Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила суд визнати за [PERSON], [INFO], право власності в порядку спадкування за заповітом після [PERSON], померлого 05.10.2013 року, на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район, с. Волоське, вул. Тітова, буд.18, в технічному паспорті відповідає літері «А» загальною площею 122,2 кв.м., з яких житлова площа становить 51,4 кв.м., допоміжна 70,8 кв.м. та який складається з: - 1-1 коридору, площею 6,6 кв.м; - 1-2 літня кухня, площею 8,1 кв.м.; - 1-3 літня кухня, площею 5,2 кв.м.; - 1-4 літня кухня, площею 3,5 кв.м.; - 1-5 літня кухня, площею 12,6 кв.м.; - 1-6 сіни, площею 19,7 кв.м.; - 1-7 передня, площею 15,1 кв.м.; - 1-8 кімната, площею 10,9 кв.м.; - 1-9 кімната, площею 12,4 кв.м.; - 1-10 кімната, площею 28,1 кв.м., а також господарські будівлі і споруди: - «а» сіни, площею 22,5 кв.м.; - «а1» сіни, площею 7,8 кв.м.; - «Б» літня кухня, площею 42,7 кв.м.; - «В» сарай-гараж, площею 55,7 кв.м.; - «в» прибудова, 14,0 кв.м.; - «ж» погріб, площею 12,0 кв.м.; - №1 огорожа, площею 74,6 кв.м.; - №2 ворота, площею 7,6 кв.м.; - №3 хвіртка. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Представник Дніпровської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі. [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії ІУ-КИ № 279218 від 28.01.1983 року є донькою [PERSON], який помер 05.10.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №528384. Після смерті батька позивача відкрилась спадщина, в якій згідно заповіту посвідченого секретарем виконкому Волоської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області - [PERSON] від 25.10.2005 року її батько [PERSON] заповідав усе належне йому майно в с. Волоське вул. Тітова, 18 з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов'язки, які належали йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належали йому на день смерті - [PERSON] (дружині) та [PERSON]. У зв'язку з письмовою відмовою матері позивача [PERSON] від 1/2 частини спадкового майна, позивач є єдиною спадкоємицею. 14.07.2016 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1500 га призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої на території Дніпропетровської області Дніпровського району с. Волоське вул. Тітова, буд, 18, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №419400 виданого відділом Держкомзему у Дніпропетровському районі 14.01.2010 року, згідно рішення виконкому Волоської сільської ради №23 від 17.05.1995 року і зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №011012000063. Того ж дня Державним нотаріусом [PERSON] було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка полягала в неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке розташоване на вищевказаній земельній ділянці. В обґрунтуванні постанови було зазначено, що спадкодавцем за життя не було отримано документу, що встановлює право власності на житловий будинок за вищезазначеною адресою. Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, в яких передбачено державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного вказано, згідно порядку оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Крім того, наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року №91 (зі змінами від 13.06.2014 року №304), роз'яснено, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. У свою чергу, Державна реєстраційна служба України, листом від 12 березня 2013 року №95-06-15-13 роз'яснила, що при проведенні державної реєстрації прав із видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05 серпня 1992 року, документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна. В ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на об'єкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та будівництво яких закінчено до 5 серпня 1992 року зазначено, що для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими об'єктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність, мною було зазначено вище про рішення компетентного органу щодо передачі у приватну власність та постійне користування земельної ділянки за адресою: Дніпропетровська обл., Дніпровський район, с. Волоське, вул. Тітова, 18, на якій розташовано вищевказаний житловий будинок. Крім того на підтвердження того, що батько позивача [PERSON] збудував, вступив в фактичне управління та володіння будинком, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, с. Волоське, вул. Тітова, буд. 18, слугує довідка №8223 від 28.11.2016 року, видана Новоолександрівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області в тому, що [PERSON] в період з 31.01.1979 року по день смерті (05.10.2013 р.) був зареєстрований за вищевказаною адресою. Також, згідно довідки №8224 від 28.11.2016 року виданої тим самим виконавчим органом про те, що разом з батьком позивача були зареєстровані [PERSON]В (його дружина) з 31.01.1979 року по теперішній час та [PERSON] (його донька) з 28.11.2001 року по теперішній час. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку встановлено у повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved