Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання неправомірною відмову [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у підписанні акту погодження меж земельної ділянки та визнання її права на приватизацію без підпису акту погодження меж земельної ділянки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що в 2015 році отримала в спадок домоволодіння за адресою [ADDRESS] . В 2016 році звернулася до Кіровоградської міської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки. Заява була подана у відповідності до статті 118 Земельного кодексу України. Кіровоградська міська надала відповідний дозвіл. Після чого Фізична особа-підприємець [PERSON] виготовив документацію із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі. Серед документів, які було необхідно подати на приватизацію, був акт про погодження меж земельної ділянки. У зв`язку із цим звернулася до сусідів -власників суміжних ділянок для підписання відповідного акту: [PERSON] власника суміжної земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та [PERSON] власника суміжної земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , власника суміжної земельної ділянки, що знаходиться за адресою [ADDRESS] які безпідставно відмовилися підписувати вказаний вище акт погодження меж. Стверджується, що статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Супереч цьому без будь-яких на це законних підстав та пояснень відповідачі відмовили у підписанні акту погодженні меж земельної ділянки. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом, а тому просить задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву (а. с. 26-27) з посиланням, що земельну ділянку, яку має намір приватизувати позивач не може бути передана їй, так як у зв`язку із наявним спором щодо межі, позивач не надаючи технічної документації, намагається до складу земельної ділянки, яку буде приватизувати, включити частину земельної ділянки яка є суміжною та на даний час вже приватизована витяг № НВ-3504507692017 від 26.06.2017 року, що призведе до порушення прав інших осіб, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. До судового засідання відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву (а. с. 31-33) з посиланням , що позивачем було запропоновано надати письмову згоду на узгодження меж, для подальшої приватизації позивачем земельної ділянки, якою вона користується, позивач звинувачує у порушенні меж, встановлених, згідно Технічного паспорту на жилий дім індивідуального жилого фонду першого власника [PERSON] Миколайовича від 22 вересня 1986 року, та згідно технічного паспорту на жилий дім індивідуального жилого фонду другого власника [PERSON] від 20 жовтня 1998 року. На обох планах земельних ділянок, місця дотику спільних меж з позивачем виділено жирною лінією ( три бетонні стовпи, стіна мого погребу та стіна сараю позивача), що відповідає фактичним межам на сьогоднішній день. У 2016 році за ініціативою позивача, на місце його домоволодіння, виїжджала комісія міської ради, за висновками якої, порушення меж не встановлено. 20 червня 2018 року з метою виготовлення технічної документації для приватизації своєї земельної ділянки звернувся до того ж самого фахівця, який розробляв технічну документацію по приватизації позивачеві -ФОП [PERSON] Підписання акту погодження земельної ділянки не є обов`язком, а тому визнання неправомірною відмови у його підписанні є неналежним способом захисту, тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину (а. с. 118-119). [PERSON] та [PERSON] мають у спільній власності земельну ділянку по [ADDRESS] згідно рішеня міської ради м. Кропивницького від 19.12.17 року № 1312 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2018 року ( а.с. 85,86). [PERSON] та [PERSON] мають у спільній власності земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Позивачем надано технічні паспорти на жилий дім індивідуального жилого фонду першого власника [PERSON] від 22 вересня 1986 року, та на жилий дім індивідуального жилого фонду другого власника [PERSON] від 20 жовтня 1998 року (а. с. 34-38). У відповідності до ч.3 ст. 158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватись правил добросусідства. Статтею 198 Земельного кодексу України передбачено, що кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Відповідно до ч.1 п. г ст. 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно з ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах її повноважень. Відповідно до ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до вимог частин першої, другої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статті 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачені у статтях 186, 186-1 ЗК України Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками (далі - Інструкція), пунктом 3.12 якої передбачено, що закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання. Таким чином, погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок, а не моїм обов`язком. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Вказане підтверджується Постановою Верховного суду України від 28 березня 2018 року по справі № 681/1039/15-ц. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, у зв`язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Позов подано лише до співвласників [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), та [PERSON] ( [ADDRESS] ). При цьому , зазначено , що [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою : [ADDRESS] , а [PERSON] по [ADDRESS] , що повністю не відповідає дійсним обставинам справи. Прізвище відповідача [PERSON] вказано як [PERSON] . Не залучено інших співвласників [PERSON] та реальних власників третьої земельної ділянки з яким межує участок земельної ділянки , що знаходиться у користуванні позивача . Крім того, судом встановлено, що відповідачі не визнаючи позов зазначали про невідповідності , які мають місце у технічній документації , яку просила підписати позивач. Дані обставини знайшли своє підтвердженні в суді, так технічна документація має невідповідності в зазначенні нумерації домоволодінь , що межують з домоволодінням позивача, вказано [ADDRESS] ,замість [ADDRESS] ; вказано про реальний розмір земельної ділянки , якою користується позивач - 0,0417 га ( а.с. 111), а схема земельної ділянки в додатку 1 до акту приймання - передачі межових знаків із зазначенням земельної ділянки - 0,0432га. За вказаних обставин , технічна документація є складеною неналежним чином . Судом запропоновано позивачу провести відповідну судову експертизу , щодо визначення реальної площі земельної ділянки , від проведення якої позивач відмовилась. В останньому засіданні позивач наполягала на визначенні їй меж земельної ділянки згідно технічних паспортів на жилий дім індивідуального жилого фонду першого власника [PERSON] від 22 вересня 1986 року, та на жилий дім індивідуального жилого фонду другого власника [PERSON] від 20 жовтня 1998 року (а. с. 34-38), що не є предметом розгляду справи в суді та не могла визначитись чи підтримує позов в межах позовних вимог, тому судом було прийнято рішення згідно ст.13 ЦПК України, в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Оскільки підписання акту погодження земельної ділянки не є обов`язком відповідачів, технічна документація містить невідповідності , коло відповідачів позивачем визначено неправильно, визнання неправомірною їх відмови у його підписанні є неналежним способом захисту, позов є необґрунтованим та без підставним і задоволенню не підлягає. Згідно ст.ст.134,142 ЦПК України суд вирішує судові витрати залишити по фактичному їх понесенні сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed