Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Славгородської селищної ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] в с. Осокорівка Синельниківського району Дніпропетровської області у віці 45 років помер рідний брат позивача - [PERSON] , про що 08.04.2003 року зроблено відповідний актовий запис про смерть за № 11. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно після смерті [PERSON] , окрім іншого, складається з земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,25 гектарів, кадастровий №1224880500:10:001:0002 та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,6 гектарів, кадастровий № 1224880500:10:001:0001, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Спадкодавець [PERSON] за життя заповіт не складав. Єдиною спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] є позивач - рідна сестра спадкодавця - [PERSON] . У встановлений законом шестимісячний строк [PERSON] звернулась до Другої синельниківської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини після смерті свого брата із заявою про прийняття спадщини. Спадкова справа зареєстрована 11.09.2003 року за № 413/2003. 15.07.2021 року нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначені земельні ділянки і рекомендовано звернутися до суду, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Проаналізувавши документи, надані позивачем для оформлення спадщини, державним нотаріусом Другої синельниківської державної нотаріальної контори було виявлено розбіжності в прізвищі померлого, а саме в свідоцтві про смерть вказано « [PERSON] », а в праві власності на земельну ділянку вказано « [PERSON] », що є неналежним чином оформлення даних документів. Вважає, що причиною неправильного написання імені в одну літеру є суто орфографічна помилка/описка, у зв`язку із неправильним перекладом з російської на українську мови. Внаслідок цих обставин на сьогодні отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливим, а єдиним шляхом для його отримання та захисту прав позивача є звернення до суду про встановлення факту належності правовстановлюючого документу спадкодавцю та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документу - Державного акта на право приватної власності на землю серії ДП СВ № 006070, виданого Варварівською сільською радою народних депутатів 20.11.1996 року на підставі рішення 14 сесії XXI скликання Варварівської сільської ради народних депутатів Синельниківського району від 28 грудня 1993 року, на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,25 гектарів, та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,6 гектарів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] до початку підготовчого судового засідання надав суду заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі та участі позивача на підставі наявних документів у справі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача - селищний голова Славгородської селищної ради А.Корнієнко до початку підготовчого судового засідання надала заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.3,4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у підготовчому судовому засіданні суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Матеріалами справи підтверджено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] ( свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від [INFO]). 11 вересня 2003 року [PERSON] звернулась до Другої синельниківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] її брата [PERSON] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 421, померлий [INFO] [PERSON] постійно проживав та був прописаний в [ADDRESS] з 1985 року по день смерті. Прописаний і проживав один. Заповіт у виконкому Варварівської сільської ради не залишав. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДП СВ №006070 [PERSON] рішенням 14 сесії ХХІ скликання Варварівської сільської ради народних депутатів Синельниківського району від 28 грудня 1993 року передано у приватну власності земельну ділянку площею 0,85 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території с.Осокорівка Варварівської сільської ради, для будівництва та обслуговування житлового будинку (0,25 га) і ведення особистого підсобного господарства (0,60 га). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 травня 2021 року, номер витягу - НВ-2105261212021, земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з приватною формою власності, площею 0,6000 га, з цільовим призначенням: 01.03 для ведення особистого селянського господарства, та належить [PERSON] , має кадастровий номер: 1224880500:10:001:0001. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 31 травня 2021 року, номер витягу - НВ-3222879852021, земельна ділянка, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з приватною формою власності, площею 0,2500 га, з цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 1224880500:10:001:0002, належить [PERSON] . Також, відповідно справи по веденню (передачі) земельної ділянки в приватну власності громадянові, на титульній сторінці зазначено що, земельна ділянка передана [PERSON] с.Осокорівка Варварівської сільської Ради народних депутатів Синельниківського району. Однак, в Акті встановлення меж земельної ділянки, що відводиться (передається) у власність, зазначено прізвище [PERSON] , як « [PERSON] ». Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 липня 2021 року № 553/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, розташовану за адресою: с.Осокорівка Варварівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, загальною площею 0,85 га, після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку з тим, що прізвище померлого в свідоцтві про смерть вказано « [PERSON] », а в праві власності на земельну ділянку вказано « [PERSON] », що є неналежним чином оформлення даних документів. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для позивача важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. У відповідності до ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Дослідивши надані суду докази, суд вважає, що при видачі Державного акта на право приватної власності на землю серія ДП СВ № 006070, виданого Варварівською радою народних депутатів 20.11.1996 року на підставі рішення 14 сесії XXI скликання Варварівської сільської ради народних депутатів Синельниківського району від 28 грудня 1993 року, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відбулося неправильне написання прізвища [PERSON] у зв`язку із неправильним перекладом прізвища з російської на українську мову. Внаслідок такої помилкової зміни прізвищ, на даний час виникли певні неузгодженості між документами (свідоцтвом про смерть та правовстановлюючим документом -Державним актом на право приватної власності на землю), які були видані на ім`я померлого [PERSON] , що обмежує позивача у вільних правах на володіння, користування та розпорядження спадковим майном. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Згідно зі ст.525 Цивільного кодексу Української PCP часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу Української PCP місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Згідно зі ст. 548 Цивільного кодексу Української PCP для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу Української PCP спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу Української PCP при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. У відповідності до ст. 153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , спадщину після його смерті фактично прийняла, а тому помилка у правовстановлюючих документах на спадкове майно не може бути підставою для позбавлення спадкоємця належного їй права на отримання у власність спадкового майна. З`ясувавши всі обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленими та приходить до висновку, що існують законні підстави для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved