Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири № 7, що знаходиться в місті Черкаси по бульвару Шевченка, 244 на підставі договору довічного утримання № 138 від 03 липня 2014 року. Окрім неї в квартирі зареєстровані її чоловік [PERSON] та відповідач, який з 2008 року за вищевказаною адресою не проживає, речей його не має, комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться. Оскільки, останній в квартирі не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за них, чим об'єктивно порушуються її права, змушена звернутися за захистом до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що надавав допомогу та піклувався про свою тітку, яка була попереднім власником квартири. За життя тітка уклала договір довічного утримання з [PERSON] Але він надавав тітці допомогу як грошима так і продуктами, хоча в квартирі не проживав. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами житлового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі договору довічного утримання № 138 від 03 липня 2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки комунального підприємства «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради від 23.07.2015 року за № 3020, в квартирі окрім позивача, зареєстровані [PERSON] та відповідач [PERSON], [INFO]. Відповідно до Акту, складеного працівниками КП «Соснівська СУБ» від 30 липня 2015 року, встановлено, що відповідач в квартирі не проживає з 2008 року, плату за квартиру та інші послуги не сплачує, жилим приміщенням не користується, квартиру в належному стані не підтримує та втратив з нею всякий звязок. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що відповідач допомагав своїй покійній тітці, але фактично в спірній квартирі не проживав. Відповідно до 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у постанові № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України, висловленої під час розгляду справи № 6-158цс14, аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сімї власника квартири [PERSON], право власності попереднього власника, [PERSON] (тітки відповідача) припинилось у звязку із укладенням договору довічного утримання, а тому відповідач втратив право користування жилим приміщенням як член сімї попереднього власника. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір судового збору складає 487,20 грн., які і підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, що підтверджується квитанцією.

Outcome: approved