Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

Позивач, згідно позовних вимог звернувся до суду з позовом в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до відповідачки про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідачка є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Реєстрацію народження зазначених малолітніх дітей проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідачка після реєстрації шлюбу з [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] ». 01 грудня 2017 року відповідачка була взята на облік в зв`язку з невиконанням нею батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей в зв`язку з періодичним вживанням алкогольних напоїв. З [PERSON] неодноразово проводилась профілактична робота. При спілкуванні відповідачці було запропоновано звернутись до лікаря-нарколога та розпочати лікування від алкозалежності, на що вона відмовилася. 06 березня 2018 року, [PERSON] була знята з обліку в зв`язку з мінімалізацією складних життєвих обставин. Спеціаліст відділу усиновлення, опіки, піклування та роботи з сім`ями, що опинилися в складних життєвих ситуаціях, 25 вересня 2018 року з метою проведення профілактичної бесіди відвідав сім`ю відповідачки, де вдома перебував дідусь [PERSON] , 1966 року народження, з немовлям [PERSON] , [INFO] . Він повідомив, що старші діти знаходяться у школі, а його донька [PERSON] поїхала в управління соціального захисту у справах. Про те, що дитина має хвороби дідусь не повідомляв. 08 жовтня 2018 року від сімейного лікаря [PERSON] , надійшло повідомлення про смерть малолітньої дитини [PERSON] , на момент смерті дитини, мати [PERSON] була відсутня вдома. 09 жовтня 2018 року сімейним лікарем [PERSON] надано повідомлення про причини смерті малолітнього [PERSON] , що трапилося внаслідок відмови від лікування дитини матір`ю [PERSON] . У зв`язку з чим, 11 жовтня 2018 року комісія виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району з питань захисту прав дітей, визнала доцільним та таким, що відповідає інтересам дітей, надати висновки про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню малолітніх дітей, оскільки мати фактично самоусунулась від своїх батьківських обов`язків, переклавши їх на бабусю та дідуся, веде аморальний спосіб життя, є негативним прикладом для дітей. Тому просили позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] аліменти, в розмірі 1500 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття на користь органу опіки та піклування чи осіб, які будуть опікуватись дітьми. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, не заперечував проти заочного розгляду справи у зв`язку з неявкою відповідачки. Відповідачка, яка про час та місце розгляду справи повідомлена відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання (а.с. 47) в судове засідання не з`явилась причини неявки суду не повідомила. Третя особа в судовому засідання позов підтримала в повному обсязі та просила позбавити батьківських прав відповідачку. У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачки, яка бере участь у справі, суд, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність відповідачки, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи та за згодою представника позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача, третю особу, з`ясувавши думку малолітніх [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли маються виключні обставини, бути розлучений зі своєю матір`ю. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 грудня 2006 року та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 сімейного кодексу України № 00024547014 від 13 листопада 2019 року, актовий запис № 5 від 06 грудня 2006 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] - [INFO] , відомості про батька [PERSON] зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за заявою матері (а.с. 14, 54). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 травня 2008 року та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 сімейного кодексу України № 00024547334 від 13 листопада 2019 року, актовий запис № 11 від 23 травня 2008 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] - [INFO] , відомості про батька [PERSON] зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за заявою матері (а.с. 13, 55). Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13 червня 2013 року та копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 сімейного кодексу України № 000245550908 від 13 листопада 2019 року, актовий запис № 15 від 13 червня 2013 року [PERSON] є матір`ю [PERSON] - [INFO] , відомості про батька [PERSON] зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за заявою матері (а.с. 12, 56). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 червня 2016 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , яка після укладення шлюбу отримала прізвище [PERSON] (а.с. 11). З довідки виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 1106 від 16 жовтня 2018 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає в [ADDRESS] та має склад сім`ї: доньку [PERSON] , доньку [PERSON] , сина [PERSON] , мати [PERSON] , батька [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до характеристики виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 665 від 24 жовтня 2018 року, згідно якої [PERSON] проживає разом з дітьми в будинку батьків по [ADDRESS] , ніде не працювала, проживала на рахунок виплат, які отримувала від держави на дітей, часто залишає малолітніх дітей без нагляду на тривалий час (на декілька діб). Схильна вживання спиртних напоїв, веде аморальний спосіб життя. Невиконання рекомендацій сімейного лікаря призвело до смерті хворого сина [PERSON] . Вихованням дітей в основному займалася бабуся [PERSON] . До селищної ради неодноразово надходили повідомлення від мешканців села, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя (а.