Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] , якою просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що позивач з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2004 року, про що зроблено актовий запис № 107, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданим Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції. Позивач з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Їхня сім`я остаточно розпалася на початку липня 2019 року, внаслідок чого позивач з сином змінили місце проживання та зараз проживають на квартирі. Відповідач відмовляється виплачувати позивачу аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина, посилаючись на те, що навіть звільниться з роботи аби нічого не платити. Позивач працює, але батько дитини також повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини. Ухвалою судді від 15.08.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Позивач в судове засідання не з`явилася, відповідно до наданої суду заяви позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності позов визнав частково, надав відзив наступного змісту. Розглянувши позовну заяву позивача про стягнення з відповідача аліментів (з урахуванням уточнень), вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, у зв`язку із наступним. Так, в позові зазначається: «Їхня сім`я остаточно розпалася на початку липня 2019 року, внаслідок чого позивач з сином змінили місце проживання та зараз проживаємо на квартирі». Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як встановлено ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Разом з тим, в порушення вказаних законодавчих норм, жодного доказу на підтвердження того факту, що відповідач з сином змінили місце проживання та зараз проживають на квартирі, до позову не додано. Пунктом 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 визначено, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Отже, зміна місця проживання/перебування, повинні підтверджуватися відповідною довідкою, яка відсутня в матеріалах справи. Навпаки в додаток до позову, позивач надала довідку КП «Управляюча компанія «Контакт» від 30.07.2019 року, що свідчить про реєстрацію її місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Слід зауважити, що згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, той факт, що їхня спільна дитина [PERSON] , [INFO] , проживає окремо від відповідача, разом із позивачем, не підтверджено жодними належними та достовірними доказами, звідси, жодних підстав для присудження мені аліментів за рішенням суду, не має. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Окрім того, в позові зазначається: «Відповідач відмовляється виплачувати позивачу аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина, посилаючись на те, що навіть звільниться з роботи аби нічого не платити. Позивачу нічого зайвого від відповідача не потрібно, від розподілу сумісно нажитого майна відповідач відмовляєтьсь, має на меті, щоб відповідач сплачував аліменти на підставі вимог закону. Відповідач працює, але батько дитини також повинен приймати участь у матеріальному забезпеченні дитини». Із вказаними доводами не можна погодитися, оскільки вони не відповідають дійсності, є надуманими та не підтверджуються жодними доказами. Відповідач є свідомим батьком та належним чином виконує покладені на відповідача батьківські обов`язки, та ніколи не відмовився би від сплати аліментів в добровільному порядку, в тому разі, коли б для цього склалися відповідні умови. Жодного разу, за час перебування у шлюбі, позивач не згадувала про необхідність, сплачувати аліменти, оскільки передумов для цього не виникало. Відповідач приймав і завжди буде приймати участь у матеріальному забезпеченні свого сина. Таким чином, вказані вище доводи позовної заяви, нічим не підтверджені та є виключно фантазіями позивача, що не відповідають дійсним обставинам справи та є безпідставними. Статтею 182 СК України, зокрема встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Позивач вводячи суд в оману зазначає в позовній заяві: «В даному випадку у відповідача не існують такі обставини, котрі повинні бути враховані судом. Так, у відповідача немає інших дітей, він працездатний, здоровий чоловік, ніхто не знаходиться на його утриманні. Матеріальної допомоги від нього потребує лише їхній неповнолітній син [PERSON] , [INFO] ». На справді відповідач тривалий проміжок часу потребує медичного лікування (хірургічного втручання), про що добре відомо позивачу, але внаслідок досить вартісного лікування, відповідач не має можливості здійснити такі заходи. Вказаний факт підтверджується численними медичними довідками, копії яких додаються до відзиву. Крім того, позивачу також добре відомо про факт перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері - [PERSON] , [INFO] , яка також має третю групу інвалідності безстроково, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК від 14.05.2014 року. Враховуючи викладене, знову ж, доводи викладені в позовній заяві, є необгрунтованими та безпідставними. Слід зауважити, що ч. 1 ст. 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто обов`язок по утриманню дитини покладається, як на батька, так і на матір в рівних частках. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 липня - 2 118 гривень. Із врахуванням вищевказаних доводів, беручи до уваги стан здоров`я відповідача, та знаходження на утриманні непрацездатної особи, а також обов`язок і позивача утримувати нашу спільну дитину, вважає розумним та справедливим виплачувати аліменти на утримання їхньої спільної дитини в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 060,00 грн., що складає 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та узгоджується із нормами діючого законодавства. На підставі викладеного, відповідач визнає позовну заяву лише в частині стягнення із відповідача аліментів саме в твердій грошовій сумі, в розмірі 1 060,00 грн. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд наголошує на тій обставині, що обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2004 року, про що зроблено актовий запис № 107, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданим Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції. Позивач з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до довідки СББ «Наш тихий дворик» від 15.09.2019 року №4 позивач зареєстрована з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з 25.07.2019 року. Судом не може бути прийнято до уваги клопотання відповідача про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 060 грн., щомісячно до досягнення повноліття дитини [PERSON] , оскільки відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд лише за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, так, як неповнолітній син проживає з позивачем та знаходиться на утриманні позивача. Суд не бере до уваги, додані відповідачем копії довідок, оскільки довідки датовані 30.01.2003 року, 11.03.2003 року, а одна довідка взагалі без дати. Відповідачем зазначено у відзиві факт перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері [PERSON] , [INFO] , яка має третю групу інвалідності, та додано копію довідки МСЕК від 14.05.2014 року. Відповідачем взагалі не підтверджено, того, що матір відповідача перебуває на його утриманні. На підставі ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд погоджується з позивачем та вважає за необхідне визначити аліменти, які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки це відповідає вимогам Закону та встановленим обставинам, передбачених ст. 182 СК України. В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду допускається до негайного виконання у межах суми розміру аліментів за один місяць. Судові витрати, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі ч. 6 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 768,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved