Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позову вказала наступне. 25.12.2010р. протоколом зборів засновників ТОВ «Світанок» прийнято рішення про продаж нерухомого майна - складу кормів, що належить товариству і знаходиться за адресою: [ADDRESS] позивачу. Вказаним протоколом зборів уповноважено директора ТОВ «Світанок» на укладення договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна та оформлення усіх необхідних документів. 29.12.2010р. позивачем внесено оплату за вказане нерухоме майно в сумі 6000 грн. Відповідно до накладної №73 від 29.12.2010р. їй було передано вказане нерухоме майно. Позивач прийняла нерухоме майно, користується правами та виконує обов`язки власника цього нерухомого майна. На даний час виникла необхідність в оформленні реєстрації права власності на нерухоме майно, однак вказаний договір не був оформлений нотаріально, тому позивач змушена звернутися з позовом до суду. Ухвалою судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 22.06.2020 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного прадження без повідомлення сторін. Судом вжито усіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню ч.8 ст.178 ЦПК України. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.12.2010р. на зборах засновників ТОВ «Світанок» прийнято рішення про продаж нерухомого майна - складу кормів, що належить товариству і знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , що підтверджується копією протоколів зборів засновників. 29.12.2010р. [PERSON] було внесено оплату за вказане нерухоме майно в сумі 6000 грн. на рахунок ТОВ «Світанок», що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера. Відповідно до накладної №73 від 29.12.2010р. [PERSON] було передано вказане нерухоме майно. Позивачем виготовлено технічну документацію на будівлю складу кормів, що підтверджується копією інвентаризаційної справи № 116. Згідно довідки № 03-80/140 від 08.05.2012р., виданої Управлінням Держкомзему у Коростишівському районі Житомирської області, земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні ТОВ «Світанок», на території Кропивнянської сільської ради с.Кропивня за межами населеного пункту, [ADDRESS] , присвоєно кадастровий номер 1822583600:07:000:0058. Представник ТОВ «Світанок» зобов`язався оформити нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, але свої зобов`язання не виконав до цього часу. Заяви, надіслані позивачем на адресу відповідача у 2011р., 2015, 2019р., щодо укладення договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна, не були розглянуті. Тому право власності позивача на придбане майно належним чином не підтверджується. У відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з п. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, суд повинен керуватися засадами розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Таким чином, судом встановлено, що позивач прийняла предмет спору в своє володіння, користується ним, однак відповідач не бажає укладати договір купівлі-продажу, тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved