Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона 27.11.1999 р. взяла шлюб із відповідачем та подружжя має дитину - сина [PERSON], [INFO] Оскільки шлюбне життя не склалося, позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, після чого відповідач, як зазначається позивачем при зверненні д суду, почав щодня провокував конфлікти в родині, поводився агресивно, та 6 грудня під час сварки вдарив позивача по голові та вигнав з дому у легкій одежі, незважаючи на зимову пору року. У зв'язку із насильницькими діями Амур-Нижньодніпровський РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області провів із [PERSON] профілактичні заходи щодо його протиправної поведінки, його попереджено про недопустимість вчинення насильства в родині. З грудня 2012 року подружжя не мешкає разом. 26.02.2013 р. на підставі рішення суду шлюб припинено внаслідок його розірвання; на підставі рішення суду позивач відновила своє дошлюбне прізвище, та подружжя погодило, що дитина залишається мешкати разом із матір'ю, утім, відповідач, відібрав дитину всупереч волі матері (дитина є інвалідом із дитинства та потребує особливого догляду, материнської турботи, постійного контролю стану здоров'я, дитині необхідно регулярно робити аналізи та щорічно проходити повне обстеження у нефрологічному відділенні лікарні). Позивачем зазначається про те, що батько дитини вже більше двох місяців відмовляє матері дитини у проведенні обстеження дитини та здачі аналізів, дитина потребує особливої дієти в зв'язку з його діагнозом та обмежень у вживанні певних продуктів харчування, що викликають в нього алергічні реакції, позивача також хвилює, чи приділяє колишній чоловік належну увагу гігієні та зовнішньому вигляду дитини, чи піклується він про санітарно-гігієнічний стан квартири, де мешкає син. Позивачем наголошується на тому, що в сина почались проблеми з навчанням, особливо з англійською мовою, оскільки батько не може допомогти йому з виконанням домашніх завдань, на пропозиції позивача допомогти у виконанні домашніх завдань з дитиною, приготуванні їжі, пранні білизни та прибиранні помешкання колишній чоловік відповідає категоричною відмовою, у спільну квартиру позивача не впускає. Позивач та син бажають жити разом, утім, батько перешкоджає у цьому через особисті амбіції та неврівноваженість, не бачить у дитині особистість, вважає сина своєю власністю; відповідач та його батьки негативно впливають на дитину та настроюють сина проти матері (позивача), та з цього приводу позивач була змушена звернутися до Управління-служби у справах дітей. Предмет позову становить вимога про визначення місця проживання дитини [PERSON], [INFO] разом із матір'ю - [PERSON]. Підставу позову - приписи ст.ст. 157, 160, 161, 180, 181, 182 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, Декларація про права дитини тощо. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Представник третьої особи за довіреністю просив суд задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, та не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України з згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ч. 1 ст. 161 зазначеного вище кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO]; сторони у цій справі є батьками малолітнього, які в позасудовому порядку не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Разом з тим, відповідач відібрав дитину всупереч волі матері та розлучив дитину із матір'ю, через що має місце звернення позивача до суду із даним позовом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, враховує, що позивач має змогу створити належні умови для виховання сина [PERSON], виявляє увагу, турботу та хвилювання до дитини, яка є малолітньою, що не може свідчити про позитивні якості батька, враховую ще й випадок прояву насильства в родині з боку батька дитини до матері дитини (позивача). Судом також було встановлено, що позивач працює, має самостійний дохід, доказів про те, що позивач зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, суду у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України не надано (ст.ст. 10 та 60 ЦПК України). Разом з тим, суд враховує ставлення матері дитини до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до матері, що встановлено на підставі пояснень позивача, стан здоров'я дитини, яка потребує лікування у зв'язку з важким захворюванням нирок, що підтверджується випискою з історії хвороби (дитина є інвалідом), та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, необхідність підвищеної уваги та турботи, утримання та лікування малолітньої дитини, що в змозі забезпечити позивач, тому в вимога позову про визначення місця проживання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON], [INFO] є такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved