Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про поновлення її на роботі в КНП «Боянська амбулаторія загальної практики сімейної медицини», скасування наказу про її звільнення, стягнення з відповідача середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, а також стягнення моральну шкоду, посилаючись на те, що 01.06.2020 року її було незаконно звільнено згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справи що виникають з трудових відносин розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання. Відповідно до ухвали Новоселицького районного суду від 23.07.2020 року по вищевказаній справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 18.08.2020 року від представника відповідача надійшов відзив, відповідно до якого позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. 25.08.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Вона пояснила, що працювала на посаді медичної сестри КНП «Боянська АЗПСМ» разом із лікарем [PERSON] , крім того остання була її сімейним лікарем. 18.05.2020 року вона захворіла, зокрема в неї була температура, кашель та нежить, а тому зранку вона написала СМС-повідомлення [PERSON] про те, що не вийде на роботу. Після цього остання відписала їй, щоб вона на наступний день приїхала на роботу та доказала, що в неї температура. Цілий тиждень вона хворіла, а 25.05.2020 року вийшла на роботу. За цей час їй ніхто із роботи не телефонував. В той же день [PERSON] сказала їй, щоб вона написала пояснення про причини неявки на роботу, що вона і зробила. 29.05.2020 року були проведені збори трудового колективу, на яких було вирішено питання про її звільнення. Засідання проводила [PERSON] , їй слово для надання пояснень не надавали, голосування не проводилось. Лікування вона проводила вдома, рецептів ніхто їй не виписував, однак вона використовувала ті, що були їй виписані раніше. Вона погано себе почувала, навіть до аптеки не виходила, оскільки ліки приносила тітка. Тест на коронавірус вона здавала ще в квітні, результат був негативний. Внаслідок звільнення вона зазнала моральної шкоди. Після звільнення вона ніде не працює. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. Вона пояснила, що працює на посаді директора КНП «Боянська АЗПСМ». 18.05.2020 року позивач не вийшла на роботу, однак зранку остання написала їй повідомлення, що її не буде на роботу через хворобу, що вона відписала їй, щоб вона виходила на роботу. [PERSON] не було на роботі протягом робочого тижня. Кожного дня коли позивач була відсутня на роботі вона складала акт, та в кінці робочого дня всі працівники, які були присутні на роботі підписували його. 28.05.2020 року вона отримала письмове пояснення [PERSON] та написала подання про звільнення її з роботи у зв`язку з прогулом. 29.05.2020 року було засідання трудового колективу, на якому було вирішено питання про звільнення позивача. Остання пояснила, що була відсутня на роботі у зв`язку із підвищеним внутрішньочерепним тиском, про те, що в неї була температура, кашель та інші ознаки застуди вона не говорила. Крім того, під час відсутності [PERSON] вона та інші працівники намагались до неї додзвонитись, однак позивач не відповідала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює на посаді медичної сестри КНП «Боянська АЗПСМ». Їй відомо що [PERSON] була відсутня на роботі в період, коли розпочався карантин. В перший же день, коли остання не вийшла на роботу, вона їй телефонувала, однак [PERSON] не відповідала. Кожного дня коли позивача не було на роботі складався акт, який вона підписувала. Потім [PERSON] вийшла на декілька днів на роботу, та повідомила, що була відсутня оскільки хворіла. 29.05.2020 року були збори трудового колективу, на яких були присутні 11 членів трудового колективу в тому числі і вона, на яких було вирішено звільнити позивача з роботи. Свідок [PERSON] суду дав покази, що він працює водієм КНП «Боянська АЗПСМ». Йому відомо, що [PERSON] була відсутня на роботі приблизно один тиждень. Кожного дня коли її не було на роботі складався акт та він його підписував. Згодом були проведені збори трудового колективу, на яких було вирішеного звільнити позивача за прогул. На зборах [PERSON] говорила, що вона хворіла, тому і не приходила на роботу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює медсестрою КНП «Припрутській АЗПСМ». Їй відомо, що [PERSON] захворіла 18.05.2020 року та вона прийшла до неї додому. Вона особисто міряла їй температуру, та було тридцять сім і сім градусів. У [PERSON] був список ліків, які їй раніше виписував її сімейний лікар [PERSON] , оскільки та і раніше в квітні цього ж року була хвора. Вона принесла їй парацетамол, сумамед та інші ліки і їжу. Позивачка хворіла цілий тиждень, та вона була в неї кожен день після роботи, зокрема в неї була висока температура, вона кашляла та в неї було червоне горло і нежить. Вона допомагала [PERSON] , бо та живе сама із бабусею, яка не може себе сама обслуговувати. Їй відомо, що [PERSON] є сімейним лікарем позивачки, і остання їй телефонувала, однак зі слів позивача та до неї додому не приходила. Свідок [PERSON] суду дала покази, що вона працює сімейним лікарем КНП «Боянська АЗПСМ» та головою ради трудового колективу даного підприємства. 18.05.2020 року позивач не вийшла на роботу, вона знає, що [PERSON] та санітарка дзвонили до неї в той день, однак позивач не відповідала, однак особисто при цьому не була присутня. В той же день [PERSON] склала акт про відсутність [PERSON] на роботі, в якому всі члени трудового колективу розписалися. Такі самі акти були складені 19.05.2020 року, 20.05.2020 року, 21.05.2020 року та 22.05.2020 року. До цього часу [PERSON] хворіла двічі протягом цього року на ОРВІ, а в квітні хворів майже весь колектив. 25.05.2020 року позивач прийшла на роботу та повідомила, що хворіла, зокрема, що в неї був внутрішньочерепний тиск. 28.05.2020 року [PERSON] звернулася до трудового колективу із пропозицією про звільнення [PERSON] 29.05.2020 року були проведені збори, на яких була присутня і позивач, та де одноголосно було вирішено звільнити останню з роботи. Повідомлення про засідання комісії позивачу надавалось, однак остання відмовилась його підписати та поставила хрестик. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази, що вона працює сімейним лікарем КНП «Боянська АЗПСМ». 18.05.2020 року [PERSON] вперше не вийшла на роботу. Їй відомо, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] дзвонили до [PERSON] кожен день коли вона була відсутня на роботі, однак остання не піднімала слухавки. Кожного дня після закінчення робочого часу складалися акти про відсутність [PERSON] на роботі, які вона та всі члени трудового колективу підписували. 25.05.2020 року позивач прийшла на роботу та повідомила, що вона була хвора, однак ніяких підтверджуючих документів не надала. Потім було засідання ради трудового колективу, на якому [PERSON] давала пояснення, що хворіла, однак всі вирішили її звільнити. До того часу позивачка двічі хворіла на ОРВІ та вона їй відкривала листок непрацездатності. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представників відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази,вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що 06.06.2016 року [PERSON] була прийнята на посаду медичної сестри КУ «ЦПМСД Новоселицького району». 26.04.2019 року позивач була прийнята в порядку переведення до КНП «Боянська АЗПСМ» Боянської сільської ради на посаду медичної сестри загальної практики сімейної медицини. Відповідно до наказу №12к від 01.06.2020 року [PERSON] було звільнено відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, де підставою звільнення вказано висновок Ради трудового колективу від 29.05.2020 року. Відповідно до актів про відсутність працівника на роботі складених директором КНП «Боянська АЗПСМ» від 18.05.2020 року, 19.05.2020 року, 20.05.202 року, 21.05.2020 року та 22.05.2020 року встановлено, що [PERSON] була відсутня на роботі з 08 години до 16 години 15 хвилин з 18.05.2020 року по 22.05.2020 року. Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. При вирішенні питання про поважність причин відсутності на роботі працівника звільненого за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати будь які докази із передбачених ст.27 ЦПК України. При цьому відсутність працівника за станом здоров`я може підтверджуватись не тільки лікарняним листком чи довідкою медичної установи, а й показання свідків та іншими доказами. До такого висновку дійшла судова палата у цивільних справах Верховного суду України в своїй ухвалі №6-10006кс02 від 31.10.2002 року. Судом встановлено, що [PERSON] було відсутня на роботі з 18.05.2020 року по 22.05.2020 року з поважних причин, а тому це виключає її звільнення за прогул. Зокрема, такою поважною причиною судова практика визнає в тому числі хворобу працівника. Як встановлено з показів свідка [PERSON] вона відвідувала щоденно [PERSON] продовж часу з 18.05.2020 року по 22.05.2020 року в неї вдома, та остання перебувала у хворобливому стані із підвищеною температурою, нежиттю та червоним горлом. Дана обставина не була спростована іншими доказами по справі. Крім того,\~як було\~встановлено в\~ході судового\~розгляду позивач\~повідомила свого\~сімейного лікаря\~ [PERSON] \~про свою\~хворобу ще\~18.05.2020\~року шляхом\~направлення повідомлення\~на месенджер\~«Вайбер»,\~що визнала\~представник відповідача\~в судовому\~засіданні.\~В свою\~чергу [PERSON] \~в порушення\~п.1.7\~Інструкції про\~порядок видачі\~документів,\~що засвідчують\~тимчасову непрацездатність\~громадян затвердженої\~Наказом Міністерства\~охорони здоров`я\~України N455\~від 13.11.2001\~року зареєстрованої\~в Міністерстві\~юстиції України\~4\~грудня 2001\~року за\~N1005/6196 не відкрила листок непрацездатності позивачу, а також не скористалася своїм правом відвідати як сімейний лікар свого пацієнта вдома для підтвердження чи спростування хвороби останньої, та повідомила [PERSON] про необхідність прийти на роботу. Посилання представника відповідача на те, що позивач в даному випадку могла скористатися допомогою іншого лікаря для отримання листка непрацездатності не базується на нормах, які регулюють питання надання медичних послуг населенню. Таким чином, оскільки суд визнає причину відсутності позивача на роботі поважною через хворобу, то наказ про звільнення за прогул підлягає скасуванню, а [PERSON] поновленню на роботі з дня наступного за днем звільнення, тобто з 02.06.2020 року. Згідно\~ч.1 ст.235\~КзПП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. У зв`язку із цим позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає задоволенню. Обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу провадиться відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року. Відповідно до п.2 вищевказаного Порядку у разі обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до довідки про доходи виданої КНП «Боянська АЗПСМ» №64 від 30.10.2020 року заробітна плата за останні два календарних місяці роботи становить 3026,97 гривень (21 робочих дня у квітні 2020 року) та 4946,19 гривень (19 робочих днів у травні 2020 року). Таким чином, фактична заробітна плата за останні два місяці роботи становить 7973,16 гривень, кількість фактично відпрацьованих днів за цей період 40 днів, тобто середньоденний заробіток становить 7973,16:40=199,33 гривень. За період з 02.06.2020 року по 11.11.2020 року позивач повинна була відпрацювати 116 робочих днів. Таким чином, середній заробіток за час її вимушеного прогулу з 02.06.2020 року по 11.11.2020 року становить 23122,28 гривень (199,33 гривень х 116 днів) та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 гривень то вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, відповідно до\~ст.237-1 КЗпП України, суд приходить до висновку, що порушення законних прав позивача з вини відповідача, внаслідок незаконного звільнення з роботи, призвели до моральних страждань, погіршення її матеріального стану, нервових переживань. З урахуванням характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, тривалості негативних наслідків морального характеру, ступені вини відповідача та обставин справи, а також виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що розмір морального відшкодування позивачу складає 2000 гривень. Щодо стягнення судових витрат за надання юридичної допомоги в сумі 10000 гривень, то в їх задоволенні слід відмовити, оскільки позивачем не було подано жодних доказів в підтвердження того, які конкретно послуги у сфері правової допомоги та за якою ціною було надано їй адвокатом Ботичем М.П. по даній справі відповідно до угоди про надання юридичних послуг від 02.06.2020 року. На підставі ст.ст.40,\~235,\~237-1 Кодексу Законів про працю України,

Outcome: partial