Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], відносно їх дочки [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що вони ухиляється від свого обов'язку по її вихованню. В позові зазначила, що її дочка [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] до 2013 року, у них народилася дочка [PERSON]. Подружжя зловживало алкогольними напоями, вживали наркотичні речовини, часто залишали дитину на бабусю. Після розірвання шлюбу батько дитини не надавав матеріальної допомоги на утримання дочки, її життям не цікавився і не бажав приймати участь у її вихованні, він жодного разу не бачився з дитиною. Мати [PERSON] певний час проживала з дочкою у позивачки, але згодом продовжила вести аморальний спосіб життя, зловживати наркотичними речовинами та часто залишала домівку на тривалий час. Позивач сама влаштувала онуку до школи, продовжує займатися її вихованням, утримує її, створює належні умови для проживання. Батьки [PERSON] жодним чином їй у цьому не допомагають, вихованням дочки не займаються, матеріальної допомоги на утримання дитини не надають. Органом опіки та піклування було видано висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно [PERSON]. Просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх дочки [PERSON] та стягнути з них аліменти на її утримання з кожного по 1/4 частині всіх видів їх доходу, при цьому просить припинити стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки, визначених рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області. Позивач в судове засідання подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ніжинської міської ради в судове засідання надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечував їх задоволення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу в їх відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON](а.с.9). Відповідно до рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 січня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Цим же рішенням з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання їх дочки [PERSON](а.с.14-15) Як вбачається з відповіді Шосткинського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Сумській області, на підставі рішення суду від 23 січня 2013 року стягнення аліментів не відбувалося по причині відсутності відповідного виконавчого листа на виконанні(а.с.25). Висновком від 12.10.201 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 252, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо їх дочки [PERSON]. У висновку зазначено, що відповідачі участі у вихованні дитини не беруть, матеріальної допомоги на утримання не надають, не цікавляться її вихованням, навчанням. Крім того на розгляд питання про доцільність їх позбавлення батьківських прав не з'явилися. Повідомлення про виклик ігнорують(а.с.28-29). Ухилення батьків [PERSON] від свого обов'язку по її вихованню підтверджується й інформаціями з Ніжинської ЗОШ №10 за період з 29 березня 2017 року по 23 квітня 2018 року, відповідно до яких, вихованням дитини займається виключно бабуся, батьки дівчинки школу не відвідують, навчанням [PERSON] не цікавляться(а.с.16-20). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як встановлено судом відповідачі не прагнуть нормалізувати стосунки з дочкою. Їх спілкування не відбувається, батьки не докладають до цього жодних зусиль і не прагнуть налагодити родинний зв'язок. На засідання комісії з питань захисту прав дитини, як і на судові засідання відповідачі не з'являлися. Відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження їх участі у вихованні [PERSON]. Відповідачі тривалий час не спілкується з дочкою, не утримують матеріально, що є елементами протиправного невиконання ними, передбачених ст.150 СК України, обов'язків щодо виховання та розвитку дітей, де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідачів батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] буде суперечити її інтересам. На думку суду поведінка відповідачів є такою, що свідчить про ухилення від виконання ними обов'язку по вихованню дитини, що розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов'язок. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідачів батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Та враховуючи вимоги ст. ст. 166, 180, 184 СК України, майновий стан відповідачів, які є особами молодого та працездатного віку, даних про наявність у них інших утриманців немає, стан здоров'я дитини та її вік, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON] з кожного у розмірі 1/4 частки усіх їх доходів щомісячно і до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, оскільки на момент звернення до суду з позовом позивач була звільнений від сплати судового збору в частині однієї з вимог, то з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок на користь [PERSON] - за вимогу про позбавлення батьківських прав та 704 гривні 80 копійок у дохід держави - за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved