Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що протягом останніх трьох років вони з відровідачем шлюбних відносин не підтримують, однією сімєю не проживають. Відповідач з моменту припинення спільного проживання зовсім не цікавиться долею свого сина та жодним чином матеріально не забезпечує його. Також сторони припинили ведення спільного господарства та проживають окремо. Після припинення між сторонами шлюбних відносин вони домовилися з відповідачем про добровільну сплату ним аліментів на утримання дитин. Однак свої зобовязання відповідач не виконав і не надавав будь якої матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач є працездатним, інших утриманців у нього немає, а отже спроможний та зобовязаний виховувати та матеріально забезпечувати свою неповнолітню дитину до досягнення нею повноліття. Тому позивач просила суд стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. А також, враховуючи, що між сторонами була усна домовленість про добровільну сплату аліментів, яку відповідач не виконав, просить стягнути з відповідача аліменти за минулий час в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. У відвизі, який відповідач надіслав до суду останній зазначив, що 03.01.2018 року на імя позивача відповідач надіслав заяву з проханням надати в письмовій формі заяву, в якій просив зазначити інформацію про реквізити банківського рахунку, на який він може переказувати гроші на утримання сина та запропонував укласти Договір про сплату аліментів. Щодо стягнення аліментів за минулий період, відповідач зазначив, що позивач, всупереч ст.. 191 Сімейного кодексу України, не надала суду жодних доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів від відповідача та не надала жодних доказів того, що вона не могла отримати від відповідача аліментів, у звязку з ухиленням сплати аліментів. Окрім того, у відзиві відповідач зазначив, що позивач свідомо не надала суду інформацію про свої доходи. Тому просив суд задовольнити позов частково, при вирішенні даної справи врахувати, що відповідач заробляє на життя тимчасовими заробітками, які не носять систематичний характер та ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], 25.07.20125 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ИД № 155789 (а.с.4). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачем аліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач є працездатною особою, інших дітей чи утриманців у нього немає, і він спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум дітей віком 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи матеріальне становище сторін та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, розмір витрат на утримання дитини, виходячи з принципів розумності та справедливості, потреби дитини у розвитку, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 11 грудня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів за минулий час в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., суд вважає що позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач не надала суду доказів у підтвердження того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача а той ухилявся від їх сплати. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 640 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial