Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із відповідною заявою, в якій просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь за рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.03.2015 року по справі №632/3214/14-ц, яке набрало законної сили, аліменти на утримання спільної дитини сторін по справі [PERSON], [INFO], із 500,00 грн. щомісячно до 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня звернення до суду із відповідною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач надає допомогу дитині як аліменти, однак присудженої судом суми не вистачає для належного її забезпечення, а тому, позивач, посилаючись на необхідність забезпечення дитини належними умовами просила збільшити розмір аліментів, враховуючи той факт, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 26.09.2017 року справа була передана до Золочівського районного суду Харківської області (а.с.25) Ухвалою судді Золочівського районного суду харківської області від 01.02.2018 року справа була прийнята до свого провадження та призначена до слухання у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін відповідно до змін у діючому законодавстві (а.с.36). Від відповідача у визначеному ст.191 ЦПК України відзив до суду не надійшов, в той же час надійшло у судовому засіданні письмове заперечення, в якому відповідач визнав позов частково та погоджувався сплатити аліменти у розмірі 888,50 грн. (а.с.49-51). Від позивача у судовому засіданні додатково надійшли письмові пояснення, в яких позивач навела додаткові мотиви свого позову (а.с.52-54). Клопотань процесуального порядку, які потребують вирішення судом, сторони не заявляли, судові витрати по справі відсутні. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги, пояснивши, що відповідача має заборгованість по сплаті аліментів, має належне йому на праві власності нерухоме майно, має дохід, який дозволяє йому надавати дитини більшу допомогу, позивач несе додаткові витрати на дитину у зв'язку із її хворобою, що підтверджується відповідними довідками лікарів, тому саме визначений позивачем розмір аліментів є достатнім для забезпечення дитини станом на день розгляду справи. Відповідач у судовому засіданні вимоги позивача заперечив частково, а саме вважав достатнім збільшення стягнення з нього розміру аліментів до половини прожиткового мінімуму для дитини, визначеного законом України «Про державний бюджет», однак станом на 2017 рік, тобто рік подання позову, та додатково послався на те, що він має двох непрацездатних батьків [PERSON], який до того ж є інвалідом третьої групи, та [PERSON], які також потребують його уваги та забезпечення. Просив суд врахувати, що він постійної роботи не має, доходи в нього відсутні, тому запропонований позивачем розмір аліментів є не спів мірним з можливостями, які він має, доводи позивача щодо наявності нерухомого майна відкинув як такі, що жодним доказом не підтверджуються. Не навів суду поважних мотивів не одання відзиву на позовну заяву. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.07.2014 року по справі №642/4913/14-ц було розірвано шлюб між сторонами у справі (а.с.10-11). Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2015 року по справі №632/3214/14-ц, яке набрало законної сили, з відповідача на користь позивача було стягнено аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати пред'явлення позову, тобто з 04.12.2014 року і до повноліття дитини (а.с.9). Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України обставини справи, встановлені у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі та під час шлюбу у них народилися дитина - [PERSON], [INFO], що додатково підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом РАЦС по м. Первомайський Первомайського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с.6). При вирішенні справи по суті, суд виходить з того, що вимоги позивача щодо оплати нею витрат на дитину на лікування, по-перше, потребують надання відповідних доказів стосовно вартості медикаментів та оплат вартості лікарів, а по-друге, відносяться до додаткових витрат на дитину, що не є предметом спору в даній справі та регулюються окремо нормами ст.185 Сімейного кодексу України. Також не має відношення до предмету позову той факт, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів та можливо наявність у нього нерухомого майна, оскільки щодо заборгованості, то вказана обставина з урахуванням останніх змін до законодавства, відноситься виключно до повноважень державного виконавця, який здійснює примусове виконавче провадження по виконанню виконавчого листа суду, а по-друге, наявність чи відсутність майна повинна бути підтверджена стороною, яка про це заявляє, а судове рішення не може будуватися на припущеннях. Щодо заперечень відповідача щодо відсутності доходів суд зазначає, що аліменти, присуджуються на дитину без прив'язки до доходу сторони, оскільки вказані платежі повинні забезпечувати нормальне функціонування дитини і відсутність доходу не є підставою для скасування або зменшення за бажанням відповідної сторони розміру аліментів, які вказана сторона бажає можливим сплачувати. Посилання відповідача на те, що він утримує своїх непрацездатних батьків також судом до уваги не приймаються, оскільки такий обов'язок лежить на ньому відповідно до вимог ст.202 СК України та не пов'язаний із розміром аліментів на свою неповнолітню дитину, що є предметом позову в даній справі. Крім цього, суду повинні бути надані докази такої допомоги, які відповідач суду не надав. До того ж необхідність допомоги визначається не тільки тим, що батьки є непрацездатними, а їх доходом, зокрема розміром такого доходу (наприклад, пенсії) прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб, жодних доказів стосовно чого відповідач суду не надав, а тому в цій частині його доводи не є доведеними належними доказами по справі. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі та вказаний розмір підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, суд при визначенні розміру аліментів зазначає, що при визначенні розміру аліментів він керується нормами Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, оскільки відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Оскільки обов'язок утримувати дитину є обопільним обов'язком батьків, то з відповідача на користь позивача слід стягнути приблизно половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, враховуючи його поступове збільшення на протязі року з урахуванням того, що рішення набере законної сили не відразу після проголошення, і що не позбавляє позивача в майбутньому звернутися до суду із відповідною заявою в разі збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи при цьому на те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації та відповідно до попереднього абзацу і завжди у своєму мінімумі буде складати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що судами з липня 2017 року відображається у резолютивних частинах своїх рішень. Вказаний розмір алміентів є справедливими та достатнім на час постановлення рішення саме для забезпечення прав дитини в даній справі. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у зв'язку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави. В даній категорії справ негайне виконання рішення суду не передбачено, а стягнення повинно початися не з дня подання позовної заяви, як просила позивач, а виключно після набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial