Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

позивач звернулася з позовом до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Однак, спільне життя із відповідачем не склалося через те, що він почав проживати з її рідною сестрою, шлюб між ними було розірвано у 2011 році. Після розірвання шлюбу, вона з дітьми перейшла проживати до її батьків, і з того часу відповідач не проявляв інтересу до дітей, перестав брати участі у їх вихованні, не відвідує їх, внаслідок чого повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.Призначені рішенням суду аліменти не сплачує, внаслідок чого, 27.05.2013 його було притягнуто до кримінальної відповідальності. Однак на даний час він знову ухиляється від сплати аліментів, заборгованість по сплаті яких станом на 01.11.2019 склала 58969,60 грн. А тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Пояснила, що відповідач створив нову сім`ю із її рідною сестрою, а із їх спільними дітьми припинив спілкування після розірвання шлюбу. Призначені рішенням суду аліменти не сплачував, надав лише в 2019 році одну тисячу гривень та в 2020 році в червні одну тисячу та тричі після подання нею позову до суду по тисячі гривень. А тому вважає позовні вимоги обґрунтованими. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснив, що у сторін під час шлюбу народилося двоє дітей, які після розірвання шлюбу, залишилися на проживання з позивачкою. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, не займається їх вихованням, не забезпечує матеріально, присуджені рішенням суду аліменти не сплачує, внаслідок чого в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів. За весь час не намагався встановити з ними зв`язок, а тому вважає, що є всі підстави для задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, вказав, що він намагався налагодити стосунки з дітьми, намагався спілкуватися з ними, однак позивач забороняла. Він ходив до них до школи, останній раз був в 2016 році, однак діти не хотіли з ним бачитися, тікали від нього. Після цього, він перестав вживати будь яких заходів для того, щоб відновити з ними стосунки, в органи опіки не звертався. Аліменти не сплачував, оскільки хворів на туберкульоз та постійно лікувався, а тому не мав можливості сплачувати аліменти напідставі рішення суду. А такод зазначив, що в іншому шлюбі в нього народилося п`ятеро дітей, яких він забезпечує матеріально. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Верховинської районної державної адміністрації Маротчак М.Ю. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги. Пояснила, що дане питання розглядалося на засіданні комісії органу опіки та піклування, де було встановлено, що відповідач не бере участі у вихованні дітей, не провідує їх, матеріально не підтримує, не цікавиться навчанням та розвитком. Зазначила, що на даний час неповнолітні діти проживають з матір`ю. А тому, органом опіки було винесено рішення від 27.12.2019 №24 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Суд, заслухавши пояснення сторін, третьої особи, думку малолітніх [PERSON] та [PERSON] , оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, позов задовольняє з таких підстав. У відповідності до ч. 2,3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У Преамбулі Конвенції проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Дитині, здатній сформулювати власні погляди, згідно ст. 12 Конвенції, забезпечується право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов`язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз`яснив у своїй постанові Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц дійшов висновку, що обов`язковим елементом позбавлення батьківських прав є встановлення судом винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] , [NUMBER] виданих Верхньоясенівською сільською радою Верховинського району Івано-Франківської області (а.с. 8,9), батьками малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 04.09.2012 (а.с.12) шлюб між сторонами було розірвано. Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1/3 частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.08.2012 та до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні безспірно встановлено, що починаючи з 2012 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають із матір`ю [PERSON] за адресою с Верхній Ясенів, Верховинського району, Івно-Франківської області та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач з дітьми не проживає. Як вбачається із довідки Верхньоясенівської сільської ради про склад сім`ї за № 1020, від 18.11.2019, характеристики (а.с. 15,18), неповнолітні [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають зі своєю матір`ю [PERSON] , яка за місцем проживання характеризується позитивно, самостійно займається вихованням дітей, діти навчаються у Верхньоясенівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, завжди охайні, доглянуті, виховані. Із характеристик, виданих Верхньоясенівської ЗОШ І-ІІІ ступенів (а.с. 16,17) на учня 7-го класу [PERSON] та ученицю 6-Б класу [PERSON] , вбачається, що за місцем навчання діти характеризується як виховані, старанні, дисципліновані та уважні учні, матір приділяє дітям багато уваги. Згідно розрахунку по аліментах станом на 01.11.2019 (а.с.13-14) заборгованість [PERSON] по аліментах становила 58969,60 гривень. Крім цього вироком Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 27.05.2013 (а.с.11), [PERSON] визнано винним у вчинені злочину за ч.1 ст.164 КК України, а саме за ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів). Крім цього, з висновку органу опіки та піклування оформленого у формі рішення засідання комісії з питань захисту прав дитини Верховинської районної державної адміністрації від 27.12.2019 за №24 (а.с 34) вбачається, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дітей, матеріально їх не забезпечує, не цікавиться фізичним, духовним та культурним розвитком. А тому орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . При спілкуванні з малолітніми [PERSON] та [PERSON] , останні в судовому засіданні розповіли, що вони не хочуть спілкуватися з батьком та не хочуть його бачити, оскільки пам`ятають як він раніше бив матір та їх. Останній раз вони бачили його як були маленькими. Щоб батько приходив до школи не пам`ятають, ніколи його там не бачили. Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідач [PERSON] з 2012 року умисно ухилявся від виконання своїх обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , не цікавився їх фізичним, моральним і духовним розвитком, не піклувався про здоров`я дітей, діти перед судом вказали, що не хочуть бачити батька та спілкуватися з ним, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим позовні вимоги слід задовольнити. Заперечення відповідача в частині не можливості спілкування з дітьми через те, що позивач перешкоджала йому в цьому, судом не беруться до уваги, оскільки відповідач в судовому засіданні ствердив, що в органи опіки та піклування з відповідною заявою щодо визначення способу спілкування з дітьми, він не звертався. Крім того, в судовому засіданні, діти вказали, що останній раз бачили батька, коли були малими, до школи він не приходив, з ними не спілкувався, що свідчить про те, що відповідач і не намагався встановити зв`язок з дітьми у період відсутності з ними позивачки. Також не заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо неможливості сплати ним аліментів на утримання дітей через хворобу, оскільки як вбачається з представлених відповідачем виписки з медичної картки амбулаторного хворого ТБ09, консультативної довідки (а.с.32,33) лікування в Обласному фтизіопульмонологічному центрі він проходив стаціонарно в період з 04.04.2019 до 06.06.2019 та амбулаторно до 08.10.2019, а заборгованість по сплаті аліментів нарахована починаючи з 2012 року. Також з представлених відповідачем квитанцій щодо сплати аліментів на користь позивача на утримання дітей в сумі по 1000 грн від 17.01.2020, 21.04.2020, 26.06.2020 вбачається, що надавати такі він почав після того, як орган опіки та піклування виніс висновок щодо позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Також, суд враховує той факт, що із дітьми від іншого шлюбу відповідач, не зважаючи на хворобу, спілкується, дбає про них та забезпечує матеріально, чого не робить по відношенню до дітей від першого шлюбу. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved