Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], за минулий час - з серпня червня 2013 року по червень 2016 року, в розмірі ? частини з усіх його видів заробітку (доходу) та з часу звернення до суду у розмірі 1/3 частини, та 1000 гривень щомісячно додаткових витрат на лікування та оздоровлення дитини до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача додаткові витрати фактично понесені нею на лікування та оздоровлення [PERSON] у розмірі 11170 грн., 81 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що дитина хворіє та потребує постійного лікування, а відповідач добровільно допомоги на утримання та лікування дитини не надає. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача позов визнав частково, а саме, щодо можливості стягнення з нього аліментів в розмірі 1/3 частині від його заробітку, разом з тим не погоджуючись з стягненням аліментів за минулий час, а також додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на те, що його довіритель на даний час перебуває в скрутному матеріальному становищі. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог ст.ст.1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Як вбачається з положень ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених фізичними особами позовних вимог. Згідно з положеннями ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно до положень ч.1 ст.61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.ст. 180-181 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, за рішенням суду аліменти на дітей присуджуються в частці від доходу батька (матері) або в твердій грошовій сумі із врахуванням обставин справи. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із положеннями ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Положеннями ст.185 СК України передбачений обовязок батьків у додаткових витратах на дитину, що викладені особливими обставинами, в тому числі її хворобою та каліцтвом тощо. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Судом достовірно встановлено, що сторони у справі, перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1999 року по 2004 рік. Від спільного проживання вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 181556, виданим 28 липня 2015 року (повторно) Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с.10). У відповідності до посвідчення серії ААБ № 077469, [PERSON] з жовтня 2008 року набула статусу інвалід дитинства (діагноз епілепсія дитяча абсансна із затримкою психічного розвитку), з жовтня 2012 року у звязку з припиненням епілептичних нападів статус інвалідності був припинений на час ремісії, проте згідно з рекомендацією лікарів від 19.02.2009 року, 01.03.2011 року та 09.10.2015 року, [PERSON] рекомендовано індивідуальне навчання за програмою школи для дітей із затримкою психічного розвитку. Постійний режим спостереження і лікування у дитячого психіатра. З доданих до матеріалів справи медичних документів вбачається, що дочка позивача страждає на хронічну хворобу та додаткові витрати на її лікування підтверджують вимоги заявлених позовних вимог в сумі 11170,81 грн. За наявними в матеріалах справи документів, відповідач має постійний заробіток в розмірі 3660 грн. в ТОВ ТК «Жадівській». Таким чином, беручи до уваги матеріальне становище платника аліментів, з метою попередження виникнення заборгованості, та враховуючи інтереси неповнолітньої дитини на утримання якої присуджуються аліменти, їх розмір повинен становити 1/3 частину від доходу (заробітку) відповідача, щомісячно з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. При цьому, враховуючи, що дитина потребує додаткових витрат на лікування та оздоровлення, а також наявності такої можливості у відповідача, який на час розгляду справи припинив підприємницьку діяльність, суд частково задовольняє вимоги позивача в цій частині та приходить до висновку про стягнення додаткових витрат на лікування та оздоровлення у розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення [PERSON] повноліття. У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. При цьому, нормами ст.ст. 181, 189 СК України закріплено можливі способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, що фактично є і можливими заходами щодо одержання аліментів з відповідача. Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів вживання позивачкою заходів щодо одержання аліментів з відповідача та доказів ухилення останнього від їх сплати, вимоги щодо стягнення з нього аліментів за минулий час не підлягають до задоволення. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, обовязок по їх сплаті, відповідно до положень ст.ст. 81, 88 ЦПК України, слід покласти на відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: partial