с. 22). Згідно з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 14 лютого 2018 року в будинку проживання [PERSON] , яка мешкає разом зі своєю сім`єю, в будинку тепло, чисто, санітарні умови добрі, білизна та дитячий одяг випраний (а.с. 28). Як вбачається з акту обстеження сім`ї від 27 грудня 2017 року та 05 березня 2018 року, під час відвідування сім`ї [PERSON] по [ADDRESS] було встановлено, що в будинку комфортна температура повітря, достатній запас продуктів харчування, [PERSON] перебувала без ознак алкогольного сп`яніння (а.с. 26, 27). З акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 10 жовтня 2018 року вбачається, що [PERSON] проживає разом зі своєю сім`єю, не веде здоровий спосіб життя, про дітей дбає не завжди, її поведінка буває асоціальною (а.с. 30). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 666 від 24 жовтня 2018 року вбачається, що [PERSON] недостатньо виявляє батьківської уваги та турботи своїм малолітнім дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Перебуває у шлюбі з [PERSON] , який на даний час знаходиться в місцях позбавлення волі. Схильна до вживання алкогольних напоїв, веде аморальний спосіб життя, залишає дітей без нагляду на тривалий час. Жодного дня ніде не працювала. Проживала за рахунок виплат, які отримує від держави на дітей. Мешкає разом з дітьми у будинку своїх батьків, які допомагають їй опікуватися дітьми. [PERSON] відвідує Новопокровський ЗДО «Малятко», [PERSON] та [PERSON] навчаються в КЗО «Новопокровська СЗШ». Неналежне виконання батьківських обов`язків призвело до смерті малолітнього [PERSON] Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та пропонує позбавити батьківських прав [PERSON] (а.с. 32). Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57, 60 ЦПК України передбачає, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Статтею 164 СК України передбачені підстави позбавлення осіб батьківських прав, а саме, якщо він чи вона: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін., що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За приписами принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї Організації Об`єднаних Націй 1386 (XIV) 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку його особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. В судовому засіданні представник позивача зазначив, що сім`я відповідачки перебувала під наглядом органу опіки та піклування, при цьому ставлення відповідачки до своїх дітей мало мінливий характер за весь час спостерігання за сім`єю, були періоди коли відповідачка належним чином виконувала свої батьківські обов`язки, приймала участь у вихованні та житті дітей, але були і періоди коли відповідачка залишала дітей на бабусю і дідуся і була відсутня за місцем мешкання тривалий час. Допитані в судовому засіданні малолітні [PERSON] , [PERSON] , виявили прихильність до матері, особливо [PERSON] , яка пояснила, що коли мати вдома, вона приділяла їй увагу, готує їм їжу, при цьому вона не спостерігала матір в неадекватному стані. Оцінюючи досліджені докази в сукупності суд приходить до висновку, що позивач не довів, що позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її малолітніх дітей є заходом спрямованим на захист інтересів дітей, при цьому будь-яких доказів нарко чи алко залежності з боку відповідачки суду не надано. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, доказів щодо притягнення відповідачки до відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своїх малолітніх дітей суду не надано, що свідчить про те, що законних та обґрунтованих підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав у суду не має. Суд вважає, що головною підставою складання такого висновку стала загибель сина відповідачки [PERSON] , при цьому вказана обставина не може свідчити про необхідність позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її інших дітей. Стосовно тверджень представників позивача, що відповідачка усвідомлювала, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків, з матеріалів справи вбачається, що дійсно вона неодноразово попереджалась про можливість позбавлення їх батьківських прав та необхідність змінити ставлення до виховання та утримання дитини, але на думку суду . Крім того, актами обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї відповідачки вбачається, що в будинку тепло, санітарні умови добрі, білизна та дитячий одяг випраний, достатній запас продуктів харчування. Оцінивши надані позивачем докази, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу як позбавлення її батьківських прав, навіть при доведеності тих обставин, що вона не в повній мірі виконує обов`язки по вихованню малолітніх дітей, так як ці обставини ще не свідчать про винне, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, в тому числі шляхом позбавлення батьківських прав. Оскільки вимоги про стягнення аліментів є похідними від вимог про позбавлення батьківських прав, судом встановлено відсутність підстав для стягнення аліментів з відповідачки. Отже, суду не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про ухилення відповідачка від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітніх дітей, свідоме нехтування нею своїми обов`язками, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed