Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідачем не виконується рішення сесії Амур-Нижньодніпровської у місті Дніпропетровську ради від 28.11.2012 року про вирішення спору з питань суміжного землекористування, де розташоване домоволодіння № 156 (кв.1 та кв. 2), яким погоджений висновок комісії з питань розгляду земельного спору про відновлення меж земельної ділянки. Фактичні обставини справи полягають у тому, що домоволодіння [ADDRESS] належить двом співвласникам: позивачу - [PERSON] належить 35/50 частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 січня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №226 та зареєстрованому 21.02.2008 р. в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, інші 15/50 частин домоволодіння належать відповідачу - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі № 2012. Зазначене підтверджується довідкою КП «ДМБТІ» від 20.04.12р. № 5191. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 1994 р. по цивільній справі № 2-1497/1994 року за позовами колишніх власників домоволодіння, правонаступниками яких є співвласники домоволодіння - [PERSON] та [PERSON], домоволодіння [ADDRESS] розділено у натурі та за адресою вказаного домоволодіння був визначений порядок користування земельною ділянкою загальним розміром 639 кв.м. Так, зазначеним рішенням суду колишньому співвласнику домоволодіння [PERSON], за яким визнано право власності на 15/50 частин домоволодіння виділено на праві власності в будинку А-1 приміщення 2-2, 2-3, сіни а1-1, сарай Е, уборну Ж, ворота № 3. Зараз власником цієї частини та зазначених приміщень є [PERSON] до якої перейшли усі права та обов'язки. Цим же рішенням колишньому співвласнику домоволодіння [PERSON], за яким визнано право власності на 35/50 частин домоволодіння, виділено на праві власності в будинку А-1 приміщення 1-2, 1-3, сіни а-1, ганок «а», літню кухню - Б-1, ганок «б», вбиральню В, сарай Г-1, погріб Д, душ З, мощення № 1, хвіртку № 4, огорожу № 5, колодязь № 2, огорожі № 1, 6, 7 залишені в загальному користуванні співвласників. Зараз власником цієї частини та зазначених приміщень є [PERSON], якій [PERSON] продав належну йому частину домоволодіння за договором купівлі-продажу. Окрім того, цим судовим рішенням визначений порядок користування земельною ділянкою, за яким виділено в користування співвласнику [PERSON] (зараз співвласниця [PERSON].) земельну ділянку площею 272 кв.м зі сторони будинку № 158, [PERSON] (зараз співвласниця [PERSON]) виділено в користування земельну ділянку площею 363 кв.м зі сторони будинку [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 4 кв.м. залишена в загальному користуванні обох співвласників. Міжміським бюро технічної інвентаризації складений висновок 28 травня 1993 р., на підставі якого вищезазначеним судовим рішенням проведений поділ домоволодіння та визначений порядок користування земельною ділянкою за варіантом № 1 висновку технічної експертизи, який також міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, що зберігається в КП «ДМБТІ». З даного висновку технічної експертизи вбачається інша межа між визначеним порядком користування земельною ділянкою ніж та яка зараз неправомірно порушена іншим співвласником, відповідачкою [PERSON], що підтверджується планами земельної ділянки, складеними спеціалістами КП «ДМБТІ» 17.01.2008р. та 06.05.2011р. Межа земельної ділянки визначена висновком технічної експертизи, за яким ухвалено судове рішення, розташована таким чином що земельні ділянки співвласників відокремлені та є прохід (хвіртка № 8) на город позивача зі сторони сараю Г, належного позивачу. Позивач посилається на те, що зараз на плані земельної ділянки немає відступу від сараю «Г» позивача, а межа проходить вдовж стіни сараю «Г», що суперечить рішенню суду, ухваленому на підставі висновку технічної експертизи. Між тим на даних планах від 17.01.2008 р. зазначений вхід перед належним позивачем сараєм «Г». Не зважаючи на те, що рішення суду ухвалене за позовом між попередніми співвласниками, відповідно до матеріальних норм права воно розповсюджується та має силу для наступних співвласників, що змінились, але до них перейшли усі права та обов'язки попередніх співвласників, правонаступниками яких є [PERSON] та відповідач [PERSON] На даний час співвласник [PERSON], якій належить 15/50 частин домоволодіння та в користуванні якої перебуває земельна ділянка площею 272 кв.м, почала перешкоджати позивачу у користуванні земельною ділянкою площею 363 кв.м., що була виділена у користування за рішенням суду [PERSON], правонаступником якого є [PERSON], оскільки останнього купила у нього у встановленому законом порядку 35/50 частин домоволодіння. [PERSON] зробила неможливим вхід до городу позивачу, оскільки закрила хвіртку під № 8 (встановила огорожу), з якої проходе вхід до городу позивача, розташовану перед сараєм під літерой «Г», та позивач взагалі не має доступу до свого городу. Окрім того, вона користується частиною земельної ділянки, що за рішенням суду була виділена у користування колишньому співвласнику [PERSON], у якого позивач купила 35/50 часток домоволодіння, та правонаступником якого є позивач, а саме: земельною ділянкою впродовж належного позивачу сараю під літ. «Г» та частиною її городу, оскільки вона самовільно перенесла межу земельної ділянки, встановив паркан по всій довжині городу, чим неправомірно захопила частину земельної ділянки, що перебувала у користуванні позивача. Разом з тим, у липні 2011 р. чоловік [PERSON] влаштував бійку, та спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців та саден, а співвласниця домоволодіння [PERSON] заявляє позивачеві, що вона що хоче, той й буде робити на своїй земельній ділянці. Позивач посилається на те, що відповідно до частини першої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та органами виконавчої влади з питань земельних ресурсів. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Відповідно до рішення сесії ХХIV скликання Дніпропетровської міської ради від 06.11.2002р. № 41/4 «Про визначення повноважень районних у місті рад з питань вирішення земельних спорів» на підставі ст. 158-161 Земельного кодексу України та враховуючи необхідність забезпечення вирішення відповідно до закону земельних спорів у місті міська рада вирішила визначити, що районні у місті ради вирішують земельні спори відповідно до вимог чинного законодавства щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян по фактичному розміщенню приватних домоволодінь, та додержання громадянами правил добросусідства з урахуванням розташування земельних ділянок на територіях відповідних районів та затвердила Тимчасове положення про комісію з питань розгляду земельних спорів у місті ради. Відповідно до п.2 Тимчасового положення відповідно до вимог ст. 158 Земельного кодексу України комісія надає на розгляд райради висновки та проекти рішень про вирішення спорів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян по фактичному розміщенню приватних домоволодінь та додержання громадянами правил добросусідства. Комісія є дорадчим органом; її висновки носять рекомендаційний характер і є підставою для прийняття рішення із зазначеного питання райрадою або для розгляду питання у судовому порядку. Отже в зв'язку з виникненням спору з приводу меж з одним із користувачів суміжної земельної ділянки [ADDRESS], яким є відповідачка [PERSON], у травні 2012 р. позивач звернулась із заявою до Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про передачу вищевикладеного питання на розгляд комісії з питань розгляду земельних спорів районної у місті ради (дорадчого органу) для отримання висновку комісії з питань розгляду земельного спору з питань суміжного землекористування між [PERSON], співвласником 35/50 частин домоволодіння [ADDRESS], та [PERSON], співвласником 15/50 частин домоволодіння [ADDRESS], згідно з порядком користування земельною ділянкою, що був визначений рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 1994 р. по справі №2-1497/1994 р., узгодивши на підставі цього рішення межі земельної ділянки між співвласниками, оскільки в супереч зазначеному судовому рішенню суду співвласник [PERSON] порушує правила добросусідства та встановлений рішенням суду порядок користування земельною ділянкою, забороняючи позивачу безперешкодно користуватись земельною ділянкою площею 363 кв.м. з підготуванням вмотивованого висновку комісії та проекту рішення із зазначеного питання на розгляд районної ради або для розгляду питання у судовому порядку. Дана заява була розглянута та відповідно до пропозиції комісії з питань розгляду земельних спорів при Амур-Нижньодніпровській районній у місті Дніпропетровську раді встановлено відновити межу розподілу земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] згідно часток 15/50 та 35/50 у відповідності до першого варіанту технічної експертизи (схема № 1), гр. [PERSON] встановлено розмістити огорожу відповідно до відновленої межі. Гр. [PERSON] та гр. [PERSON] звернутися до КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради щодо внесення змін у технічну документацію на домоволодіння. Рішенням сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 28.11.2012 р., № 8/16-6 погоджено з висновком комісії з питань розгляду земельного спору домоволодіння [ADDRESS], які викладені у протоколі від 07.09.2012 р. № 2. На засіданні комісії з питань розгляду земельних спорів при Амур-Нижньодніпровській районній у місті Дніпропетровську раді, яке відбулось 07.09.2012 р. була присутня [PERSON], яка погодилась з прийнятим комісією рішенням, оскільки у подальшому не оскаржувала його у судовому порядку. Не зважаючи на прийняте комісією рішення, яке погоджене рішенням сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 28.11.2012 р. № 8/16-6, відповідачка [PERSON] його не виконує та продовжує користуватись земельною ділянкою, яка за документами повинна перебувати у користуванні позивача, та яку самовільно захопила [PERSON], спричинив позивачу значну шкоду своїми діями, оскільки позбавила позивача права вільного проходу на свій город та до своїх споруд та будівель. Позивач посилається також на те, що у січні 2013 р. вона звернулася до [PERSON] із заявою, у якій пропонувала їй визначитись з терміном виконання рішення вищезазначеної комісії щодо відновлення меж розподілу земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] згідно часток 15/50 та 35/50 у відповідності до першого варіанту технічної експертизи (схема № 1) та повідомити позивача коли покладений на неї обов'язок буде виконаний. Разом з тим, у своїй заяві до [PERSON] позивач попередила її про те, якщо рішення комісії з питань розгляду земельних спорів при Амур-Нижньодніпровській районній у місті Дніпропетровську раді, яке відбулось 07.09.2012 р., не буде виконане, позивач буду вимушена звернутись з цивільним позовом до суду щодо примусового виконання цього рішення. Оскільки ніякої відповіді від [PERSON] не поступило, [PERSON] 19 березня 2013 р. змушена була звернутись із заявою до Амур-Нижньодніпровського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про вчинене кримінальне правопорушення та з метою притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за ознаками статті 197-1 КК України. 19 березня 2013 р. заява була прийнята, за нею були внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та порушено кримінальне провадження № 12013040630001753 за ознаками складу злочину передбаченого ст. 197-1 ч.1 КК України. Постановою слідчого СК АНД РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області [PERSON] від 21 червня 2013 р. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12013040630001753 від 19.03.2013 р., було закрите у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У липні 2013 р. позивач оскаржила дії органу міліції до прокуратури Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, та у відповіді від 26.07.2013 р. №139с13 отримала роз'яснення з приводу виниклого питання щодо користування земельною ділянкою розташованою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Грінченко, буд. 156, звернутися до суду. На переконання позивача, вищезазначені факти свідчать про порушення відповідачем прав позивача щодо користування земельною ділянкою, на якій розташоване належне на праві спільної часткової власності домоволодіння, та невиконання відповідачем пропозиції комісії з питань розгляду земельних спорів при Амур-Нижньодніпровській районній у місті Дніпропетровську ради, яка погоджена рішенням сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 28.11.2012 р. №8/16 - 6, в результаті чого позивач та члени її сім'ї позбавлені права безперешкодного користування земельною ділянкою, яка була виділена у встановленому законом порядку. Позивачем наголошується також на тому, що разом із нею також страждає член її сім'ї - батько [PERSON], який є інвалідом першої групи Великої Вітчизняної Війни, позивач не має змоги навіть вивести його на повітря у свій сад, оскільки співвласницею [PERSON] протиправно захоплена частина земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача та її дії відповідача залишаються непокараними, та в результаті таких неправомірних дій відповідача позивач не в змозі підтвердити межі земельної ділянки за вищезазначеною адресою для оформлення приватизації земельної ділянки. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 16, 391 ЦК України, ст.ст. 106, 107, 152, 158 ЗК України тощо. Предмет позову становить вимога усунути [PERSON] перешкоди в користуванні земельної ділянки розміром 363 кв.м., на якій розташоване домоволодіння [ADDRESS] шляхом зобов'язання співвласницю [PERSON] відновити межі зазначеної земельної ділянки та виконати пропозицію комісії з питань розгляду земельних спорів при Амур-Нижньодніпровській районній у місті Дніпропетровську Ради від 07.09.2012р., погоджену рішенням сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 28.11.2012 р. № 8/16-6, якою встановлено відновлення межі розподілу земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] згідно часток 15/50 та 35/50 у відповідності до першого варіанту технічної експертизи (схема № 1), що визначений встановленим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 1994 року по справі № 2-1497/1994 рік порядком користування земельною ділянкою, гр. [PERSON] розмістити огорожу відповідно до відновленої межі, зобов'язав її перенести паркан (межу) земельної ділянки по всій довжині городу згідно схеми №1. У судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали повністю, пояснили, що проблеми з питання землекористування виникли із [PERSON], а до того, як вона заселилася, все було гаразд, та надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений, повторно не з'явився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи представники позивача, на переконання суду, довели ті обставини, на які посилали ся як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-59 ЦПК України, та, розглядаючи цивільну справу, судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належить двом співвласникам: позивачу - [PERSON] належить 35/50 частин домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22 січня 2008 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр №226) та зареєстроване 21.02.2008 р. в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, інші 15/50 частин домоволодіння належать відповідачу - [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.05.2011 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстр № 2012), що підтверджується довідкою КП «ДМБТІ» від 20.04.12 р. № 5191. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 1994 р. (а.с. 13-16) у цивільній справі № 2-1497/1994 р. за позовами колишніх власників домоволодіння, домоволодіння [ADDRESS] розділено у натурі та за адресою вказаного домоволодіння був визначений порядок користування земельною ділянкою загальним розміром 639 кв.м. Так, зазначеним рішенням суду (а.с. 13-16) колишньому співвласнику домоволодіння [PERSON], за яким визнано право власності на 15/50 частин домоволодіння, виділено на праві власності в будинку А-1 приміщення 2-2, 2-3, сіни а1-1, сарай Е, вбиральню Ж, ворота № 3. На даний час власником цієї частини та зазначених приміщень є [PERSON], до якої перейшли усі права та обов'язки попереднього власника. Цим же судовим рішенням колишньому співвласнику домоволодіння [PERSON], за яким визнано право власності на 35/50 частин домоволодіння, виділено на праві власності в будинку А-1 приміщення 1-2, 1-3, сіни а-1, ганок «а», літню кухню - Б-1, ганок «б», вбиральню В, сарай Г-1, погріб Д, душ З, мощення № 1, хвіртку № 4, огорожу № 5, колодязь № 2, огорожі № 1, 6, 7 залишені в загальному користуванні співвласників. Зараз власником цієї частини та зазначених приміщень є [PERSON], якій [PERSON] продав належну йому частину домоволодіння за договором купівлі-продажу, зазначеного вище (а.с. 10). Разом з тим, даним судовим рішенням (а.с. 13-16) визначений порядок користування земельною ділянкою: виділено в користування співвласнику [PERSON] ( на даний час співвласниця [PERSON].) земельну ділянку площею 272 кв.м зі сторони будинку № 158, [PERSON] (на даний час співвласниця [PERSON]) виділено в користування земельну ділянку площею 363 кв.м зі сторони будинку [ADDRESS]. Земельна ділянка площею 4 кв.м залишена в загальному користуванні обох співвласників. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, право користування зазначеною вище земельною ділянкою, на якій розміщені об'єкти нерухомого майна, право власності на які звикло у сторін в даній справі на підставі цивільно-правовоих угод, перейшло до [PERSON] та до [PERSON] на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Міжміським бюро технічної інвентаризації складений висновок від 28 травня 1993 р., на підставі якого вищезазначеним судовим рішенням проведений поділ домоволодіння та визначений порядок користування земельною ділянкою за варіантом №1 висновку технічної експертизи, з якого вбачається, що земельні ділянки співвласників відокремлені та є прохід (хвіртка № 8) на город позивача зі сторони сараю Г, належного позивачу, та через дії відповідача, яка закрила хвіртку під № 8 (встановила огорожу), з якої проходе вхід до городу позивача, розташовану перед сараєм під літерой «Г», позивач не має доступу до свого городу. Разом з тим, відповідач користується частиною земельної ділянки, яка на підставі рішення суду була виділена у користування колишньому співвласнику [PERSON], у якого позивач купила 35/50 часток домоволодіння, та правонаступником якого є позивач, а саме земельною ділянкою впродовж належного позивачу сараю під літ. «Г» та частиною її городу, оскільки відповідач самовільно перенесла межу земельної ділянки, встановив паркан по всій довжині городу, чим неправомірно захопила частину земельної ділянки, що перебувала у користуванні позивача. Спір розглядався органом місцевого самоврядування: відповідно до рішення сесії ХХIV скликання Дніпропетровської міської ради від 06.11.2002 р. № 41/4 «Про визначення повноважень районних у місті рад з питань вирішення земельних спорів» на підставі ст. 158-161 Земельного кодексу України та враховуючи необхідність забезпечення вирішення відповідно до закону земельних спорів у місті міська рада вирішила визначити, що районні у місті ради вирішують земельні спори відповідно до вимог чинного законодавства щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян по фактичному розміщенню приватних домоволодінь, та додержання громадянами правил добросусідства з урахуванням розташування земельних ділянок на територіях відповідних районів та затвердила Тимчасове положення про комісію з питань розгляду земельних спорів у місті ради. Відповідно до п.2 Тимчасового положення та відповідно до вимог ст. 158 Земельного кодексу України комісія надає на розгляд райради висновки та проекти рішень про вирішення спорів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян по фактичному розміщенню приватних домоволодінь та додержання громадянами правил добросусідства. Комісія є дорадчим органом; її висновки носять рекомендаційний характер і є підставою для прийняття рішення із зазначеного питання райрадою або для розгляду питання у судовому порядку. Так, у травні 2012 р. позивач звернулась з заявою до Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради про передачу вищевикладеного питання на розгляд комісії з питань розгляду земельних спорів районної у місті ради (дорадчого органу) для отримання висновку комісії з питань розгляду земельного спору з питань суміжного землекористування, та відповідно до пропозиції комісії з питань розгляду земельних спорів при Амур-Нижньодніпровській районній у місті Дніпропетровську раді встановлено відновити межу розподілу земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] згідно часток 15/50 та 35/50 у відповідності до першого варіанту технічної експертизи (схема № 1), гр. [PERSON] встановлено розмістити огорожу відповідно до відновленої межі, та гр. [PERSON] та гр. [PERSON] звернутися до КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради щодо внесення змін у технічну документацію на домоволодіння. Рішенням сесії шостого скликання Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради від 28.11.2012 р. № 8/16-6 погоджено з висновком комісії з питань розгляду земельного спору домоволодіння [ADDRESS], які викладені у протоколі від 07.09.2012 р. № 2, утім, дане рішення не виконується відповідачем, чим порушуються права позивача на користування земельною ділянкою, яка була виділена у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України). З урахуванням вищенаведеного, для суду вбачаються підстави для захист управ позивача в обраний спосіб повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved