Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що [INFO] у віці 86 років померла [PERSON], яку позивачка з дитинства вважала за мати, та з якою прожила з 1960 року, майже від народження, та більше 50 років). Смерть [PERSON] зареєстрована в Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 30 листопада 2012 року за відповідним актовим записом № 1824. Організація, фінансування поховання [PERSON] здійснювалось за власні кошти позивача. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS], на яку спадкодавець мала право як у праві спільної сумісної власності разом із позивачем та її сином. Право спільної сумісної власності спадкодавці на зазначену квартиру було зареєстровано в КП «ДМБТІ» та належало на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.02.2000 на підставі розпорядження № 4/276-2000 і записана у реєстрову книгу за № 528п-1766-248. Після поховання [PERSON] позивач вчасно звернулася до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де була 17.04.2013 р. заведена спадкова справа № 392/2013. При оформленні спадщини нотаріус повідомила позивачу, що вона не може претендувати на спадщину за першою чергою спадкування, так як не має підтвердження факту родинних стосунків зі спадкодавцем, але, враховуючи, що позивач тривалий час проживала зі спадкодавцем однією сім'єю - вона має право на спадщину за четвертою чергою спадкування. Крім того, позивач дізналася, що на спадкове майно претендує [PERSON] [INFO], який відповідно до ст.1265 ЦК України є спадкоємцем п'ятої черги, та він також подав відповідну заяву до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. Як зазначається позивачем, шлюб [PERSON] з [PERSON] був зареєстрований 14.06.1960 р., про що свідчить свідоцтво про одруження, видане Жовтневим районним бюро реєстрації актів цивільного стану в м. Дніпропетровську. До шлюбу з [PERSON] [PERSON] був одружений з [PERSON]. [INFO] у цього подружжя народилась донька [PERSON] (позивач), місце проживання якої зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] (що була першою дружиною батька позивача - [PERSON]) померла [INFO]. Після смерті матері донька цього подружжя - [PERSON] (позивач), якій на момент смерті [PERSON] не виповнилося ще і року, залишилася разом з батьком [PERSON]. На момент одруження [PERSON] з [PERSON] доньці виповнилося майже півтора роки, дитина виросла в сім'ї [PERSON] та [PERSON], вважаючи останню своєю матір'ю та із самого дитинства вона її так і називала. В свою чергу [PERSON] любила її, як власну доньку, та вважала її своєю донькою, піклувалась про неї та доглядала з самого дитинства. Спільних дітей у [PERSON] та [PERSON] не було. Відповідач [PERSON] жодного разу до них в сім'ю не приїжджав, жодним чином родинних стосунків не підтримував. Крім того, за родинною гілкою спадкування відповідач належить відповідно до ст.1265 ЦК України до п'ятої черги спадкування, а позивач, як така, що тривалий час проживала зі спадкодавцем однією сім'єю належить відповідно до ст.1264 ЦК України до четвертої черги спадкування. Оскільки позивач ще з неповнолітнього віку проживала зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менш, як п'ять років до часу відкриття спадщини, вона є спадкоємцем за законом четвертої черги. Предмет позову становить вимога про встановлення факту проживання [PERSON] однією сім'єю з померлою [INFO] [PERSON] з 14 червня 1960 р., про встановлення черговості спадкування після померлої [INFO] [PERSON], а саме встановити між [PERSON] та [PERSON] наступну черговість: [PERSON] - спадкоємець четвертої черги спадкування, [PERSON] - спадкоємець п'ятої черги спадкування, та про вирішення питання про розподіл судових витрат. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 1258, 1259, 1264, 1265 ЦК України. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Разом з тим, відповідно до пояснень позивача вона з 1989 р. вона проживає у с. Дмухайлівка Магдалинівського району, працює вчителькою у школі, та, починаючи з 2005 року, [PERSON] почала приїжджати до неї, а після загибелі сина позивача (з 2009 року) [PERSON] по 5-6 місяців жила у неї в селі Дмухайлівка. В інший період [PERSON] їздила декілька разів на місяць, вони були пов'язані спільним побутом, дбали матеріально один про одного, [PERSON] з самого дитинства вважала [PERSON] своєю матір'ю, а [PERSON] вважала [PERSON] своєю донькою, так вони один до одного й зверталися. Відповідач в окремо наданих суду клопотанні просив суд ухвалити виважене рішення та посилався на те, що позивач проживала разом із померлою однією сім'єю, є таким, що не відповідає дійсності; разом з тим, саме він, тобто відповідач, є єдиним спадкоємцем померлої. Представник відповідача вважав, що позов пред'явлений до неналежного відповідача, та позивач не надала доказів на підтвердження того, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитав свідків та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження; позивач народилася [INFO], та її місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть (а.с. 14). За життя місце проживання померлої було зареєстровано за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON] (шлюб був укладений 14.06.1960 р.); [PERSON] від шлюбу із [PERSON] мав дитину - [PERSON], [INFO] (позивач), мати позивача - [PERSON] померла. За ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS]; дана квартира на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.02.2000 р. згідно із розпорядженням від 22.02.2000 р. №4/276-2000. За життя померла заповіту не залишила. Позивач у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та було відкрито спадкову справу. Відповідач законом віднесений до п'ято черги спадкування за законом (ст. 265 ЦК). За ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 3 СК, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Окрім пояснень позивача у судовому засіданні щодо того, що позивач не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем однією сім'єю, суд встановлює даний факт на підставі пояснень свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які дали суду майже аналогічні пояснення. Так, свідок [PERSON] пояснила, знала померлу [PERSON] приблизно з 1995 року, вона мешкала разом із [PERSON] у с. Дмухайлівка Магдалинівського району, лише на зимовий період [PERSON] мешкала у квартирі у м. Дніпропетровську. Відповідно до пояснень свідка [PERSON] у зимовий період їздила до [PERSON], возила їй консервовані продукти харчування. [PERSON] вважала [PERSON] донькою, виховувала її з дитинства, а [PERSON] вважала [PERSON] своєю матір'ю. [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, разом працювали на городі, [PERSON], починаючи переважно з весни, допомагала на городі. Відповідно до свідчень свідка [PERSON] вона знає [PERSON] та [PERSON] близько 13 років; [PERSON] поховала [PERSON], за життя померлої у них були відносини як «мати та донька», вони піклувалися один про одного, вели спільне господарство, працювали на городі у с. Дмухайлівка Магдалинівського району, [PERSON] давала грошові кошти [PERSON] на сплату комунальних послуг, коли [PERSON] мешкала у м. Дніпропетровську, то [PERSON] майже кожні вихідні їздила до неї. Згідно поясненням свідка [PERSON] вона мешкає у с. Дмухайлівка Магдалинівського району близько з 2000 року, та саме з цього періоду знає [PERSON], а [PERSON] знала близько з 2005 року, вони разом вели домашнє господарство, працювали на городі, коли один хворів - інший піклувався, [PERSON] відвозила продукти харчування у м. Дніпропетровськ, якщо [PERSON] в той час мешкала у квартирі. Взимку [PERSON] також навідувалася до [PERSON] Таким чином, оскільки [PERSON] за життя не залишила заповіту, має місце спадкування за законом. Згідно п. 21 Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008року №7 «Про . лову практику у справах про спадкування» при вирішення спору про право на спадщину осіб, які проживали з спадкодавцем однією сім'єю не менш як ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати, що п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності Цивільним кодексом 2004 року. Статтею 3 СК України визначена сім'я, як первинний і основний осередок суспільства та вказані її ознаки: спільне проживання осіб, які пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. З наведеного положення випливає одна з основних ознак сімейних відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. А ч. 4 даної статті дає передумови створення сім'ї, зокрема, на підставі шлюбу, повного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За наведених вище встановлених судом фактів та зазначених підстав, для суду вбачаються підстави для задоволення позову. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved