Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом та після зміни позовних вимог просила встановити факт прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], який помер [INFO]. Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.03.1998 року, видане [PERSON], виключивши з предмету свідоцтва про право на спадщину 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS]. Визнати за нею право власності на 1/4 частину вказаного будинку та витребувати її від відповідача (а.с.147-148). Свої вимоги обґрунтувала тим, що після смерті сина [PERSON] вона прийняла спадщину за законом на 1/4 частину спірного будинку так, як в ньому зареєстрована та постійно проживала з 24.07.1974 року. Однак, після смерті дружини [PERSON] - [PERSON], відповідач та його мати - [PERSON], змусили її звільнити вказаний будинок та оселитися в допоміжній нежитловій споруді (хліву) внаслідок передання будинку в піднайом, мотивуючи тим, що вона не є власником будинку. У подальшому вона дізналася, що на ім'я [PERSON] державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на даний будинок, який вона заповіла відповідачу по справі. Вважає, що її право на частину спадщини після смерті сина порушене, а тому вона звернулася до суду за його захистом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити. Відповідач [PERSON], який протокольною ухвалою суду у судовому засіданні 12.03.2014 року був замінений з первісного відповідача [PERSON], та його представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, застосувати строк позовної давності. У запереченні проти позову після збільшення позовних вимог відповідач вказує на те, що заявлені вимоги є безпідставними та незаконними, такими, що заявлені поза межами строку позовної давності та не ґрунтуються на належних доказах (а.с.149-151). Доповівши зміст позовних вимог, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, що знаходяться в матеріалах справи, оглянувши оригінал будинкової книги та робочого проекту газифікації, суд дійшов до наступного. Встановлено, що [PERSON] та його дружина [PERSON] за час спільного життя побудували житловий будинок [ADDRESS]. Доказів того, що його мати [PERSON] - позивач по справі, приймала участь у його будівництві ні нею ні її представником суду не надано. Із оглянутої будинкової книги, копія якої знаходиться в матеріалах справи, слідує, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вказаному будинку з 13.04.1974 року (а.с.37-43, 88-94). [INFO] року помер [PERSON], що слідує з копії свідоцтва про смерть (а.с.12), після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася, у тому числі із спірного житлового будинку. Відповідно до ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Із статті 529 ЦК Української РСР слідує, що спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто, на час відкриття спадщини, за приписами ст. 28 КпШС України та ст.ст. 529, 549 ЦК Української РСР, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] у розмірі 34 частки, яка подала до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття, та його мати [PERSON] у розмірі 14 частки, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Із копії спадкової справи до майна померлого, витребуваної з Житомирського обласного державного нотаріального архіву, слідує, що 31.03.1998 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Борисюк Л.М. видане лише його дружині [PERSON] свідоцтво на право на спадщину за законом на спірний будинок, що зареєстроване в реєстрі за № 2-473 (а.с.71). Перевірити ту обставину, чи відмовлялася [PERSON] від своєї частки на користь [PERSON], на що вказує представник відповідача у своїх поясненнях, не представляє можливості, оскільки спадкова справа після смерті [PERSON] до Житомирського обласного державного нотаріального архіву була передана лише на 5 аркушах, що слідує з відповіді Новоград-Волинської державної нотаріальної контори (а.с.135-137). [INFO] померла [PERSON], що слідує з копії свідоцтва про її смерть (а.с.7), яка за життя заповіла [PERSON] все своє майно, у тому числі спірний будинок, який спадщину прийняв, що підтверджується копією спадкової справи до майна померлої (а.с.110-125). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно з ч. 1 ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Із частина 1 статті 217 ЦК України слідує, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Стаття 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахування вище викладених обставин справ та норм права, суд рахує за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити частково, а саме: у частині встановлення факту прийняття спадщини після смерті сина [PERSON], визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.03.1998 року, видане [PERSON], та у частині визнання права власності на 14 частину спірного будинку у порядку спадкування після смерті сина. Що стосується заяви відповідача щодо того, що минули строки позовної давності, то остання не підлягає застосуванню з тих підстав, що судом під час розгляду справи було встановлено те, що позивач дізналася про порушення своїх спадкових прав лише після смерті [PERSON], а саме після того як її відповідач разом із своєю матір'ю [PERSON] змусили звільнити спірний будинок, у зв'язку з чим вона стала проживати у допоміжному приміщенні. Більше того, на запитання суду, сам відповідач допустив, що [PERSON] могла дізнатися про порушення своїх спадкових прав після смерті [PERSON]. Разом з тим, пояснення представника відповідача про те, що позивача не змушували звільняти спірний будинок та те, що вона у ньому проживає, суд оцінює критично, оскільки допитана у судовому засіданні у якості свідка соціальний працівник, яка здійснює догляд за позивачем показала протилежне та підтвердила, що після смерті [PERSON], яку вона також обслуговувала за життя, позивач [PERSON] стала проживати у допоміжному приміщенні. Вона пропонувала [PERSON] звернутися до міліції з цього приводу, однак остання відмовилася. Що стосується позовних вимог у частині витребування від відповідача частини спірного житлового будинку, то суд рахує за необхідне у цій частині позовних вимог відмовити виходячи з того, що вище зазначене майно не підлягає витребуванню шляхом подання віндикаційного позову так, як віндикаційний позов є одним із основних способів захисту права власності, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння, яке має бути індивідуально визначеним. Крім того, у зв'язку з тим, що суд задовольняє позов у частині визнання права власності на частину спірного будинку, фактично виключається заявлена вимога, оскільки майнові права позивача у цій частині вже захищені.

Outcome: partial