Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача з вимогою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Просить розірвати шлюб, укладений з [PERSON], який зареєстрований 27 січня 2017 року Компаніївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 2. Свої вимоги обґрунтовує тим, що протягом тривалого періоду сімейного життя між ним та відповідачем виникають непорозуміння, немає довіри, взаємовідносини погіршились, що в кінцевому відношенні привело до припинення шлюбних відносин. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], дитина проживає з позивачем та після розірвання шлюбу буде проживати разом з нею. Просить розірвати шлюб. Крім того, просить стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні у розмірі ? частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на її утримання, у твердій грошовій сумі в розмірі ? частка заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трьох років, мотивуючи свої вимоги наступним. На даний час позивач перебуває в декретній відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, отримує соціальну допомогу, сама не в змозі самостійно утримувати їхнього сина та себе, домовленості між ними з приводу участі відповідача в утриманні дитини та в її утриманні не досягнуто, що й зумовило необхідність звернення до суду. Просила стягнути понесені судові витрати та витрати на правову допомогу. В судове засідання позивач не з'явилася, відповідно до поданої заяви просила суд розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 29.08.2018 сторонам надавався строк на примирення, однак сторони не дійшли згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27 січня 2017 року Компаніївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 27.01.2017. (а.с.15). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO].(а.с.18). Аналізуючи надані суду документи судом встановлені наступні факти. Позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, та припинили сімейні відносини, клопотань про надання часу на примирення до суду від сторін не надходило, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу подружжя, оскільки примирення між ними не можливе із-за небажання зберегти сім'ю. Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, а подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам подружжя. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач виявила бажання змінювати прізвище після розлучення на дошлюбне. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Позивач просила стягнути аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Питання про належне утримання дитини, між сторонами в добровільному порядку не вирішено. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК в редакції згідно закону №2037-У11 від 17.05.2017р. - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення. Рішення суду підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Крім цього, статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Судом досліджено матеріали справи, та встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості про матеріальний стан відповідача, суд враховує, що при вирішенні даної позовної вимоги стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ? частки доходу заробітку, суду не надано доказів (довідка про доходи, наявність земельної ділянки, тощо) про можливість сплати відповідачем аліментів на утримання дружини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини задоволенню не підлягають. Судовий збір стягується відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: partial