Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть, а шлюб існує лише формально. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Позивач пояснила суду, що не проживає разом із відповідачем та не бажає перебувати із ним у шлюбі через особисті почуття та відношення до останнього. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав; пояснив суду, що він не згоден на розірвання шлюбу, оскільки вважає підстави для цього надуманими позивачем. Також, пояснив, що дійсно не проживає із позивачкою однією сім`єю. Зазначив, що 01 березня 2019 року позивач зібрала свої речі та виїхала від нього за іншим місцем проживання і з того часу вони не підтримують шлюбних стосунків. Вислухавши ступне слово учасників процесу та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 05 вересня 2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, актовий запис № 70, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 05 вересня 2015 року (а.с. 9). Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19 липня 2017 року (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб та не бажає його збереження. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту особистих пояснень позивача, отриманих судом безпосередньо під час розгляду справи в судовому засіданні встановлено, що для особи позивача шлюб між сторонами має формальний характер та не несе для неї змісту визначеного статтями 21 - 26 Сімейного кодексу України і вона бажає його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. У зв`язку із небажанням позивача перебувати у шлюбі із відповідачем, суд обов`язково враховує, що відповідно до норм статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому не приймає до уваги категоричну позицію відповідача із вимогою зберегти шлюб. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи слід покласти на відповідача та стягнути із нього на користь позивача сплачену останнім суму судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved