Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS], посилаючись на ті обставини, що відповідач по справі - [PERSON] значаться зареєстрованими але не проживає у вищевказаному будинку з травня 2016 року та не є її родичем та членом сімї. У зв'язку з наведеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги визнав проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.08.2016 року посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської нотаріальної контори Кравченко І.О., за реєстровим №1-1255 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.08.2016 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї №14 від 28.02.2017 року виданої [PERSON], у будинку [ADDRESS] значиться зареєстрованим але не проживає відповідач по справі [PERSON], [INFO] Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником вищевказаного будинку, а відповідач більше року у спірному будинку не проживає.

Outcome: approved