Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивачі 31 серпня 2015 року звернулися до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначили, що вони є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], померлого 05 серпня 2001 року. Спадкову масу після смерті [PERSON] складає житловий будинок за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Депутатська, 12, с. Таромське. Спадщину позивачі прийняли вчасно, та звернулися до нотаріальної контори з заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, оскільки спадкоємці не надали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивачі просили визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння № 12 по вул. Депутатська в м. Дніпропетровську, с. Таромське; визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння № 12 по вул. Депутатська в м. Дніпропетровську, с. Таромське в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого 05 серпня 2001 року; визнати за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння № 12 по вул. Депутатська в м. Дніпропетровську, с. Таромське в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], померлого 05 серпня 2001 року. Від позивачів надійшли письмові заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позовну заяву підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи сповіщався належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1965 року до смерті останнього 05 серпня 2001 року (а.с.8,10). Встановлено, що на підставі договору від 21 серпня 1975 року про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 2-3210, [PERSON] була надана земельна ділянка, під будівництво індивідуального житлового будинку, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Депутатська, 12, с. Таромське (пров. Спускной) (а.с.107). На вказаній земельній ділянці в м. Дніпропетровську, вул. Депутатська, 12 був збудований житловий будинок. Пунктами 1 і 2 розділу VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. З вступом у дію Сімейного кодексу України втрачає чинність Кодекс про шлюб та сім'ю України. Частиною 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У зв'язку із набранням Цивільним кодексом України \~чинності з 01.01.2004 року, Сімейний кодекс України набрав чинності також з 01.01.2004 року та нормами цього Кодексу регулюються відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли до 01.01.2004р. регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите \~подружжям \~за \~час шлюбу, є \~його \~\~спільною сумісною \~власністю. \~Кожен \~з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був \~зайнятий \~веденням \~домашнього \~господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до статті 28 КпШС передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. З рахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що домоволодіння № 12 по вул. Депутатська в м. Дніпропетровську, с. Таромське є спільною власністю подружжя і належить їм на праві спільної сумісної власності, а їх частки в цьому майні є рівними, оскільки в процесі розгляду справи не встановлено будь-якої домовленості щодо зміни розміру часток в спільному майні подружжя, а шлюбний договір не укладався. Таким чином, позивачка [PERSON] має право на 1/2 частину спільного майна подружжя, у зв'язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню, а за позивачкою необхідно визнати право власності на 1/2 частину домоволодіння № 12 по вул. Депутатська в м. Дніпропетровську, с. Таромське. Встановлено, що право власності на домоволодіння № 12 по вул. Депутатська в м. Дніпропетровську зареєстровано за [PERSON], на підставі договору побудови від 21.08.1975 року, посвідченого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 2-3210 (а.с.121). [PERSON] 05 серпня 2001 року помер (а.с.10). Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину домоволодіння № 12 по вул. Депутатська в м. Дніпропетровську, с. Таромське. Суд вирішує справу

Outcome: approved