Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що 10 жовтня 1998 року відділом реєстрації актів цивільного стані Ямпільського РУЮ Вінницької області був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] Від спільного проживання є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Зазначила, що шлюбні відносини із відповідачем припинені, у зв'язку із тим, що в сім*ї виникали суперечки та непорозуміння. Примирення із відповідачем та подальше спільне життя є неможливим. Вказує, що за час їхнього спільного проживання ними було набуто майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме речі домашнього вжитку, меблі та побутова техніка, зазначені у переліку в позовній заяві. Вважаючи свої права порушеними позивач просить суд розірвати шлюб із відповідачем та розділити спільне майно подружжя, а саме: визнати за нею право власності та виділити їй - диван, вартістю 1000 гривень, комп'ютерний стіл та крісло, вартістю 400 гривень, дитячий меблевий гарнітур, вартістю 1000 гривень, холодильник, вартістю 1000 гривень, меблі для кухні, вартістю 400 гривень, покриття на підлогу, вартістю 500 гривень на загальну суму 4300 гривень, визнати за відповідачем право власності та виділити йому - меблі в прихожу, вартістю 400 гривень, кухонний гарнітур, вартістю 800 гривень, газову плиту «Ардо», вартістю 2000 гривень, меблевий гарнітур, вартістю 400 гривень, комп'ютер, вартістю 5000 гривень, м'який куточок, вартістю 3000 гривень, пральну машину «Індезіт», вартістю 2000 гривень, всього майна на загальну суму 13600 гривень, стягнути із відповідача на її користь 4650 гривень різниці у вартості спільного майна, а також судові витрати. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, про що надав суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Дослідивши надані матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі, встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 10 жовтня 1998 року. Від спільного проживання мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, мір до поновлення сімейних відносин ніхто із сторін не приймав. Миритись не бажають. Із наданих фотокарток меблів та побутової техніки встановлено, що позивачем та відповідачем під час шлюбу придбано майно: меблі в прихожу, кухонний гарнітур, газову плиту, меблі для кухні, холодильник, дитячий меблевий гарнітур, меблевий гарнітур, диван синього кольору, комп'ютерний стіл, крісло, комп'ютер, покриття на підлогу, м'який куточок, пральну машину та ванну. Оцінюючи усі докази, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу сторін суперечить їхнім інтересам, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати та задовольнити позовні вимоги у цій частині. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про одруження, відповідач при реєстрації шлюбу своє прізвище «[PERSON]» змінила на прізвище чоловіка «[PERSON]», не заявила вимогу про зміну прізвища на дошлюбне. Оцінюючи усі докази, суд вважає, що речі домашнього вжитку, меблі та побутова техніка, зазначені у переліку в позовній заяві є об'єктом спільною сумісною власністю подружжя - позивача та відповідача, так як придбані ними за час шлюбу. Вказана обставина визнана сторонами та підтверджена дослідженими судом письмовими доказами. Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи із наведеного, враховуючи ті обставини справи, які визнані сторонами і в порядку ст.61 ч.1 ЦПК України не підлягають доказуванню, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог сторін і має підстави для задоволення позову в частині поділу майна подружжя за вказаним позивачем варіантом розподілу та стягнення з відповідача різниці у вартості спільного майна подружжя, що становить суму 4650 гривень. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, оскільки позов про поділ майна подружжя та про розірвання шлюбу, задоволено, суд за правилами ст.88 ЦПК України має підстави присудити позивачу з відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, за ставками передбаченими Законом України «Про судовий збір», які складають 459 гривень 40 копійок.

Outcome: approved