Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу із відповідачем, покликаючись на те, що 05.02.2011\~року Міським\~відділом запису\~актів громадянського\~стану Львівського\~міського управління\~юстиціїміж нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, актовий запис № 130. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі сімейні відносини не склалися, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Вони неодноразово протягом останнього року намагалися вирішити сімейні проблеми, примиритись, однак це не дало ніяких результатів. Останні декілька місяців, відносини переросли у формальні, вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Вже тривалий час кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. На даний час, вони спільно не проживають та шлюбні відносини фактично припинилися. Вважає, що відносини між ними мають лише формальний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування, а тому збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, примирення є неможливим і просить розірвати шлюб. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з мотивів викладених у такому та додатково пояснила, що після наданого строку на примирення їх стосунки із відповідачем погіршились, а тому просила позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та пояснив, що намагався примиритись із позивачкою, однак це не вдалось, між ними постійно виникають конфлікти, а тому просив позов задоволити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України та ч. 1 ст.24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з ст.\~56\~Сімейного кодексу\~України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.ст.\~104-105\~Сімейного кодексу\~України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 Сімейного кодексу України. Ст.\~109\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.ст.110,112\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 05.02.2011 року у Міському відділі запису актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 130 /а.с. 5/. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] /а.с. 12,13/. Також судом встановлено, що і не оспорюється сторонами, що подружнє життя у сторін не склалося, шлюб існує лише формально, між ними довгий час немає взаєморозуміння, тривалий час вони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, позивачка та відповідач втратили один до одного почуття любові та поваги, не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відтак, суд вважає, що сім`я розпалась остаточно, конфлікт між сторонами носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше збереження родини суперечить інтересам сторін і веде до загострення взаємовідносин, після наданого строку на примирення сторони не примирились, зберегти шлюб не бажають, а тому його слід розірвати. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з\~ч.2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі наведеного, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати у розмірі 840 гривень 80 копійок. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264,265, 354-355 ЦПК України,

Outcome: approved