Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS], в якому посилається на ті обставини, що вона є власником вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право спадщину за заповітом від 30.03.2010 року, зареєстрованого в реєстрі прав власності на нерухоме майно у ХДБТІ 07.04.2010 року за [NUMBER]. У вказаному будинку окрім неї значаться зареєстрованим але не проживає знайомий та відповідач по справі - [PERSON]. Реєстрація відповідача є підставою для нарахування додаткової палати за комунальні послуги, тим самим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні їй власним майном. У зв'язку з наведеним просить визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме [ADDRESS]. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.04.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви, на адресу, але відзив на позовну заяву до даного часу відповідачем суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.03.2010 року, яке зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно у ХДБТІ 07.04.2010 року за [NUMBER] є власником будинку [ADDRESS] Крім того право власності на вищевказаний житловий будинок підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за номером [NUMBER] від 07.04.2010 . Відповідно до довідки за №693 від 19.03.2018 року встановлено, що за адресою: по [ADDRESS] зареєстрованих у житловому приміщенні, окрім позивача - [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим, але не проживає - [PERSON], [INFO]. Також реєстрація відповідача підтверджується домовою книгою де, зазначено [PERSON], зареєстрований від 06.07.2011 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірного будинку, а відповідач своїми діями перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися власним майном на власний розсуд.

Outcome: approved