Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та стягнення неустойки. Вказала, що у відділ ДВС Ямпільського РУЮ на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист №2-318 виданий 07.03.2006 року Ямпільським районним судом Вінницької області про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі 150 гривень 20 копійок щомісячно до повноліття доньки. Заборгованість по аліментах станом на 31 травня 2014 року становить 2885 гривень 20 копійок. Сума неустойки (пені) складає 1320 гривень 24 копійки. У зв'язку із тим, що відповідач систематично не сплачує аліменти, виникла значна сума заборгованості, тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд винести рішення, яким стягнути з відповідач на її користь заборгованість по сплаті аліментів за період з лютого 2010 року по травень 2014 року у сумі 2885 гривень 20 копійок, а також стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у розмірі 1320 гривень 24 копійки, яка виникла з вини відповідача у зв'язку із заборгованістю по оплаті аліментів за період з лютого 2010 року по травень 2014 року включно, а також понесені нею судові витрати по оплаті судового збору. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою з рекомендованим повідомленням. На адресу суду повернувся лист з рекомендованим повідомлення №2450004032600 від 07.07.2014 року, а також судова повістка із відміткою «за зазначеною адресою не проживає». При причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів - свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 11 березня 1996 року судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO]. Із рішення Ямпільського районного суд Вінницької області від 07 березня 2006 року судом встановлено, що із [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] у сумі по 150 гривень 20 копійок щомісячно, починаючи з 27 лютого 2006 року і до досягнення дочкою повноліття. Із розрахунку по аліментах вих..№2702/3-30/4 від 11.06.2014 року судом встановлено, що заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів станом на 28.02.2014 року складає 2434,60 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного: Рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 07 березня 2006 року по справі №2-318/2006 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] у сумі по 150 гривень 20 копійок щомісячно, починаючи з 27 лютого 2006 року і до досягнення дочкою повноліття. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Оскільки відповідач [PERSON] аліменти на утримання своєї неповнолітньої доньки сплачував не повною мірою, у зв'язку із чим станом на 28.02.2014 року виникла заборгованість у сумі 2434 гривні 60 копійок. Так як стягнення заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються за рішенням суду, що набрало законної сили проводиться відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», і законом не передбачено ухвалення нового рішення суду для виконання попереднього, тому відсутні будь-які правові підстави для стягнення заборгованості по сплаті аліментів, яка виникла у зв'язку із невиконанням рішення суду про стягнення аліментів. Тому у цій частині заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи з положень цієї статті, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, неустойка за прострочення їх сплати нараховується не на всі суму заборгованості в арифметичній прогресії. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи із того, скільки днів прострочено до сплати повної суми заборгованості. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Як роз'яснено у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Доказів про сімейний чи матеріальний стан відповідача, що могло б бути підставою для зменшення розміру неустойки, ним до суду не надано. При здійсненні розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів суд керується рішенням Верховного Суду України від 10.06.2009 року в якому зазначено, що вирішуючи спір про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суди повинні враховувати, що пеня нараховується на всю суму несплачених аліментів (заборгованості) за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується лише тим місяцем, протягом якого не проводилось стягнення. Розрахунок здійснюється за такою формулою P=s*p*Q, де P - сума пені, s - сума заборгованості, p - ставка пені у відсотках за день прострочення, Q - кількість днів прострочення. З урахуванням довідки відділу ДВС Ямпільського РУЮ у Вінницькій області №2702/3-30/4 від 11.06.2014 року (а.с.7), суд визначає розмір пені у сумі 7058 гривень 77 копійок. Однак, відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому, суд не може вийти за межі заявлених позивачем вимог про стягнення пені у сумі 1320 гривень 24 копійки, і має підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 1320 гривень 24 копійки. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, оцінюючи усі письмові докази, що є у справі в їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, а саме про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 1320 гривень 24 копійки, в іншій частині позову необхідно відмовити. Вирішуючи питання про витрати пов'язані із сплатою позивачкою судового збору, що підтверджуються квитанцією №47 від18.06.2014 року, суд виходить із того, що відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд має підстави для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial