Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання нікчемним заповіту її батька, який складено 21.05.2018 року та посвідчено секретарем Магальської сільської ради, посилаючись на те, що вищевказаний заповіт був складений з порушенням вимог щодо його посвідчення і він не відповідав волі заповідача, а тому вважає, що його слід визнати нікчемним. Ухвалою Новоселицького районного суду від 26.03.2020 року було відкрито провадження. 28.04.2020 року від представника Магальської сільської ради надійшов відзив в якому він позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. 16.06.2020 року від відповідача надійшов відзив в якому вона позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. 06.07.2020 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Від представника [PERSON] 06.07.2020 року надійшли пояснення на відзив на позовну заяву. 09.07.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Вона вважає, що заповіт був складений із порушенням вимог законодавства, а саме у заповіті не вказано місце його складення, а також він був складений у присутності особи, на користь якої він складався. Крім того, у заповіті було зафіксоване розпорядження, яке не відповідало волі покійного. Допитана в судовому засіданні як свідок позивач дала пояснення, що батько завжди казав, що житловий будинок перепише на [PERSON] , а все решту майно буде поділено між нею, сестрами та матір`ю. До січня 2020 року вона думала, що все майно, яке залишилось після смерті батька в заповіті написано так як він казав. В той день, коли складався заповіт батько з відповідачем їхали до лікарні, а потім вони разом заїхали в сільську раду. У травні 2018 року вона була за кордоном. Свідок [PERSON] їй повідомив про те, що в той день, коли посвідчувався заповіт батька позивача, то він бачив останнього із відповідачем, які сиділи в автомобілі, та до них підійшла секретар сільської ради із папкою. У зв`язку із цим вона зателефонувала додому, однак їй повідомила мати, що батько вчинив так як їм говорив. Тривалий час до дня смерті батько важко хворів, оскільки в нього був рак легень, та він важко пересувався, а тому за межі двору не виходив, а лише їздив у власному автомобілі у супроводі когось із рідних. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що в той день коли складався заповіт вона дійсно їздила із батьком, однак останній підвозив її до школи, в сільську раду тоді вона не ходила. Представник Магальської сільської ради в судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, направила на адресу суду відзив, в якому просила в задоволенні позову відмовити за недоведеністю. Допитана в судовому засіданні як свідок третя особа [PERSON] суду дала покази, що вона є рідною сестрою позивача та відповідача. Батько завжди говорив, що будинок повинен залишитись [PERSON] , а земельні ділянки розділить між дочками та матір?ю. Батько останні роки життя важко хворів, ходив із апаратом штучного дихання. До самої смерті батько перебував у ясному розумі, він вмів і писати, і читати на українській мові. Одного разу він приїхав додому, та сказав, що зробив порядок із документами, оскільки [PERSON] була з ним в сільській раді, та остання із секретарем виходила до його автомобіля та давали йому на підпис якісь документи. Допитана в судовому засіданні як свідок третя особа [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача, відповідача та третьої особи. Її покійний чоловік завжди казав, що будинок після його смерті залишиться відповідачці, гектар городу заповідає всім трьом дочкам, а город біля будинку на всіх чотирьох. Зі слів чоловіка їй відомо, що він разом із відповідачкою їхали до сільської ради. Коли він сидів в автомобілі, то прийшла секретар сільської ради та він розписався у документах, які він не читав, оскільки був без окулярів. Свідок [PERSON] суду дав покази, що він в кінці травня 2018 року перебував біля сільської ради та бачив, як покійний батько позивача та відповідач знаходились в автомобілі та до них підійшла секретар сільської ради та через вікно передала [PERSON] якісь документи, чи підписував останній їх він не бачив. В той же день він зателефонував позивачу за кордон та повідомив про те, що бачив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач є її вінчальною матір`ю та вона знайома із нею з 2011 року. В травні 2018 року вона була у [PERSON] на дні народженні, там вона бачила батька останньої, який був у хорошому стані здоров`я. Вона із ним їхали на автомобілі останнього за покупками, а також на риболовлю. Крім того, їй відомо, що у батька відповідача був рак легень. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що 21.05.2018 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Магальської сільської ради Новоселицького району Ковою Г.В. та зареєстрований за реєстровим номером №101. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого воно не складалось відповідачу. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до заяви про прийняття спадщини від 10.07.2019 року №418 встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Позивач постійно проживала із покійним на день його смерті, а тому в силу ч.3 ст.1268 ЦК України рахується такою, що прийняла спадщину. Згідно ч.1, ч.2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пунктом 2 частини 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють в тому числі такі нотаріальні дії, як посвідчують заповіти (крім секретних). Відповідно до п.3 рішення 1 сесії 7 скликання Магальської сільської ради Новоселицького району №3-1/17 від 30.11.2017 року встановлено, що на секретаря виконкому [PERSON] було покладено обов?язки вчинення нотаріальних дій передбачені ч.1 ст.37 Закону України «Про нотаріат», а тому заповіт від імені [PERSON] посвідчувала уповноважена на такі дії посадова особа органу місцевого самоврядування. Згідно ч.1-3 ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Із тексту заповіту встановлено, що в ньому зазначено місце складення, зокрема с.Магала Новоселицького району та час його складення 11 годин 40 хвилин 21.05.2018 року, а тому посилання в позові на відсутність таких реквізитів є помилковим, а тому з цих підстав не можна вважати його нікчемним. Крім того, суд вважає недоведеною обставину того, що секретар виконкому сільської ради перед посвідченням заповіту не встановила особу [PERSON] , оскільки у його тексті зазначено число місяць і рік народження заповідача, його ідентифікаційний номер, серія і номер паспорту та дата і найменування органу, який його видав, місце народження та проживання особи. За таких обставин викликає сумнів у тому, що секретар виконкому сільської ради не могла не встановити особу мешканця даного села, який народився в ньому, мав багато друзів та знайомих, оскільки був дуже компанійською людиною та проживав там до дня смерті. Не доведеною суд також вважає обставину того, що заповіт був складений зі слів відповідача, а не зі слів [PERSON] , оскільки жодних доказів такого факту встановлено не було. Крім того, така обставина сама по собі не може бути підставою для визнання його нікчемним, оскільки не передбачена чинним законодавством. Щодо посилання на той факт, що заповіт був посвідчений не в приміщенні сільської ради та в присутності [PERSON] , то належними та допустимими доказами дані обставини доведені не були. Зокрема, посилання на показання свідка позивача [PERSON] про те, що він в кінці травня 2018 року перебував біля сільської ради та бачив, як покійний батько позивача та відповідач знаходились в автомобілі та до них підійшла секретар сільської ради і через вікно передала йому якісь документи може бути лише припущенням позивача виходячи із наступного. Свідок не зміг повідомити суду точну дату, коли він бачив вищевказані події, а тому не можна стверджувати те, що ці події відбувалися саме 21.05.2018 року. Крім того, свідок не бачив того, які документи передавала [PERSON] секретар та чи підписував в цей момент покійний будь-які документи, а тому не можна вважати доведеною обставину, що заповіт посвідчувався в присутності відповідача. Крім того, свідки позивача пояснили, що покійний [PERSON] тривалий час перед смертю важко дихав, а тому не міг самостійно пересуватися на далеку відстань без спеціального кисневого концентратора. Суд вважає, що дана обставина хоча й була доведена, однак не може бути самостійною підставою для визнання заповіту нікчемним, оскільки чинне на момент посвідчення заповіту законодавство не забороняло посвідчувати заповіт за межами приміщення сільської ради. Таких заборон не містив і чинний на той час Наказ Міністерства юстиції України №3306/5 від 11.11.2011 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», якйи був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за №1298/20036. Позивач намагалася довести в судовому засіданні те, що фактично волевиявлення [PERSON] у формі заповіту від 21.05.2018 року не відповідало його волі, оскільки її батько бажав розділити свою спадщину на трьох дочок. В свою чергу на підтвердження такої обставини було допитано в якості свідка самого позивача та третіх осіб як свідків. Відповідно до ч.2 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Таким чином, оскільки фактично позивачем оспорюються заповіт в певній частині щодо розпорядження покійним невідповідно до його волі своїм майном, то суд не може покласти в основу таких фактів одні лише показання свідків, оскільки такі докази є недопустимими. Інших доказів на підтвердження такого факту суду надано не було, а тому суд не може вважати дану обставину доведеною. Суд на підставі Закону України «Про нотаріат», ст.ст.203, 215, 1247, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed