Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із указаним позовом, в якому просить визначити, що частка померлого 28.12.2016 року [PERSON] в праві спільної власності на земельну ділянку (кадастровий номер 18101336300:02:002:0015) площею 0,1 га по вулиці Білоруській №9 у місті Житомирі становить 60/100 ідеальних частин, мотивуючи свої вимоги тим, що 28.12.2016 р. помер її батько [PERSON], згідно заповіту батько заповів все своє майно в рівних частинах її та її сестрі [PERSON], вона прийняла спадщину, а сестра відмовилася від спадщини на її користь, однак постановою від 06.10.2017 року нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на присадибну земельну ділянку по вул. Білоруській №9 у місті Житомирі, оскільки вона знаходиться у спільній власності співвласників вказаного будинку, і частка батька, як спадкодавця, не визначена. Державний акт на право власності за земельну ділянку 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд видано 07.09.2005 року на двох осіб: її батька [PERSON] та її брата [PERSON] без визначення часток кожного в праві власності. 20.04.1990 року батько подарував 40/100 частин будинку своєму сину відповідачу [PERSON], отже, на момент виникнення спільної часткової власності на жилий будинок батько та брат мали право на користування земельною ділянкою відповідно до розміру їх часток в праві власності на будинок відповідно до ст.91 Земельного кодексу УРСР (1970 року), згідно цієї норми наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування земельною ділянкою; тобто, зміна ідеальних часток в праві власності на будинок на даний час: 29/100 частин належать померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на два житлових будинки, виданого виконавчим комітетом Житомирської міської ради Житомирської області 07 грудня 2012 року, взамін свідоцтва про право власності від 26.06.1962 р. № 52, а 71/100 частина належить [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на два житлових будинки, виданого виконавчим комітетом Житомирської міської ради Житомирської області 07 грудня 2012 року не змінює прав співвласників будинку на присадибну ділянку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просив частково відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що частка померлого [PERSON] в праві спільної власності на спірну земельну ділянку становить 21/100, у співвідношенні до частки будинковолодіння. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила частково відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у письмових запереченнях, долучених до матеріалів справи. Заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Як убачається з матеріалів справи, 28.12.2016 року помер [PERSON]. (а.с. 6) [PERSON] на праві особистої власності належало домоволодіння № 9 по вулиці Білоруській у місті Житомирі. (а.с. 17) За життя, 20.04.1990 року [PERSON] подарував своєму синові [PERSON] 40/100 домоволодіння № 9 по вулиці Білоруській у місті Житомирі. (а.с. 18) Також за життя, 28.10.2004 року [PERSON] склав заповіт на все належне йому майно, в тому числі на будинок № 9 по вулиці Білоруській у місті Житомирі в рівних частинах його донькам - [PERSON] та [PERSON]. (а.с.7) Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. 07.09.2005 року Житомирським міським управлінням на підставі рішення 25 сесії міської ради від 28.04.2005 року №520 видано державний акт на право власності на земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Білоруська, 9, в м. Житомирі на: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Оскільки в державному акті на право власності на земельну ділянку не визначені частки [PERSON] та [PERSON], то спірна земельна ділянка є їх спільною сумісною власністю. 07.12.2012 року Виконкомом Житомирської міської ради видано свідоцтво про право власності на два житлові будинки по вул. Білоруській, 9 в м. Житомирі Юхимчуку [PERSON] в розмірі 29/10 ідеальних часток. (а.с. 19) Також 07.12.2012 року Виконкомом Житомирської міської ради видано свідоцтво про право власності на два житлові будинки по вул. Білоруській, 9 в м. Житомирі Юхимчуку [PERSON] в розмірі 79/10 ідеальних часток. (а.с. 20) Слід зазначити, що сторони підтвердили що їм були відомі відповідні рішення та правом на оскарження вони не скористалися. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки право власності спірної земельної ділянки набуті у 2005 році, суд не вбачає підстав для застосування норм Земельного кодексу УРСР 1970 року, як зазначає позивач. Згідно ч. ч. 1, 3, 4\~ст. 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до\~ст. 87 Земельного кодексу України\~право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає серед іншого - за рішенням суду. Відповідно до ч. 4\~ст. 120 Земельного кодексу України\~у разі набуття права власності на жилий будинок кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку. Частиною 3\~ст. 358 ЦК України\~встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Співвласники майна не ставили питання щодо неможливості надання їм у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності та не ставили питання щодо матеріальної компенсації. Кожен співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (ч. 1\~ст. 364 ЦК України). Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій\~статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень\~ст. 120 Земельного кодексу України\~у поєднанні з нормою\~ст. 125 Земельного кодексу України\~слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Слід зазначити, що спірна земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності, при цьому при оформлення права власності на частину житлового будинку та зміна часток у праві власності на житловий будинок здійснювалася за погодженням іншого співвласника [PERSON]. Згідно\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже на момент смерті [PERSON] спадковим майном, зокрема з наданих суду доказів, є спільна сумісна власність на земельну ділянку площею 0,1 га по вулиці Білоруській №9 у місті Житомирі та право власності на 29/10 ідеальних часток на два житлові будинки по вул. Білоруській, 9 в м. Житомирі. А тому враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, та виходячи з пропорційності до часток осіб у праві власності жилого будинку, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визначення частки померлого 28 грудня 2016 року [PERSON] в праві спільної власності на земельну ділянку по вулиці Білоруській №9 у місті Житомирі в розмірі 29/100 ідеальних частин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, та підлягають частковому задоволенню.\~\~\~\~ В порядку ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 640,00 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial