Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. При зверненні до суду із вказаним позовом позивача зазначає, що позивач працює, але тих коштів, які вона отримує недостатньо для забезпечення дитини всім необхідним; відповідач є працездатним та в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання їхнього сина, інших дітей у нього немає; добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Посилаючись у позові на викладене, у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях; надала суд заяву про розгляд справи у її відсутності, повідомила про те, що позов підтримує повністю, та просила його задовольнити. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідив докази в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідач та позивач є батьками дитини - [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.5), дитина проживає разом із позивачем. Відповідач мешкає окремо від дитини, не працює. Спірні правовідносини виникли із обов`язку батька утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обов`язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов`язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Задовольняючи вимоги позову у повному обсязі, суд керується тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини; не скористався правом надання відзиву на позовну та не спростував зазначене позивачем. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved