Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала у заяві про розгляд справи без її участі, та вимоги мотивує тим, що вона - [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після укладення Договору купівлі-продажу від 12.06.2019 року 44/100 часток спільного домоволодіння, в ньому залишилась бути зареєстрованою стороння для позивача особа - [PERSON] , котра в добровільному порядку не вчиняє дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація відповідача за вказаною адресою порушує право [PERSON] щодо володіння, користування та розпорядження своєю власністю. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.12.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, що не перешкоджає розгляду справи по суті у її відсутність за наявними в справі матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серія [NUMBER] від 21.04.2009 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Сумської державної нотаріальної контори Скоробагатько Н.Б., та Договором купівлі-продажу 44/100 частки житлового будинку серія ННЕ №773193 від 12.06.2019 року (а.с.8-12). Як вбачається з Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; родинні стосунки із [PERSON] відсутні (а.с.13). Згідно Акту, посвідченого головою громадського квартального комітету №31, [PERSON] , [INFO] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2010 року; в родинних стосунках з власницею помешкання [PERSON] не перебуває; в будинковій книзі на обліку не значиться. В будівлі з 2008 року відсутні газопостачання, електро- та водопостачання. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку дій щодо зняття з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] , не вчиняє. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем на обґрунтування позовних вимог доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що реєстрація [PERSON] у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , яке на праві приватної власності належить [PERSON] , порушує право володіння, користування і розпорядження належним позивачу майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved