Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратилт право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. Їй, на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстрована колишня власниця, її мати - [PERSON] та колишній її чоловік, - [PERSON] . Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 04.05.2011 року шлюб між нею та [PERSON] розірваний. [PERSON] з 2005 року у вказаному житловому будинку не проживає, постільки виїхала на постійне місце проживання за межі України. [PERSON] не проживає у вказаному житловому будинку з 2008 року, оскільки також виїхав за межі України. Їх місце проживання за межами України їй не відоме. Будь яких витрат на утриманню житлового будинку вони не здійснюють, їх особистих речей в житловому будинку немає. Відповідно до Акту від 10.02.2021 року, складеного депутатом Михайлівської селищної Ради підтверджено, що відповідачі зареєстровані в житловому будинку, але фактично в ньому не проживають: [PERSON] з 2005 року, а [PERSON] з 2008 року. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не надали. Відповідно до вимог ст. ст. 280-283 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. Так, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , у відповідності до договору дарування житлового будинку від 16.03.2006 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.11.2007 року, У вказаному житловому будинку зареєстрована колишня власниця - [PERSON] та [PERSON] згідно домової книги, в якій є відмітки про їх реєстрацію. Відповідно до Акту від 10.02.2021 року, складеного депутатом Михайлівської селищної Ради відповідачі зареєстровані в житловому будинку, але фактично в ньому не проживають: [PERSON] з 2005 року, а [PERSON] з 2008 року. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно тривалий час, не проживають у житловому будинку [ADDRESS] . Право на повагу до житла гарантує ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , особами, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] так як в ході судового розгляду було достовірно встановлено, що в спірному житлі вони не проживають більше десяти років. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved