Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що є власником квартири [ADDRESS]. У спірній квартирі зареєстровані відповідачі по справі, а саме її діти син та донька. Однак, у 2003 році відповідачі, будучи ще неповнолітніми виїхали разом з їх батьком до Російської Федерації та залишилися там проживати. На даний час діти є громадянами [PERSON] та мають російську реєстрацію місця мешкання. З вказаного періоду за спірною адресою не проживають, участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг,проведенні поточного ремонту тощо, не брали та не беруть. Просила визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися, надав суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, надав суду нотаріально посвідчені заяви про розгляд справи за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Третя особа представник ПП «Альянс-Гіс», будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив. Дослідивши надані письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Як встановлено судом на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 16 квітня 1997 року позивач є власником 1/2 частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS], посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 18 квітня 1997 року за реєстраційним номером 37657 (а.с.6) та власником 1/2 частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS] за заповітом від 04 квітня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори та зареєстровано в БТІ міста Маріуполя 13 квітня 1998 року за реєстраційним номером 37657 (а.с.7) З копії довідки від 20.07.2016 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач по справі [PERSON] та її діти [PERSON] і [PERSON], відповідачі по справі (а.с.5). Однак, відповідачі будучи зареєстрованими у спірній квартирі, не проживають в ній тривалий час і даний факт підтверджується інформацією Лівобережного ВП Маріупольського ВП ГУНП (а.с.11). Дані обставини підтверджуються адресною довідкою Федеральної міграційної служби [PERSON] по Смоленської області, в якій зазначено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстровані та проживають [INFO] (а.с.12). Обєктивно вказані обставини підтверджуються наданими з боку відповідачів копіями їх паспортів громадян [PERSON]. Зважаючи на вимоги ст..72 ЖК України особа може бути визнана у судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок її відсутності понад встановлені строки. Як розяснено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, судам рекомендовано при вирішенні спорів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Уразі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] направили до суду заяви, про визнання позовних вимог, вказуючи, що вони виїхали з України 15 років тому, є громадянами [PERSON] та забезпечені житлом, наполягали на задоволені позовних вимог [PERSON] З врахуванням зазначених заяв відповідачів, суд вважає за можливе постановити рішення про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщення у квартирі [ADDRESS], тим самим по суті задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved