Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що з 27 вересня 2013 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем. Сімейні стосунки між ними припинено у жовтні 2019 році та з березня 2020 року вони проживають окремо. Причиною цьому вказує побутові сварки, подружню невірність відповідача, у зв`язку з чим сімейне життя між ними лише погіршувалося. На теперішній час вони не ведуть спільного господарства та разом не проживають, дитина залишилася проживати з позивачем. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 27 вересня 2013 року Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 761. Ухвалою судді від 02 вересня 2020 позовна заява прийнята судом до розгляду та призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні ( а.с. 20). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову. Крім того підтвердив, що дійсно з березня 2020 вони з позивачем проживають окремо та не ведуть спільного господарства. (а.с. 19). В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування своїх вимог, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27 вересня 2013 року Центрально-Міській відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 761, дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] », яке вона змінила на « [PERSON] » при реєстрації шлюбу, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с. 9). Позивач стверджує, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені у березні 2020. Відповідач у судове засідання не з`явився, в заяві про визнання позову факти викладені в ньому не заперечував, підтвердив факт спільного не проживання з позивачем з березня 2020 року. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, вони тривалий час проживають окремо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Беручи до уваги викладене, те що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, відповідач позов визнав і це не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку, що шлюб зареєстрований між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивач при укладенні шлюбу змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » та в позовній заяві просить суд після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу між сторонами, залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 420,40 гривень, а інша частина в розмірі 420,40 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved