Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулася з вищеозначеним позовом до відповідача, вказуючи, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 27 липня 2002 року, зареєстрованому відділом РАГС Брянківського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 121. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини припинилися у грудня 2016 року через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Рішення позивача остаточне. На примирення не згодна. Вважає що сім'ю зберегти не можливо. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, участі у його вихованні не приймає. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву, у якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно із статтею ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з копією свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданого 27.07.2002 року, зареєстрованого відділом РАЦС Брянківського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 121 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб,27.07.2002 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 121. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] народився [PERSON], про що зроблено запис № 95. Його батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Добровільно відповідач не надає допомогу на утримання сина. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позов є обґрунтованим, внаслідок чого підлягає задоволенню. На підставі ст. 110, 112,180 СК України ,

Outcome: partial