Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про звільнення з-під арешту належного їй майна, накладеного 17 липня 2009 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 27.01.2012 року під час здійснення виконавчого провадження № 30951237. В позові зазначила, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13.05.2011 року в справі за позовом до неї товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження, яке відкрито 27 січня 2012 року на підставі постанови державного виконавця. В цей же день винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника. 25 липня 2012 року виконавчий лист повернуто боржнику на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка була чинною на момент вчинення цієї виконавчої дії, через відсутність у боржника майна. З зазначеного часу виконавчий лист повторно до відділу виконавчої служби не надходив. Наявність арешту за обставин відсутності виконавчого провадження протягом останніх шести років порушує права позивача як власника, у зв`язку з чим вона просить звільнити його з-під арешту. Ухвалою судді від 22.01.2019 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилася. Її представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у його відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою звернувся представник відповідача, у зв`язку з чим суд в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України знаходить за можливе вирішувати справу у відсутність сторін. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився, повідомлення про згоду на участь у справі не надав. Зазначені обставини в силу п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України є підставою для вирішення спору у відсутність представника третьої особи. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ від 27.01.2012 року при здійсненні виконавчого провадження № 30951237 про стягнення з позивача на користь товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» заборгованості за договором кредитування в сумі 36339 грн. 21 коп. накладений арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] (а. с. 3, 20-21). На підставі постанови державного виконавця від 25.07.2012 року виконавче провадження завершено, а виконавчий документ повернутий стягувачу у зв`язку з неможливістю звернення стягнення на майно або кошти боржника (а. с. 3, зворотний бік). Після означеної дати, як випливає з інформації державного виконавця, виконавчий лист на виконання до відділу державної виконавчої служби не надходив (а. с. 33). В силу ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Захист права власності гарантований Основним Законом України. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Підстави для закінчення виконавчого провадження перелічені в статті 49 Закону «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, і вона не містить такої підстави, як повернення виконавчого документа стягувачу. З наведеного випливає, що лише закінчення виконавчого провадження має наслідком скасування заходів його забезпечення. Між тим виконавчий документ був повернутий стягувачу, а це означає право стягувача повторно пред`явити документ до примусового виконання і відсутність підстав для винесення постанови про закриття виконавчого провадження і скасування арешту належного боржнику майна. Означені обставини унеможливили скасування арешту в позасудовому порядку і зумовили звернення позивача за судовим захистом. Разом з тим, відсутність на момент ухвалення судового рішення виконавчого провадження протягом семи років в провадженні підрозділу виконавчої служби за умови закінчення строку виконавчої давності позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження і посягає на право особи реалізовувати своє право власника повною мірою. Оскільки, як випливає із змісту ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, арешт на майно боржника накладається під час виконання судового рішення, між тим виконавчі дії з виконання рішення суду на користь третьої особи, яка є стягувачем у виконавчому провадженні, як встановлено судом, завершені, суд знаходить підстави для захисту права позивача в обраний нею спосіб та звільнення з-під арешту її майна. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved