Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики і розписками, посилаючись на те, що у 2020 році вона позичила відповідачу грошові кошти в розмірі 132 860,00 гривень, що було оформлено шляхом шляхом підписання письмового договору позики від 08.10.2020 на суму 69200,00 грн. та власноручного написання відповідачем розписок про отримання вказаних грошових сум, а саме - від 13.01.2020 на суму 20000,00 грн., від 16.01.2020 на суму 28860,00 грн., від 12.08.2020 на суму 9800,00 грн. та від 24.02.2020 на суму 5000,00 грн. Проте відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором та розписками щодо повернення отриманих сум позики. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 132 860,00 гривень. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати: витрати на сплату судового збору в сумі 1328,60 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Зазначив, що за розписками від 13.01.2020, 16.01.2020 та 12.08.2020 кошти передавалися відповідачу для купівлі матеріалів та виконання робіт, але потім, оскільки відповідач не виконував взятих на себе зобов`язань, правовідносини між сторонами переросли у правовідносини позики. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не надав, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, зі змісту розписок від 13.01.2020 на суму 20000,00 грн., від 16.01.2020 на суму 28860,00 грн., від 12.08.2020 на суму 9800,00 грн. не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг та не встановлено обов`язку відповідача повернути грошові кошти позивачу у визначений строк чи на його вимогу. До того ж, у зазначених розписках взагалі не зазначено, від кого відповідач отримав кошти. Згідно ст.12, ч. 181 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивачем не доведено тієї обставини, що відповідач позичав у нього грошові кошти в сумі 58660,00 грн. за розписками від 13.01.2020, 16.01.2020 та 12.08.2020, та у нього виник обов`язок з їх повернення, оскільки надані позивачем докази не містять відомостей про зобов`язання відповідача повернути кошти, та того, що ці кошти були передані відповідачу саме в борг, тому суд приходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених вимог у цій частині. Посилання представника позивача на те, що зобов`язання відповідача перед позивачем, яке виникло із договору на виконання робіт, перетворилося у зобов`язання позики, не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до ст. 1053 ЦК України, борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов`язанням лише за домовленістю сторін. Наявності такої домовленості між сторонами представником позивача не доведено. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення 58660,00 грн. на підставі розписок від 13.01.2020 на суму 20000,00 грн., від 16.01.2020 на суму 28860,00 грн. та від 12.08.2020 на суму 9800,00 грн. Що стосується стягнення боргу в сумі 74200,00 грн., в тому числі: 69200,00 грн. за договором позики від 08 жовтня 2020 року та 5000,00 грн. за розпискою від 24 лютого 2020 року суд виходить з наступного. Відповідно до розписки від 24.02.2020, цього дня [PERSON] отримав у [PERSON] кошти в розмірі 5000,00 грн у борг і зобов`язався повернути їх за десять днів. Таким чином, зазначена розписка містить суттєві умови, передбачені законом для договору позики, зазначено сторони зобов`язання, предмет (позика), сума, а також - строк повернення боргу. Відповідно до Договору позики, укладеного між сторонами 08.10.2020, [PERSON] надала, а [PERSON] отримав безвідсоткову позику в розмірі 69200,00 грн. Відповідно до п.3.3 Договору підтвердженням отримання позики є підписи сторін на договорі. За умовами пунктів 2.1 та 3.4 Договору, позика мала бути повернута до 30 жовтня 2020 року. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, на підставі встановлених фактичних обставин справи, з огляду на приписи ст. 1049 ЦК України, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про стягнення 74200,00 грн., в тому числі 69200,00 грн. за договором позики від 08 жовтня 2020 року та 5000,00 грн. за розпискою від 24 лютого 2020 року, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, оскільки між сторонами виникли договірні відносини з приводу позики коштів, умови яких щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідачем на час розгляду справи в суді не виконані. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто підтверджені судові витрати у справі в розмірі, пропорційному задоволеним позовним вимогам. Розмір витрат на правничу допомогу підтверджується наданим позивачем Договором про надання правової допомоги № 05/12 від 21.12.2020, розрахунком витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial