Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є власником вказаного житлового будинку відповідно до договору дарування від 26.06.2018 року. Крім неї та її дітей за вказаною адресою зареєстровані колишні співвласники даного будинку, які не проживають в ньому з моменту відчуження, а саме з 23.01.2014 року. Їх особисті речі в будинку відсутні та їх місце перебування позивачу невідоме. Позивач несе додаткові витрати з утримання будинку та не має можливості оформити субсидію у зв`язку з реєстрацією відповідачів, а отже вимушена звернутись до суду, оскільки їх реєстрація у належному їй будинку обмежує її права як власника на розпорядження своїм майном. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.12.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, надала письмову заяву, в якій вимоги позову підтримала, просила розглянути справу у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань чи відзиву не суду не надали. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що на праві приватної власності позивачу належить житловий будинок [ADDRESS] ), що підтверджується договором дарування від 26.06.2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 26800408. Згідно довідки, виданої Виконавчим комітетом Суворовської райооної у м. Херсоні ради №1111 від 06.12.2019 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] крім позивача та її дітей, зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (зазначено, що вони зареєстровані, але не проживають за даною адресою). Відповідно до акту про непроживання громадян за місцем реєстрації від 04.12.2019 року, складеного головою правління квартального комітету Яковенко А.В. вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації не проживають з дня продажу будинку, а саме з 23.01.2014 року. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. На підставі вищевикладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] ).

Outcome: approved