Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Херсонського комбінату хлібопродуктів», третя особа [PERSON] про скасування наказів, поновлення на роботі, оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, у якому вказала, що вона працювала у відповідача на посаді начальника лабораторії. Наказом №327-к від 18.10.2013 року її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та винесено догану. Наказом №491 від 01.11.2013 року вона була звільнена на підставі п.3 ст. 40 КЗпПУ. Вважає своє звільнення незаконним, в зв'язку з чим просить: скасувати накази про накладення на неї догани та про звільнення, поновити її на роботі на займаній посаді, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за час вимушеного простою, стягнути з відповідача на її користь 5000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги просили скасувати накази № 327-к від 18.10.2013 року та наказ №491 від 01.11.2013 року тільки в частинах, які стосуються [PERSON], також просили стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.11.2013 року по 01.04.2014 року у розмірі 22692 гривні 15 копійок в іншій частині позовні вимоги залишили без змін. В судовому засіданні представники відповідача позов не визнали та просили у його задоволенні відмовити. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Вислухавши позивача та її представника, представників відповідача, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, суд вважає що заявлений позов підлягає часткову задоволенню з наступних підстав: Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Згідно із ч.3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Статтями 235, 240-1 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, працівник поновляється на попередній роботі. Відповідно до ст. 235 КЗпП України, орган, який вирішує трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача на посаді начальника лабораторії. Наказом №327-к від 18.10.2013 року її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та винесено догану. Наказом №491 від 01.11.2013 року вона була звільнена на підставі п.3 ст. 40 КЗпПУ, у зв'язку з порушенням трудової дисципліни. Однак, відповідачем при звільненні позивача було допущено порушення. Так із змісту наказу №327-к від 18.10.2013 року та наказу №491 від 01.11.2013 року не вбачається у чому конкретно полягають порушення [PERSON] трудової дисципліни, який саме пункт Правил внутрішнього трудового розпорядку чи посадової інструкції нею порушено. В описовій частині наказу №491 від 01.11.2013 року вказано, що зі сторони [PERSON] як начальника лабораторії та заступника голови правління по якості Шевченко Т.В. не здійснювався, або здійснювався не належним чином контроль за роботою виробничо-технологічної лабораторії. Таким чином у вказаному наказі відповідач не встановлює якими саме діями, або бездіяльністю позивач допустила порушення працівниками лабораторії своїх службових обов'язків. Суд враховує, що до порушень трудової дисципліни відноситься відсутність працівника без поважних причин на роботі протягом трьох і більше годин робочого дня, передоручення виконання особистої роботи іншій особі, перебування його не на своєму робочому місці без поважних причин; відмова працівника без поважних причин від виконання змінених в установленому порядку нових норм праці; відмова або ухилення без поважних причин від медичного огляду працівника, для якого він є обов'язковим, а також ухилення працівника від навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони та в інших випадках, передбачених законодавством. Жодної з вказаних причин в наказі №327-к від 18.10.2013 року та в наказі №491 від 01.11.2013 року відповідачем не вказано. Згідно довідки Херсонської психоневрологічної поліклініки від 05.08.2013 року син позивача - [PERSON], [INFO], страждає хронічним психічним захворюванням та є інвалідом дитинства. Згідно довідки про склад сім'ї виданої квартальним комітетом № 12 Дніпровського району міста Херсона від 09.12.2013 року разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] зареєстровані її діти - [PERSON], [INFO], [PERSON] - [INFO]. Також при прийнятті рішення суд враховує, що згідно листа територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонської області № 21-01-13/ю-792 від 04.12.2013 року надісланого на звернення [PERSON], голові правління Публічного акціонерного товариства «Херсонського комбінату хлібопродуктів» внесено припис щодо усунення виявлених порушень про працю, складено та направлено на розгляд суду протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.41 КУпАП, оскільки згідно ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається. Таким чином, суд вважає звільнення позивача таким, що не відповідає законодавству, в зв'язку з чим наказ №327-к від 18.10.2013 року яким її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та наказ №491 від 01.11.2013 року в частині звільнення позивача підлягає скасуванню, а позивач повинна бути поновлена на посаді згідно її трудової книжки. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. При визначені розміру моральної шкоди суд враховує страждання та переживання позивача у зв'язку з звільненням, порушення її нормальних життєвих зв'язків, глибину душевних страждань позивача, вимоги розумності і справедливості та те, що незаконне звільнення та невиплата заробітку за час вимушеного прогулу з вини відповідача обумовила нестачу коштів на життя, та визначає розмір стягнення у сумі 1000 гривень. Суд вважає за необхідне у відповідності до п.5 ст. 235 КЗпП України та п.4 ч.1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі. Суд критично відноситься до заперечень представника відповідача оскільки, ним під час розгляду справи не вказано які саме посадові обов'язки передбачені посадовою інструкцією чи правилами внутрішнього розпорядку було порушено позивачем. Отже, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial