Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1500 грн. щомісячно по 750 грн. на кожну з дітей, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дітьми повноліття, а також стягнення аліментів за минулий час, починаючи з 23.02.2013р. в розмірі 30% прожиткового мінімуму станом на день сплати аліментів щомісячно на утримання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей. З моменту фактичного припинення подружніх стосунків, за рік до офіційного розірвання шлюбу, відповідач не опікувався спільними дітьми, не брав участі у їх утриманні та вихованні, не надавав жодної матеріальної допомоги. Оскільки обовязок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладено на обох батьків, позивач не має відомостей про офіційний заробіток відповідача, тому просить стягувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі щомісячно по 750 грн., але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім цього, між сторонами було укладено угоду про утримання дитини, згідно з якою відповідач зобовязався брати участь в утриманні дитини, однак свого обовязку не виконав. На прохання позивача допомогти дітям, брати участь у їхньому житті, відповідач реагує грубо, приховує місце свого постійного проживання та роботи, тому просить стягнути з відповідача аліменти також за минулий час, починаючи з 23.02.2013 року. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, причин неявки суду не повідомив. Тому суд вважає, що відповідно до ст. 224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні докази, суд встановив наступне. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З копій свідоцтв про народження серії 1-СГ №057372 та серії 1-СГ №304315 вбачається, що сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.5), та [PERSON], [INFO] (а.с.6). Як вбачається з позовної заяви, діти проживають з позивачем. Відомості про наявність у відповідача регулярного стабільного доходу відсутні. Враховуючи вищенаведене, те, що малолітні діти проживають з позивачем, обовязок по утриманню дітей до досягнення ними повноліття покладається на обох батьків в рівних частинах, а також те, що відсутні відомості про наявність у відповідача стабільного регулярного доходу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі по 750 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі позову 18.03.2016 року та до досягнення дітьми повноліття, підлягають до задоволення. Разом з тим, оскільки згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, а позивач просить стягувати аліменти саме у твердій грошовій сумі, суд вважає, що позовні вимоги останньої в частині стягнення аліментів у розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей за минулий час, починаючи з 23.02.2013р. в розмірі 30% прожиткового мінімуму станом на день сплати аліментів щомісячно, оскільки відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Разом з тим, всупереч вищевказаним вимогам Сімейного кодексу України, а також вимогам ст.10, 60 ЦПК України, позивачем не представлено суду жодних доказів не лише на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів, а й на підтвердження тої обставини, що позивач взагалі вживала заходів щодо одержання аліментів. Задовольняючи частково позовні вимоги, відповідно до вимог до ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий у розмірі 551 грн. 20 коп. слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial