Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 28 квітня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Верховинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №14. Крім цього, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій в сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя із чоловіком не склалося. Тривалий час відповідач її ображає та принижує, останнім часом став зловживати спиртними напоями під дією яких застосовував до неї фізичну силу. Між ними виникають часті скандали, які відбуваються в присутності неповнолітніьої дитини. На її неодноразові прохання змінити свою поведінку відповідач не реагував, а тому вона переїхала проживати до своїх батьків. Із відповідачем вони з вересня 2016 року проживають окремо, не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. На даний час вони втратили почуття любові та взаємоповаги, їх шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, а тому просить розірвати шлюб. Крім цього, вказала, що вона офіційно не працевлаштована, на даний час підробляє у приватній садибі офіціантом, дитина проживає із нею та перебуває на повному її матеріальному забезпеченні. Тих коштів, що вона отримує не вистачає для забезпечення нормальних умов для розвитку та виховання дитини. Відповідач жодної матеріальної допомоги дитині не надає, участі у його вихованні не приймає, ухиляється від виконання покладених на нього обовязків щодо утримання дитини. В той же час не маючи постійного місця праці та стабільних доходів, відповідач працює на різних роботах, отримує доходи, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд задовольняє позов з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося. Між сторонами існує тривалий та глибокий конфлікт. На даний час між сторонами припинено подружні відносини, тривалий час разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть. Позивач в судовому засіданні вказала, що подружні відносини між ними остаточно припинені внаслідок втрати почуття взаємоповаги та любові. Переконана, що примирення між ними не можливе в силу того, що відповідач не бажає змінювати своє ставлення до неї. Вказала, що спорів щодо місця проживання дітей та майна на даний час немає. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін та дитини, а тому шлюб слід розірвати. У звязку із наведеним позовні вимоги в цій частині слід задовольнити, при розірванні шлюбу за бажанням позивача слід повернути їй дошлюбне прізвище «Миклащук». Крім цього, як вбачається із свідоцтва про народження (а.с.6) [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З врахуванням положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом безспірно встановлено, що на даний час неповнолітній [PERSON] проживає із матірю [PERSON] адресою: с. Замагора Верховинського району Івано-Франківської області. Відповідач, з дитиною не проживає. В судовому засіданні позивач ствердила, що неповнолітня дитина перебуває виключно на її матеріальному утриманні. В той же час відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Наведені обставини свідчать про відсутність між ними домовленості щодо способу виконання спільного обовязку утримувати дитину, а тому виходячи із встановленого факту, що діти проживають із матірю, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. За загальним правилом, відповідно до ч.3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. В той же час, ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України визначено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, оскільки судом встановлено, що на даний час відповідач ніде офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача на утримання малолітньої дитини аліменти у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини, її потреби, матеріальне становище платника аліментів, виходячи з визначеного законодавством рівного обовязку батьків щодо утримання малолітньої дитини, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також того факту, що сам відповідач в судовому засіданні визнав запропонований позивачем розмір аліментів, приходить до переконання, що достатнім розміром аліментів, який здатний забезпечити дитині належні умови для існування, повноцінного розвитку та належних умов проживання, є сума 1000 грн., які слід стягувати з відповідача на утримання дитини щомісячно. А тому позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved