overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивача. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки відповідач не надав суду інформації щодо його адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою та копіями відповідних документів була надіслана відповідачу поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся і через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач не заявляв суду проти заочного розгляду справи. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO]/ За поясненнями позивача дитина сторін перебуває на її утриманні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоровя сторін та їх дитини і вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зважаючи на рівний обовязок батьків щодо їх участі у утриманні дитини, на достатність, на думку суду, вказаного розміру та й на те, що загальний розмір стягуваних аліментів не буде становити чи перевищувати й половини заробітку (доходу) відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивача. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. В судове засідання сторони не явилися, позивач просила справу розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи заперечень не мала. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд ухвалив розглянути справу заочно. Перевіривши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини, дослідивши докази, суд вважає, що існують законні підстави для задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивача, що узгоджується із заявою відповідача від 09.10.2013 року. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоров'я сторін та їх дитини і вважає за необхідне позов задовольнити, стягнувши аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зважаючи на рівний обов'язок батьків щодо їх участі у утриманні дитини, на достатність, на думку суду, вказаного розміру та й на те, що загальний розмір стягуваних аліментів не буде становити чи перевищувати й половини заробітку (доходу) відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивача. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу. В судовому засіданні позивач наполягла на позові за вищевикладеними підставами, а відповідач позов визнав частково, вказуючи на завеликий розмір аліментів, про які просить позивач, через що, посилаючись на своє скрутне матеріальне становище, просить визначити аліменти в розмірі 1/6 частини від його заробітку. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO]. За поясненнями сторін дитина сторін перебуває на утриманні позивача, що узгоджується із наданою позивачем довідкою про склад її сімї від 21.04.2016 року. При цьому, за узгодженими поясненнями сторін, ні вони, ні дитина не є інвалідами, і позивач, і відповідач працездатні, а [PERSON] при цьому має постійне місце роботи, інших осіб, аніж спільна дитина, на утриманні сторін немає. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача є обґрунтованими та законними. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоровя сторін та їх дитини і вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зважаючи на рівний обовязок батьків щодо їх участі у утриманні дитини, на достатність, на думку суду, вказаного розміру та й на те, що загальний розмір стягуваних аліментів не буде становити чи перевищувати й половини заробітку (доходу) відповідача. При цьому суд враховує, що сторона позивача, заявляючи свої вимоги у вищевказаному розмірі не надала суду належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження позовних вимог про стягнення аліментів саме у визначеному позивачем розмірі, як і не надав суду переконливих доказів і відповідач, враховуючи які суд міг би визначити аліменти у розмірі, про який він просить, а посилання його на самостійний винайм житла, наявність кредитного зобовязання та заборгованості з житлово-комунальних послуг не впливає на висновок суду, оскільки вказані обставини та докази на їх підтвердження суд розцінюються як витрати відповідача на окреме проживання від сімї, прийняте на його власний розсуд. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. Зазначила, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем, знаходиться на її утриманні. При цьому позивач не працює. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісяця, а також аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісяця. В судове засідання сторони не явилися, позивач просила справу розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В силу ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. За поясненнями позивача за позовом, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується і довідкою про склад сім'ї позивача. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є обґрунтованими та законними. Крім того, згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає, що і позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання позивача також є обґрунтованими та законними, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача немає змоги надавати допомогу матері своєї дитини, яка не працює і доглядає за останньою. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоров'я сторін та їх дитини і вважає за необхідне позов задовольнити частково, стягнувши аліменти на утримання дитини у розмірі 1/6 частки, а на позивача - також у розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, зважаючи на достатність вказаних розмірів та й на те, що загальний розмір стягуваних аліментів не буде становити половини заробітку (доходу) відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. Зазначила, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на утриманні останньої. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 600 грн. щомісяця і до повноліття дитини, а також аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісяця і до досягнення дитиною 3-х років. В судовому засіданні позивач на заявленному позові наполягла в повному обсязі, а відповідач на позов заперечив, вказуючи на те, що позивач за власним розсудом забрала від нього дитину, а тому немає підстав на утримання позивача, а щодо дитини відповідач заявив про завеликий розмір аліментів, про які попросила позивач. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. За поясненнями сторін, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є обґрунтованими та законними. Крім того, згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає, що і позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання позивача також є обґрунтованими та законними, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що відповідача, який не має постійного місця роботи, але працездатний, немає змоги надавати допомогу матері своєї дитини, яка не працює і доглядає за останньою. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоров'я сторін та їх дитини, і вважає за необхідне позов задовольнити повністю, зважаючи на рівний обов'язок батьків щодо їх участі в утриманні дитини та на встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2015 рік» розмір прожиткового мінімуму. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. Зазначила, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на утриманні останньої. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісяця до повноліття дитини, а також аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 300 грн. щомісяця до досягнення дитиною 3-х років. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. В судове засідання сторони не явилися, позивач просила справу розглядати без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. В силу ст. 224 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу заочно. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. За поясненнями позивача, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні,що узгоджується із наданою довідкою. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є обґрунтованими та законними. Крім того, згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає, що і позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання позивача також є обґрунтованими та законними, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача, який не має постійного місця роботи, але працездатний, немає змоги надавати допомогу матері своєї дитини, яка не працює і доглядає за останньою. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоровя сторін та їх дитини, і вважає за необхідне позов задовольнити повністю, зважаючи на рівний обовязок батьків щодо їх участі в утриманні дитини та на встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. Зазначила, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на утриманні останньої, яка при цьому не працює. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця, а також аліменти на своє утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивач на заявленному позові наполягла в повному обсязі, а відповідач на позов заперечив, вказуючи на те, що позивач за власним розсудом пішла із сім'ї, а тому немає підстав на її утримання, а щодо дитини відповідач заявив про завеликий розмір аліментів, про які попросила позивач. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. За поясненнями позивача за позовом, дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, про що також слідує із довідки з місця проживання позивача. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є обґрунтованими та законними. Крім того, згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає, що і позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання позивача також є обґрунтованими та законними, зважаючи на те, що у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача немає змоги надавати допомогу матері своєї дитини, яка не працює і доглядає за останньою. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоров'я сторін та їх дитини, і вважає за необхідне позов задовольнити частково, зважаючи на рівний обов'язок батьків щодо їх участі в утриманні дитини та на встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» розмір прожиткового мінімуму. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулася до суду з тих підстав, що 20 вересня 1997 року вони з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківського райвиконкому м. Суми, актовий запис № 167. В Від спільного життя мають двох дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сім`я розпалась через відсутність взаєморозуміння, почуття любові та поваги втрачені, шлюб існує формально. Просила шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, свої позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив слухати справу у його відсутність, позов визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 вересня 1997 року позивач з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківського райвиконкому м. Суми, актовий запис № 167 (арк.с.6). Від подружнього життя мають неповнолітніх дітей: двох дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, почуття любові та поваги втрачені, сторони не бажають перебувати у шлюбі. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст. 24 СК України). Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім`ї (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що мають істотне значення, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. У відповідності з ч. 2 ст. 112 CК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з тих підстав, що вона являється власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування будинку від 24.12.1998 року. Зазначила, що на даний час в будинку, окрім неї, зареєстровані також її сини [PERSON] та [PERSON] , онуки [PERSON] та [PERSON] , невістка - [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] не мешкає за вказаною за адресою з 2010 року після розлучення його матері [PERSON] з сином позивачки [PERSON] . Відповідач добровільно покинув житло, не приймає участі в утриманні будинку та не сплачує комунальні послуги. Посилаючись на ці обставини, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, в письмовій заяві позов підтримала повністю, просила слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України». Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування будинку від 24 грудня 1998 року (а.с. 4). Згідно довідки, виданої Нижньосироватською сільською радою Сумського району Сумської області № 825 від 29.10.2018 року, [PERSON] , 1951 року народження є власником будинку, зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , і має такий склад сім`ї: [PERSON] - син 1970 р.н., [PERSON] - син 1972 р.н., [PERSON] - онук 2001 р.н., [PERSON] - онук 2005 р.н., [PERSON] - онук 1991 р.н. зареєстрований, але не проживає, [PERSON] - невістка 1970 р.н. зареєстрована, але не проживає (а.с. 5). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.ст. 317, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач [PERSON] з 2010 року не проживає у будинку, позивач ніяких перешкод в користуванні будинком йому не чинила, він добровільно покинув його і з зазначеного часу в ньому не проживає і не цікавиться ним, а його реєстрація перешкоджає позивачу належним чином користуватись будинком. Таким чином суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved