Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру №[ADDRESS] в порядку спадкування за законом, оскільки вона є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, в зв'язку із тим, що тривалий час проживала зі спадкодавцем однією сім'єю. В ході розгляду справи позивач доповнив вимоги позову, просив встановити факт проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визнати право власності в порядку спадкування за законом. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник відповідача брав участь у підготовчому судовому засіданні 16.11.2017 року, в наступні судові засідання не з'являвся, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про причини неявки суду не повідомляв. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER], актовий запис про смерть №3144 від 15.08.2016 року та Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00018988307 від 07.11.2017 року (а.с. 40, 205, 206). Позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири №[ADDRESS]. Зазначена квартира належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.03.2000 року, виданого закритим акціонерним товариством «Миколаївський завод будівельних матеріалів» (а.с. 37). Спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON] є позивач як така, що більше п'яти років до відкриття спадщини проживала з спадкодавцем разом однією сім'єю, вели спільне господарство та мали спільний побут. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Біцюк Т.Є. від 04.05.2017 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] року [PERSON] на квартиру №[ADDRESS], оскільки не надано документів на підтвердження родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем (а.с. 14). Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи стосовно майна померлої [PERSON] яка померла [INFO] року (том 2 а.с. 4-24). Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року залишена без розгляду заява [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю на підставі ч. 6 ст. 235 Цивільного процесуального кодексу України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) в зв'язку із тим, що виник спір про право під час розгляду справи у порядку окремого провадження. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Приписами статті 1264 Цивільного кодексу України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підтвердження того, що позивач з 2010 року проживала разом із спадкодавцем, позивачем надано належні померлій документи, зокрема: свідоцтво про її народження, пенсійне посвідчення, посвідчення ветерана праці, свідоцтво про смерть, свідоцтво про поховання, свідоцтво про право власності на житло, технічний паспорт на квартиру, трудову книжку, медичну картку, розрахункові книжки про оплату житлово-комунальних послуг, квитанції про оплату за надані житлово-комунальні послуги, копії яких містяться в матеріалах справи. Факт сумісного проживання, ведення спільного господарства, надання постійної допомоги стосовно лікування [PERSON], підтвердили свідки опитані у судовому засіданні - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Враховуючи проживання позивача разом із померлою більше п'яти років до відкриття спадщини, позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги. Оскільки заповіт померла не складала, а позивач є єдиним спадкоємцем за законом, то остання має право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємець четвертої черги за законом, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 1216, 1218, 1223, 1264, 1268, 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved