Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 22.01.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №02. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.01.2015. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею. З відповідачем сумісно не проживають. Причиною розірвання стало те, що з відповідачем в психологічному плані вони не сумісні, у звязку з чим між ними часто виникали сварки та скандали, в ході яких відповідач ображав її, бив, внаслідок чого вони втратили почуття любові та взаєморозуміння. Позивач вважає, що подальше подружнє життя суперечить її інтересам. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на заявлених вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши докази, представлені позивачем на виконання вимог ст.81 ЦПК України, та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 22 січня 2015 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області 22.01.2015, актовий запис №02. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Петропавлівською сільською радою Богодухівського району Харківської області 10.06.2015, актовий запис №02 (а.с.3). Спір про майно подружжя та визначення місця проживання неповнолітньої дитини відсутній. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття любові один до одного, зважаючи, що сторони сумісно не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, а також зважаючи на те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст.51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн., який було сплачено позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved