Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про демонтаж відеокамер зовнішнього спостереження, покликаючись на те, що вона та відповідач проживають в одному будинку [ADDRESS] . Відповідачу належить квартира [ADDRESS], а їй квартира [ADDRESS] . 01 травня 2019 року відповідачем на стіні спільного будинку без її згоди встановлено відеокамери. Одна з камер встановлена над дверима квартири [ADDRESS] та направлена на доріжку, по якій проходить вона, а друга над вікном квартири [ADDRESS] , яка охоплює вхід у будинок. Обидві камери відстежують її пересування, збирають інформацію про її перебування вдома, хто приходить до неї. Інформація з даних камер може бути у будь-який час поширена. Дані камери порушують її право на приватність, а тому просить демонтувати відеокамеру, що встановлена над вхідними дверима квартири [ADDRESS] та відеокамеру, що встановлена над вікном квартири [ADDRESS] . Відповідач подала до суду відзив, у якому позов заперечує у повному обсязі, покликається на те, що встановила камери виключно над своїми дверима та на вході у будинок, з метою захисту майна, оскільки на їхній вулиці трапляються крадіжки. Встановлені камери відеоспостереження жодним чином не зачіпають приватне життя позивача. Також, вважає, що позивачем не надано доказів, що відеокамери мають можливість здійснювати саме запис - фіксацію подій на відеоплівку. Просить у задоволенні позову відмовити. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] встановлено над дверима квартири [ADDRESS] та над вікном квартири [ADDRESS] камери відео спостереження. Крім того, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , квартира [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до ст.32 Конституції України, ст.301 Цивільного кодексу України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності до ст.307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Згідно листа №2134/12/01-19 від 23 грудня 2019 року ГУ НП у Львівській області у період з 01 січня по 23 грудня 2019 року на спецлінію служби «102» від громадян надійшло 5 повідомлень з інформацією про крадіжку майна, 3 повідомлення щодо підозрілих осіб на [ADDRESS], тобто, метою встановлення камер спостереження є забезпечення схоронності майна відповідача та власної безпеки. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Потрапляння до об`єктиву камер відеоспостереження входу до будинку, зокрема, яким користується позивач, зумовлено виключно тим, що вхід здійснюється з місця загального користування - вулиці, а тому здійснення відеоспостереження відповідачем за місцем загального користування навколо належної їй квартири не порушує прав позивача. Крім того, позивачем не надано суду жодних належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів, що встановленими відповідачем камерами ведеться зйомка будь-яких дій позивача, що такими камерами охоплюється вхід у її квартири чи будь-які інші місця, належні їй, а відтак, суд вважає, що позивачем не надано суду жодних доказів порушення відповідачем внаслідок встановлення камер відео спостереження її прав, зокрема, права на приватність. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх, достовірних доказів, що відповідачем порушуються її права внаслідок встановлення камер відео спостереження, що будь-які дії позивача потрапляють до об`єктиву камер, також, що камера працює в режимі збереження інформації та на якомусь носії зберігається такий запис, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed