Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, по якому збільшила розмір позовних вимог, до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Фінансова ініціатива» про стягнення заборгованості за договором депозитного вкладу, який уклала з відповідачем 10 січня 2014 року. В позові, який уточнила 24 березня 2015 року (а. с. 35-37), зазначила, що під час виконання договору строкового банківського вкладу на суму 15000 грн., укладеного сторонами 10 січня 2014 року на строк до 15 квітня 2015 року, 16 січня 2015 року звернулась до фінансової установи з завою про дострокове розірвання договору. Відповідно до умов договору у випадку його дострокового розірвання остаточний розрахунок проводиться у день розірвання договору. Між тим суму вкладу та належні позивачці проценти ані в день розірвання договору, ані наступного дня позивач у повному обсязі не отримала через відмову співробітників банку сплатити належну позивачці суму готівкою і їхню вказівку відкрити картковий рахунок. Отримавши карту банку, позивач з належних їй 16410 грн. 49 коп., з яких 15000 становить сума вкладу, а 1410 грн. 49 коп. - проценти, отримала лише 9488 грн. 22 коп. З 12 березня 2015 року картка позивача заблокована, її намагання отримати грошові кошти наслідків не принесли. У зв'язку з викладеним позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму, а також пеню у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі трьох відсотків вартості неповерненої суми за кожен день прострочення, у сумі 18769 грн. 12 коп. Крім того, просить про стягнення моральної шкоди у сумі 15000 грн., яку пояснює психологічними переживаннями з приводу порушення свого права, неможливості його захисту в позасудовому порядку, які зумовили її госпіталізацію до медичного закладу з серцевим нападом, що потяг зупинку серця та клінічну смерть. В судове засідання позивач не з'явилася. ЇЇ представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі позивача і її представника. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення спору, до суду не з'явився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин суд зі згоди представника позивача, висловленої у її письмовій заяві, у відповідності до ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Хоча в матеріалах справи і наявні письмові заперечення відповідача (а. с. 27), проте після збільшення розміру позовних вимог з 21150 грн. 30 коп. до 40690 грн. 90 коп., відповідач ані заперечень, ані звернень в порядку ст. ст. 158, 169 ЦПК України не надав, тому суд знаходить за необхідне вирішувати справу за процедурою заочного розгляду. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 10 січня 2014 року сторони уклали договір строкового банківського вкладу «Лояльний» на суму 500 грн. з оплатою 25 процентів річних до 15 січня 2015 року, та 3 процентів річних - з 15 січня 2015 року по 15 квітня 2015 року, з яким відповідно до договору співпадає повернення вкладу (а. с. 5-6). 16 січня 2015 року на підставі заяви позивача від 15.01.2015 року договір між сторонами достроково розірваний (а. с. 8-9). Згідно із ст. ст. 1058, 1059 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором, тому суд знаходить за можливе при вирішенні спору застосовувати правила законодавства про захист прав споживачів. Договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. В силу ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу за спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, а умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемними. Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. В преамбулі Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що цей Закону регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, а споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника . Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Надані суду письмові докази, зокрема: договори банківських вкладів, розрахунок заборгованості, вказують на характер правовідносин сторін і підтверджують обґрунтованість позову. Розмір заборгованості банку, зроблений позивачем, відповідач не спростовує, цей розрахунок підтверджує надана суду виписка по рахунку приватного клієнта (а. с. 34), тому суд погоджується з його правильністю. В силу ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на наданих нею фактичних даних, а встановлені судом обставини та відповідні норми права, що регулюють спірні правовідносини, дають суду підстави для покладення на відповідача відповідальності за порушення обов'язків, які передбачені договором. Що стосується відповідальності у вигляді неустойки, яка передбачена ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд погоджуючись з ґрунтовністю цих вимог, не вбачає підстав для їхнього повного задоволення, виходячи з принципу розумності цивільного законодавства та змісту статті 551 ЦК України, в силу якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Оскільки розмір неустойки у вигляді пені значно перевищує розмір невиконаних зобов'язань за договором, ураховуючи те, що банківська установа добровільно, в більшій частині, виконала свої зобов'язання, а ця обставина, на думку суду, має істотне значення, суд знаходить за можливе знизити розмір неустойки до 8000 грн. Вимоги про відшкодування моральної шкоди передбачені законом і можуть бути стягнутими як відповідальність за невиконання зобов'язань, а також у зв'язку з захистом прав споживача, а при їх розв'язанні суд виходить із змісту ст. 23 ЦК України, згідно із якою розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до роз'яснень п. 16 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір морального відшкодування, суд виходить з того, що потерпіла є літньою, соціально незахищеною особою, яка страждає низкою хронічних хвороб, єдиним джерелом доходів якої є пенсія, тому неотримання коштів, на які вона вправі розраховувати, очевидно є джерелом глибоких переживань. При розв'язанні цих вимог суд враховує дані про госпіталізацію позивача з гострою серцевою недостатністю до стаціонару медичного закладу, яка співпала саме з днем, коли вона дізналася, що її картка заблокована, і вважає, що зазначене загострення хронічної хвороби перебуває у причинному зв'язку з емоційними переживаннями через порушення її права. У зв'язку з викладеним суд вважає, що сума в 5000 грн. є домірною глибині емоційних переживань потерпілої і відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Судовий збір, від попередньої сплати якого позивачку звільнено на підставі закону, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на користь держави в розмірі, пропорційному розміру позовних вимог.

Outcome: partial