Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до договору дарування частини квартири від 18 грудня 2004 року є власником 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Інша 1/2 частка спірної квартири належить відповідачу. З січня 2012 року позивач не проживає у спірній квартирі через конфліктні ситуації, які склалися між нею та відповідачем. Також в травні 2013 року відповідачем було встановлено у спірній квартирі металеві вхідні двері з новими замками. У зв'язку з чим просить суд зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні 1/2 часткою квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS], встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 8,5 кв. м, виділити [PERSON] житлову кімнату площею 15,9 кв.м., залишити у спільному користуванні коридор площею 4,4 кв. м., кухню площею 7,3 кв. м., ванну кімнату площею 2,2 кв. м., вбиральню площею 1,0 кв.м., вбудовану шафу площею 0,4 кв.м., балкон площею 2,5 кв.м. Під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні 1/2 часткою квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS], встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату площею 8,5 кв. м, виділити [PERSON] житлову кімнату площею 15,9 кв.м., залишити у спільному користуванні коридор площею 4,4 кв. м., кухню площею 7,3 кв. м., ванну кімнату площею 2,2 кв. м., вбиральню площею 1,0 кв.м., вбудовану шафу площею 0,4 кв.м., балкон площею 2,5 кв.м. Позивач в судове засідання не з»явилася, хоча належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював [PERSON] Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що сторони у добровільному порядку не можуть погодити порядок користування спірною квартирою через неприязні відносини. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що з позивачем мають рівні частки у праві власності на спірну квартиру, в якій здійснив ремонт та замінив вхідні двері. Позивач не зверталася із проханнями надати ключі від вхідних дверей. Не згоден із запропонованим варіантом, оскільки позивач буде проходити через його кімнату. Свідок [PERSON] пояснив, що разом з позивачем на її прохання піднявся до квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач достала із кишені ключ та спробувала ним відімкнути замок вхідної двері, однак вхідні двері не відчинилися. Вона пояснила, що відповідачем встановлено інші вхідні двері. Позивач також стукала у вхідні двері квартири, дзвонила у дзвінок, однак ніхто не відчинив. Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини. Позивач є власником 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 18 грудня 2004 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори (а.с. 5-6, 7, 43-44). Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований (а.с.10). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Відповідно до п. 14 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах за позовами про захист права приватної власності» можливо встановлення порядку користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов та п.6 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» у цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Позивачем заявлені вимоги про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні 1/2 часткою квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення. На підтвердження заявлених вимог позивачем надано копії заяв від 10 листопада 2014 року та від 27 червня 2014 року до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві з вимогами про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (а.с.11-12). Згідно листа Дніпровського РУГУ МВС України у м. Києві позивача повідомлено, про необхідність звернення до суду, оскільки між нею та [PERSON] виникли цивільно-правові відносини (а.с.13). Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач не заперечував проти того, що у позивача відсутні ключі від замка нової вхідної двері. Допитаний свідок [PERSON] підтвердив, що разом з позивачем на її прохання піднявся до квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та переконався, що позивач не змогла відімкнути замок вхідної двері. Позивач також стукала у вхідні двері квартири, дзвонила у дзвінок, однак ніхто не відчинив. За таких обставин, позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Позивачем заявлені вимоги про визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить на праві спільної власності, виділити позивачу у користування житлову кімнату площею 8,5 кв.м.; виділити у користування відповідачу житлову кімнату площею 15,9 кв.м.; місця загального користування - коридор площею 4,4 кв. м., кухню площею 7,3 кв. м., ванну кімнату площею 2,2 кв. м., вбиральню площею 1,0 кв.м., вбудовану шафу площею 0,4 кв.м., балкон площею 2,5 кв.м. залишити у спільному користуванні. Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] складається із двох кімнат загальною площею 39,7 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м., перша кімната площею 8,5 кв.м, друга кімната площею 15,9 кв.м, кухня площею 7,3 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., ванної кімнату площею 2,2 кв.м., вбудованої шафи площею 0,4 кв.м, балкону площею 2.5 кв.м, коридору площею 4,4 кв.м. (а.с.8-9). Відповідач заперечував проти запропонованого варіанту користування спірною квартирою, зазначив, що позивач буде проходити через його кімнату. Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Сторонам належить право власності по 1/2 частині на спірну квартиру. З урахуванням розміру частин у праві власності на спірну квартиру сторонам належить право користування житловою площею по 12,2 кв.м. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 року № 6-1500 цс 15. З урахування викладеного, суд вважає, що вказаний позивачем варіант встановлення порядку користування спірною квартирою найбільш враховує баланс інтересів кожного із співвласників, площа 15,9 кв.м житлової кімнати відповідає належній відповідачу частці у праві власності та не порушує його права співвласника спірної квартири. Заперечення відповідача проти запропонованого варіанту користування спірною квартирою не ґрунтуються на законі. Отже, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення та встановлення порядку користування житловим приміщенням слід задовольнити повністю: усунути перешкоди у користуванні правом власності [PERSON] шляхом вселення в квартиру за адресою: [ADDRESS] . Встановити порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 39,7 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м: виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 8,5 кв.м, виділити [PERSON] у користування житлову кімнату площею 15,9 кв.м . Залишити у спільному користуванні [PERSON] та [PERSON] інші приміщення: кухню площею 7,3 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м., вбудований шкаф площею 0,4 кв.м, балкон площею 2,5 кв.м, коридор площею 4,4 кв.м. При поданні заяви заявником сплачено судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру в сумі 974 грн. 60 коп., а саме: зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні 1/2 часткою квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення, та визначення порядку користування житловим приміщенням, що належить на праві спільної власності відповідно до ст. 6 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача за дві позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) грн. 40 коп.

Outcome: approved