Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обгрунтовуючи його тим, що з 16 грудня 2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], однак останнім часом їхні стосунки погіршилися, що часто приводити до конфліктів і скандалів між подружжям. Зі слів позивача, 07 травня 2016 року близько 00 год. 10 хв. вона повернулася додому з гостей, через що чоловік почав її ображати нецензурною лайкою та вдарив позивачку по обличчю. Як стверджує позивач, вона перебувала на стаціонарному лікуванні у Васильківській центральній районній лікарні, оскільки остання отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозгу з цефалгічним синдромом, вегетативними порушеннями, забитої рани спинки носу та зупинена носова кровотеча. Крім того, позивач зазначає, що 07 травня 2016 року вона звернулася із заявою про вчинення криміінального правопорушення до Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Київській області, де розпочали досудове розслідування. Позивач просить стягнути з відповідача 4000,00 гривень морального відшкодування та 1727,55 гривень матеріальної шкоди. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просиди їх задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, оскільки відсутні докази вини відповідача, та зазначили, що позивач завдала відповідачу тілесні ушкодження, що підтверджується висновком експерта. Суд, вислухвши думку сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 16 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №531, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області. Відповідно до виписки №465 Васильківської центральної районної лікарні, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні з 07.05.2016 року по 17.05.2016 року з діагнозом закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозгу з цефалгічним синдромом, вегетативними порушеннями, забитої рани спинки носу та зупинена носова кровотеча Відповідно до висновку по матеріалам перевірки від 16.05.2016 року наданого інспектором Васильківського ВП ГУ НП в Київській області [PERSON], [PERSON] надала пояснення, що 07 травня 2016 року близько 00 год. 10 хв. вона повернулася додому, де її чоловік [PERSON] почав її ображати нецензурною лайкою та та наніс удар кулаком в ніс. Відповідно до висновку експерта №212, який було проведено на підставі постанови слідчого СВ Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області Одерової І.І., що міститься в матеріалах кримінального провадження, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016110140001405 від 03.06.2016 року, які було досліджено в судовому засіданні, згідно обставин справи [PERSON] повідомив, що [PERSON] нанесла йому тілесні ушкодження розвідним (гаїчним) ключем по голові, згідно висновку у [PERSON] виявлено забиту рану на стадії рубцювання, розташована в центральній частині лобної ділянки голови, яка виникла внаслідок взаємодії тіла потерпівшого [PERSON] з тупим предметом, можливо 06.05.2016 року. Що стосується квитанцій наданих позивачем (а.с. 10-11), то судом останні не беруться до уваги, оскільки в них відсутні докази того, що медикаменти зазначені в квитанціях, пов'язані з лікуванням позивача , більш того позивач перебувала на стаціонарному лікуванні з 07 травня по 17 травня 2017 року, а дата придбання медикаментів, зазначена в квитанцій 22 травня 2017 року, після перебування [PERSON] на лікуванні. Що стосується наданих позивачем квитанцій від 01.07.2016 року вартістю 300 гривень та від 24.10.2016 року вартістю 300 гривень, то судом останні не беруться до уваги, оскільки в них відсутні докази того, що консультація, яка надавалася позивачу, була пов'язана з її лікуванням завданих травм 07.05.2016 року (а.с. 12, 35). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], зазначив, що бачив як в ніч з 06 травня на 07 травня 2016 року з подвір'я, де проживають сторони вибігла [PERSON] та [PERSON] з розбитою головою, на його думку між сторонами виникла сімейна сварка на підставі того, що дружина відповідача повернулася додому пізно о 00 годин 00 хвилин у стані алкогольного сп'яніння. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відносно нього самого, членів його сім'ї або близьких родичів, у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням або ушкодженням його майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували завдану позивачу майнову шкоду та моральну шкоду, не надано доказів неправомірної поведінки відповідача, внаслідок якої [PERSON] міг би завдати шкоду, не надано достатніх доказів наявності шкоди, що позбавляє суд встановити причинний зв'язок між поведінкою відповідача та шкодою, та встановити його вину, а є лише припущення позивача, на яких не може грунтуватися рішення суду, суд дійшов висновку, що позов є необгрунтованим та в його задоволенні слід відмовити На підставі наведеного,

Outcome: dismissed