Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись, що вона є співвласником житлового будинку [ADDRESS] в якому є зареєстрованими, але не проживаєють з 2013 року її син [PERSON], 1982 р.н. та внуки - [PERSON], 2007 р.н. та [PERSON], 2013 р.н.. Зазначає, що перешкод останнім у користуванні вказаним будинком вона не чинила і не чинить на даний час. Однак з 2013 відповідачі не проживають у вказаному будинку, не користуються ним, не беруть участь у витратах на його утримання та ремонт і весь тягар по оплаті комунальних платежів несе вона одна. Зазначає, що фактчину проживання відповідчів їй невідоме, способи звязку з ними відсутні. Просить визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням - [ADDRESS]. Ухвалою суду від 29.12.2018 вказану справу прийнято до провадження, призначено до розгляду за правилами загального позовного позовного провадження та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування в особі Рокитнянської районної державної адміністрації Київської області. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими, у судове засідання не зявилися, натомість 29.11.2018 відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав повністю. Третя особа в особі Рокитнянської селищної ради Київської області пояснення щодо позову не направила, натомість надіслала до суду заяву, якою просить розглянути справу за відсутності свого представника, а при вирішенні спору по суті покладається на розсуд суду. За викладеного суд ухвалив провести розгляд спору по суті у відсутності вказаних осіб, що узгоджується із положеннями ст.223 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні позов підтримала за викладених у ньому обставин і підстав та просила задовольнити. Також суду пояснила, що відповідачі у будинку не проживають з 2013 року та не приймають жодної участі в його утриманні. Представник органу опіки та піклування позов підтримала та просила задовольнити, зважаючи, що відповідачі проживають з 2013 року за межами Рокитнянського району і що таким чином жодним чином не порушуються права неповнолітніх дітей, які проживаючть разом зі своїми батьками. Заслухавши у судовому засіданні учасників справи, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач та третя особа у справі [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Рокитнянського районного нотаріального округу Скоробагатько В.Д. 06.06.2001. Відповідачі у справі - син позивача [PERSON] та онуки [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані у будинку зі згоди їх власників. Вказана обставина доводиться довідкою, виданою виконавчим комітетом Рокитнянської селищної ради Київської області № 3698 від 03.09.2018. Відповідачі, будучи членами сім'ї власників будинку, у будинку не проживають з 2013 року, не користуються ним, не беруть участь у витратах на його утримання та ремонт. Позивач перешкод у користуванні будинком відповідачам не чинить. Викладене підтверджується актами обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 29.02.2016 та від 30.08.2018. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, в тім, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, мають регулюватися положеннями ст. 156 ЖК Української РСР та ст. ст. 64, 405 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 156 ЖК УРСР та частини першої статті 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Згідно із частиною другою статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Аналіз статті 405 ЦК підтверджує, що сервітут, який передбачено для членів сім'ї власника житла, є по своїй суті особистим. Особливістю особистого сервітуту є те, що це право виключно конкретної особи. Оскільки такого роду речове право можуть мати не всі, а лише конкретні особи - члени сім'ї власника житла. Особі належить особистий сервітут доти, доки вона має статус члена сім'ї власника житла. Судом встановлено, що відповідачі втратили будь-який інтерес до квартири, не проживають і не користуються нею без поважних причин з 2013 року, тобто понад встановлені ст. 405 ЦК строки. Перешкоди у користуванні квартирою з боку позивача відповідачам не чинилися. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про доведеність обставин позову. Окрім того, з огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач [PERSON], визнання ним позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається. Встановлені фактичні обставини дають суду підстави дійти висновку про те, що відповідачі втратили право на користування належним на праві власності позивачу будинком. Позов таким чином підлягає задоволенню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування належним [PERSON] на праві власності будинком [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704.80 грн підлягає стягненню на її користь лише з одного відповідача у справі [PERSON], оскільки інші ідповідчі є малолітніми.

Outcome: approved