Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказує, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] . Крім неї, у вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] та їх син [PERSON] . Відповідач по справі - [PERSON] з кінця 2012 року і по теперішній час у зазначеній квартирі не проживає, не приймає жодної участі в утриманні квартири, не оплачує комунальні послуги, які нараховуються за кількістю зареєстрованих в житлі осіб, всі витрати по утриманню житла несе позивач, крім того вона не може отримати державну житлову субсидію, що ставить її у скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивач позовну заяву підтримала з наведених підстав, надала згоду на заочний розгляд справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Шосткинська міська рада правом на участь в судовому засіданні свого представника не скористалась, звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, та вказавши у відзиві, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, відзиву на позов до суду не надав. З урахуванням викладеного, в судовому засіданні 02 квітня 2019 року ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області у відповідності із ч.1 ст. 224 ЦПК України постановлено провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Рішенням Шосткинського міського суду від 22.06.1994 року за позивачем визнано право на користування квартирою [ADDRESS] . (а.с. 8). Довідкою про склад сім`ї, відміткою в паспорті позивача та довідкою ЦНАП підтверджується, що у вказаній квартирі зареєстровані позивач з 05.08.1994, відповідач - [PERSON] з вересня 1994р. та їх син - [PERSON] з 23.09.1994р. (а.с. 4, 7, 20). З актів від 29.03.2017 та 23.03.2018 вбачається, що відповідач по справі не проживає в квартирі [ADDRESS] з 2012 року (а.с. 11-12). Вказані обставини підтверджуються і показами свідків [PERSON] (сусідки), [PERSON] та [PERSON] (батьки позивача, відповідач є їх колишнім зятем), які, кожен окремо, підтвердили, що відповідач дійсно не проживає у вказаному житлі тривалий час (більше п`яти років) після розірвання шлюбу з позивачем, речей у квартирі не має, комунальні послуги не сплачує. Жодних перешкод для проживання не було. Свідки [PERSON] і [PERSON] зазначили, що відповідач зловживав спиртними напоями і поїхав після того, як позивач перестала давати йому гроші. Відповідно до копії медичної картки відповідача з Сумської міської стоматполікліники, відповідач під час звернення до цієї установи в 2013 року вказав своє місце проживання: [ADDRESS] . Згідно з ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Матеріалами справи, поясненнями позивача та свідків в судовому засіданні підтверджується, що відповідач вселився до спірного житла як член сім`ї наймача - [PERSON] . В подальшому відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу /а.с. 9/ шлюб між сторонами розірвано 28.12.2012р., тобто він втратив статус члена сім`ї наймача. При цьому, наведеними по тексту рішення вище доказами підтверджується факт відсутності його за місцем мешкання строком більш ніж 6 місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України та ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути примусово позбавлений права користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом за відповідним рішенням суду. Виходячи із положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, епізодична ж поява особи в житловому приміщенні тільки для вигляду, не може розглядатися як повернення, що перериває спливання шестимісячного строку. Частиною 3 ст. 71 ЖК Української РСР закріплено перелік випадків, за яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно з ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Дослідженими доказами підтверджено, що відповідач з 2012 року не проживає у вказаній квартирі, жодної участі в утриманні житла не приймає, поважних причин такої відсутності протягом всього вказаного періоду судом не встановлено. Враховуючи вищезазначене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Враховуючи, що позивач просила залишити судові витрати за нею, суд залишає ці судові витрати за фактично понесеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved