Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що спільне життя між ними не склалося, так як у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. В зв`язку з цим, в сім`ї виникали суперечки, внаслідок чого відповідач тривалий час проживає окремо. Можливості зберегти сім`ю немає, тому їхній шлюб носить лише формальний характер. В добровільному порядку розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач відмовляється. Неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач в своїй позовній заяві просить справу слухати у її відсутність. Представник позивача надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги підтримав. Відповідач також надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги визнав, зазначивши при цьому, що не заперечує щодо розірвання шлюбу, оскільки фактично їх сім`я розпалася по причині повного ігнорування його інтересів та відсутності турботи, піклування про нього зі сторони позивача, а тому він вважає, що подальше збереження сім`ї та їхнє примирення неможливе. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.02.1991 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 16.02.1991 (актовий запис №3). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони припинили спільне проживання та проживають окремо, тобто фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Судовий збір позивачем сплачено в сумі 768 грн. 40 коп., який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved