Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1?3 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30-ти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що у шлюбі з відповідачем [INFO] народився син [PERSON]. Сімейні відносини з відповідачем не склалися, рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 10.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу син деякий час проживав з позивачем. З травня 2014 року дитина проживає з нею, відповідач припинив надавати будь-які кошти на утримання дитини, про сина не піклується, пропозиції щодо участі в утриманні дитини ігнорує. Вона не в змозі самостійно утримувати сина, тому просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, просив стягнути з [PERSON] на його користь 5 840,00 грн. додаткових витрат на [PERSON], 21 330,00 грн. аліментів за минулий час, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовити в повному обсязі. Свої вимоги мотивує тим, що у період часу з 2011 року по осінь 2014 року, син проживав разом з ним у м.Києві. Протягом цього часу [PERSON] участі у вихованні сина не брала та матеріального його не забезпечувала, оскільки перебувала за кордоном. Позовні вимоги позивача вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Представник позивача в судовому засіданні первинні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав передбачених у позовній заяві, проти задоволення зустрічного позову заперечував, оскільки вимоги відповідача є безпідставними зважаючи на те, що дитина до розлучення сторін проживала не тільки з батьком, а й з матір'ю, яка на той час також проживала в місті Києві. Позивач [PERSON] після народження сина брала активну участь в його вихованні та матеріальному забезпеченні. Кошти, які відповідач має намір стягнути з позивача на свою користь не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, бо не викликані особливими обставинами, такими як: розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо, а є нічим іншим, як витратами необхідними для нормального щоденного проживання дитини. Представник відповідача зустрічний позов підтримав, проти задоволення первісного заперечив. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що первинний позов слід задоволити частково, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони є батьками [PERSON], який народився [INFO](а.с.4). Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 10.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 5). Договір між батьками про сплату аліментів на малолітнього сина [PERSON] не укладався. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] регулярно здійснювала утримання свого сина шляхом оплати за навчання, харчування, відвідування індивідуальних занять, що підтверджується довідками №3 від 05.02.2015 р., №4 від 05.02.2015 року, №1 від 02.03.2015 року (а.с.7,8,17), організовувала для сина поїздки на оздоровлення закордон, що підтверджується копіями відповідних квитків (а.с.63,64). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов'язку. Згідно з ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихст. 184 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.2 ст.192 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно довідки №864/03 від 03.04.2015 року [PERSON] працює в АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та займає посаду Заступник Віце-Президента-директор, його місячний оклад згідно штатного розкладу складає 60 657,00 грн., та з нього утримані податки згідно чинного законодавства в розмірі 13 035,19 грн. (а.с.114). Суд з урахуванням матеріального становища відповідача, наявності у нього другої сім'ї та 3-х дітей, а також наявності кредитних зобов'язань, що підтверджується договором кредиту №700AI20120710001 від 10.07.2012 р. (а.с.103-105), і документально підтверджених витрат здійснених на сина (а.с.45-49) приходить до висновку, що 1/3 частина його щомісячного доходу є занадто великою для визначення щомісячного розміру аліментів, які необхідні для утримання малолітньої дитини і для забезпечення її необхідного розвитку та утримання. Великий розмір доходу відповідача не є підставою для стягнення такого ж великого розміру аліментів. Такий розмір законодавцем визначений не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у розмірі 1455 грн. (станом на 1 вересня поточного року), який держава вважає достатнім для визначення розміру утримання дитини. Тому суд вважає, що достатніми для нормального утримання дитини є аліменти у розмірі 1/32 частини зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно (що у гривневому еквіваленті становить приблизно 2000 грн.). З врахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що відповідач [PERSON] добровільно утримував дитину, за його словами, з 2011 по 2014 рік, мав право в той час звернутись до позивача з аналогічним позовом, тобто непред'явлення такого було його добровільним вибором. Крім цього, представником [PERSON] суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зустрічних вимог, а саме: щодо відсутності матеріального забезпечення малолітнього [PERSON] з боку його матері [PERSON], суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стянення аліментів слід задоволити частково. А в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат та аліментів за минулий час - відмовити. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved