Товариством в односторонньому порядку нарахування процентів Товариство вправі в будь-який момент без погодження з Позичальником відновити нарахування таких процентів до моменту повного виконання Позичальником зобов`язань за договором або до моменту припинення нарахування процентів за рішенням Товариства. Незважаючи на інші умови Договору сторони домовились, що якщо Позичальник всупереч умовам цього Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, процентни за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в період прострочення Позичальника нараховуються за вибором Позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1048 ЦК України). Приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п. 5 ч. 1ст.3цього Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (п. 3, 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Приписами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 вказаного Закону, є оригіналом такого документа (п. 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно п. 6.1 Кредитного договору цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства. Згідно п. 6.2. Кредитного договору розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником Товариству через Веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника (вартість відправки SMS-повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір розміщується в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству. У зв`язку з наведеним, твердження позивача про непідписання нею кредитного договору є необґрунтованими, оскільки між сторонами погоджено порядок підпису договору відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач не заперечує факту підписування нею спірного договору в такому порядку. На підтвердження укладення оспорюваного договору відповідачем суду було надано «Log File» з чіткою хронологією дій учасників електронної комерції при укладенні електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі. Позивач підтвердила, що ознайомлена і приймає умови кредитного договору (оферти), а також підтверджує, що однозначно та безумовно приймає (акцептує) пропозицію про укладення кредитного договору (оферти) № 3035348 від 18.12.2020. Акцептовані нею умови кредитного договору містяться у вказаних анкеті-заяві та оферті. Цього ж дня на виконання умов вказаного договору відповідач перерахував позивачу кошти за кредитним договором №3035348 на суму 6000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 18.12.2020. Таким чином судом встановлено, що 18.12.2020 у встановленому вказаними анкетою-заявою та пропозицією порядку, а також у відповідності до Закону «Про електронну комерцію», сторони строком на 30 календарних днів уклали кредитний договір №3035348 за заявкою в електронній формі на суму 6000,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії, на підтвердження прийняття заяви на видачу кредиту відповідачем було надіслано позивачу підтвердження укладення договору на вищевказаних умовах. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №561/77/19 від 16 грудня 2020 року. Приписами ч. 1статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину. Згідно зі ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. За змістом положень статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, тобто, в даному випадку позивач. Разом з тим, позивачем не доведено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту та обставин введення її відповідачем в оману при укладенні кредитного договору, ведення нечесної підприємницької діяльності та порушення прав як споживача фінансової послуги, існування істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків, в зв`язку з чим посилання позивача на недобросовісність дій відповідача є безпідставними. Позивачем не надано жодних доказів того, що кредитний договір містить несправедливі умови, які всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків, що завдають шкоди споживачеві. В свою чергу, відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі. Позивач не мала претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні та під час його виконання. Отже, дії відповідача не містять будь-яких ознак нечесної підприємницької практики. Судом встановлено, що відповідачем позивачу було надано повну та чітку інформацію щодо умов укладення договору кредиту, в тому числі, й сукупну вартість кредиту, яка передбачена чинним законодавством та доступна для вільного ознайомлення. Окрім цього, оскільки кредитний договір укладений строком на 30 днів, відтак на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування». Зміст укладеного між сторонами кредитного договору вказує на те, що позивач ознайомилася з ним та необхідною інформацією щодо суті фінансової послуги, сукупної вартості кредиту, повністю зрозумів усі умови договору та зобов`язався їх неухильно виконувати. Відтак, істотні умови вказаного кредитного договору погоджені між сторонами в порядку й спосіб, передбачені чинним законодавством, та відповідають внутрішній усвідомленій волі позивача. В ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов оспорюваного кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача про ненадання повної інформації щодо умов та настання ризиків при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на її поясненнях. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно зі ст.549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Жодних переконливих та істотних доводів щодо несправедливості умов кредитного договору, існування суттєвого дисбалансу між договірними правами і обов`язками сторін на шкоду споживачеві, позивачем не наведено. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним договору №3035348 від 18.12.2020, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» задоволенню не підлягають. При цьому, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил територіальної підсудності у зв`язку з тим, що кредитні відносини, що виникли між сторонами не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки як вбачається з долученої відповідачем до відзиву копії кредитного договору №3035348 від 18.12.2020, у ньому зазначено про підтвердження позичальником отримання відповідачем інформації, передбаченої саме Законом України «Про захист прав споживачів», а також про передбачені ним права позичальника, що спростовує доводи відповідача про те, що кредитні відносини, що виникли між сторонами не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідно до ч.5 ст.28 ЦПК України надає позивачу право пред`являти позов за її зареєстрованим місцем проживання чи перебування.

Outcome: dismissed