Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

позивач звернулася із позовом до відповідача про стягнення грошових коштів в розмірі 2218 грн. 36 коп. Свої вимоги мотивує тим, що є держателем рахунку №5211537452677938 у ПАТ КБ «ПриватБанк» та 19.05.2015 року невідомі особи шляхом шахрайства заволоділи її коштами, розміщеними на вказаному рахунку в сумі 2334 грн., обманним шляхом незаконно перерахували їх на інший рахунок №5168742351289222. Одразу після здійснення незаконної операції вона повідомила [PERSON] за номером телефону 3700 про вищезазначені шахрайські дії, після чого працівником банку було заблоковано рахунок отримувача та в подальшому повернуто їй кошти в сумі 209 грн. Крім цього, цього ж 19.05.2015 року вона звернулася із відповідною заявою про вчинення щодо неї злочину в правоохоронні органи. Однак вважає, що оскільки вона, як споживач банківських послуг відповідно до чинного законодавства повідомила банк про платіжну операцію, яка нею не виконувалася (некоректну операцію), що зі сторони банку не заперечується, проте в порушення вимог закону банком не в повному обсязі відновлено залишок коштів на її рахунку, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав. Позивач додатково пояснила, що в травні 2015 року вона намагалася продати певний товар через мережу Інтернет. 19.05.2015 року зранку їй зателефонувала невідома особа, як потенційний покупець, якому вона надала номер свого карткового рахунку для перерахування коштів. Приблизно через годину, з номеру мобільного телефону +380918022073 до неї зателефонувала інша особа, яка представилася працівником ПриватБанку та повідомила, що їй мають намір перерахувати кошти за оплату товару, однак такі не можуть бути зараховані через наявність кредитної заборгованості на картковому рахунку, також поцікавилася, чи є у неї можливість поповнити картковий рахунок мінімум на 2500 грн. Вона погодилася та близько 20 год. внесла на рахунок через термінал ПриватБанку кошти в зазначеному розмірі. В послідуючому виконуючи інструкції особи по телефону, вона вставила карточку в термінал ввела ПІН-код та під диктовку особи ввела дані його карткового рахунку, куди в подальшому були перераховані кошти. На той момент вона не вважала, що кудись перераховує свої кошти, оскільки була переконана, що вчиняє дії для отримання коштів від іншої особи. Однак після того, як вона ввела реквізити рахунку особи, що мала їй перерахувати кошти, термінал завис і по вказівці цієї невідомої особи, вона вставила карточку в інший термінал, де виявила відсутність власних коштів на рахунку. В подальшому вона зверталася по телефону у ПриватБанк, де на її вимогу заблокували рахунки, та в правоохоронні органи. Вважає, що оскільки вона повідомила [PERSON] про відсутність її згоди на перерахунок з її рахунку коштів і такі були безпідставно зняті з її рахунку, має право на їх повернення за рахунок [PERSON]. У звязку із цим вважає позовні вимоги підставними. Представник відповідача в судовому засіданні відносно позову заперечив, суду пояснив, що відповідач, як банківська установа не порушував жодних прав або охоронюваних законом інтересів позивача, оскільки здійснював свою діяльність із обслуговування карткового рахунку позивача та виданого їй електронного платіжного засобу відповідно до правових положень чинного законодавства та Умов укладеного із позивачем договору. Зокрема зазначив, що після введення всіх ідентифікуючих даних зокрема ПІНу, клієнт особисто несе відповідальність за подальше розпорядження коштами. Крім цього вказав, що згідно їхніх даних позивач добровільно розпорядилася коштами в сумі 2334 грн., які знаходилися на її рахунку, перерахувавши їх на інший рахунок. А відтак вважає, що банком підставно було виконано ініційований позивачем переказ коштів, в їхніх діях відсутні жодні порушення закону. Окрім того просить врахувати, що після звернення позивача по телефону банк заблокував її картку, а також карту особи, якій було перераховано кошти позивачем. Нажаль ним більшу частину коштів на час звернення вже було знято і лише залишок суми 209 грн. повернуто на рахунок позивача. А відтак просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд в задоволенні позову відмовляє з таких підстав. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Крім цього, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В той же час, ст.ст. 11, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є держателем рахунку №5211537452677938 у ПАТ КБ «ПриватБанк», який відкрито позивачу на підставі її анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.12.2010 року (а.с.35-38). Як вбачається із представлених виписок по рахунку позивача №5211537452677938 (а.с.9-10, 28-34), дійсно станом на 19.31 год. 05.05.2015 року на рахунку позивача існувала кредитна заборгованість в розмірі 4984 грн. 65 коп. 19.05.2015 року о 20.09.35 год. відбулася трансакція: поповнення рахунку на суму 2500 грн. через термінал по вул. Шевченка, 31 в м. Львові, внаслідок чого кредитна заборгованість позивача зменшилася до суми 2484 грн. 65 коп. В подальшому, о 20.12.59 год. 19.05.2015 року грошові кошти з рахунку позивача в сумі 2334 грн. були перераховані з рахунку позивача з призначенням «оплата комунальних послуг/інших платежів в терміналі самообслуговування», а також знято комісію за користування кредитним коштами в сумі 93,36 грн. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що перераховані з її рахунку кошти повинні бути повернуті [PERSON] внаслідок некоректної операції (неналежного переказу), тобто такої платіжної операції, яка нею не виконувалася і на яку нею не надавалося згоди. Дійсно ч.1 ст.1 [PERSON] України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що неналежним переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Відповідно до положень ст.32 [PERSON], що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього [PERSON] та умов укладених між ними договорів. Зокрема банк платника несе відповідальність у випадку неналежного переказу з рахунку платника лише у випадку наявності вини у його діях, що потягли до помилкового переказу. Однак, як встановлено судом в процесі дослідження звукозапису розмови позивача із працівником [PERSON] в ході її дзвінка на гарячу лінію №3700 ПриватБанку 19.05.2015 року, позивач визнала, що вказані кошти в сумі 2334 грн. особисто перерахувала на інший рахунок, вказаний їй невідомою особою в ході використання нею електронного платіжного засобу платіжної картки у терміналі самообслуговування після введення нею ідентифікуючих даних, зокрема ПІНу. Вказані обставини позивач підтвердила в ході судового розгляду пояснивши суду, що її було введено в оману невідомими особами по телефону, які представилися працівниками ПриватБанку та під приводом перерахунку їй коштів за придбання товару, покроково вказували їй на необхідність вчинення певних дій в терміналі самообслуговування електронного платіжного засобу, що призвели в результаті до списання з її рахунку належних їй коштів. З приводу вказаних незаконних дій невідомих осіб, слідчим відділенням Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області розпочато досудове розслідування за фактом незаконного заволодіння шахрайським способом коштами позивача, що підтверджується довідкою №16/14 (а.с.11). Крім цього, як встановлено в ході дослідження звукозапису телефонної розмови позивача із працівником [PERSON] від 19.05.2015 року, на вимогу позивача [PERSON] одразу було заблоковано як рахунок позивача, так і рахунок отримувача переказаних коштів, вчинено інші дії направлені на недопущення незаконного перерахування коштів. Згідно з виписки по руху коштів по рахунку позивача вбачається, що 29.05.2015 року частину коштів в сумі 209 грн., що були заблоковані на рахунку отримувача, повернуто позивачу. За таких обставин суд приходить до переконання, що позивачем не доведено факту про те, що перерахування коштів в сумі 2334 грн. 19.05.2015 року із її рахунку відбулося з вини відповідача, оскільки є підтвердженим належними доказами у справі, що таке перерахування відбулося з ініціативи платника позивача, а відтак підстав для повернення цих коштів за рахунок [PERSON] на даний час не існує. А відтак у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд враховує, що у відповідності до п.6.5 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного [PERSON] України 30.04.2010 №223, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2010 року за №474/17769, передбачено, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Однак відповідно до Розділу 6 цього ж Положення, а також п.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг передбачено обовязок позивача [PERSON] передавати картки, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати картки, стікер PayPass або нанесені на них дані у цілях, що не передбачені Договором або суперечать чинному законодавству. При цьому відповідно до п.1.1.5.14 Умов Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах [PERSON], через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. А відтак посилання позивача на ті обставини, що внаслідок некоректної операції на яку вона фактично не давала згоди було безпідставно перераховано [PERSON] кошти на інший рахунок не заслуговують на увагу суду, оскільки встановлено, що такий перерахунок відбувся внаслідок вчинення нею послідовних дій з ідентифікації та аутентифікації електронного платіжного засобу та введення реквізитів отримувача коштів.

Outcome: dismissed