Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про визначення часток у приватній спільній сумісній власності. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що на праві спільної сумісної власності позивачу, її чоловіку [PERSON] та дочці [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , згідно із свідоцтва про право власності на житло від 27 липня 1994 року, виданого відділом приватизації житла виконкому Авдіївської міської ради, згідно із рішенням №322 від 22 липня 1994 року, загальною площею 49,00 кв.м., жилою площею 27,40 кв.м. [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина до складу якої входить частка зазначеної квартири. Позивач своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у свідоцтві про право власності на квартиру від 24 липня 1994 року не визначено частки кожного із співвласника. Просила суд визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , а саме: що частка [PERSON] , померлого [INFO] , становить 1/3 ідеальної частки квартири, частка [PERSON] становить 1/3 ідеальної частки квартири, частка [PERSON] становить 1/3 ідеальної частки квартири. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м.Авдіївка Донецької області надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, просив вирішити справу на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та третя особа - приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Василенко Володимир Анатолійович в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ст.. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне. На праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] , згідно із свідоцтва про право власності на житло від 27 липня 1994 року, виданого відділом приватизації житла виконкому Авдіївської міської ради, згідно із рішенням №322 від 22 липня 1994 року, загальною площею 49,00 кв.м., жилою площею 27,40 кв.м. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , видане Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 10.10.20118 року. Відповідач [PERSON] є дочкою [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » у зв`язку із реєстрацією шлюбу, що підтверджує копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.1979 року, копія свідоцтва про одруження [NUMBER] від 04.03.2006 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції Донецької області. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина до складу якої входить частка квартири [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Авдіївського міського нотаріального округу від 11.04.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини у зв`язку з тим, що у свідоцтва про право власності на житло від 27 липня 1994 року, виданого відділом приватизації житла виконкому Авдіївської міської ради, згідно із рішенням №322 від 22 липня 1994 року, не визначено ідеальні частки співвласників. Відповідно до ст. 1226 ЦК частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні». Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними». Те ж саме розтлумачено і в пункті 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 р. № 5. При смерті співвласника спільного майна потреба у визначенні часток майна та визнання права власності виникає з огляду на наступне. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, оскільки позивач позбавлений можливості одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна померлого співвласника, то таке право підлягає розгляду в судовому порядку, шляхом визначення ідеальної частки співвласників нерухомого майна.. У відповідності до ст. 370 ЦК України вбачається, що у разі виділу частки із майна, що є в спільній сумісній власності, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду та правовідносини, що випливають з права на спадкування. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , який помер [INFO] , на праві спільної сумісної власності без виділення ідеальних часток. Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України, які визначають, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У свідоцтві про право власності на житло від 27 липня 1994 року, виданого відділом приватизації житла виконкому Авдіївської міської ради, згідно із рішенням №322 від 22 липня 1994 року, не визначено частки, а тому кожному співвласнику належить 1/3 частка зазначеної квартири. Згідно із ст.. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визначення часток у праві власності є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved