Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 05.11.2016 року Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №67. Заявлену позовну вимогу обґрунтовує тим, що 05.11.2016 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі в них народилась донька - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинено з червня 2019 року, спільного господарства не ведуть. В них різні погляди на життя, різні характери, шлюб між ними існує лише формально, примирення і подальше спільне проживання неможливе, а тому просить задовольнити поданий позов. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 17.10.2019 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.17). 20.05.2020 року ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначити її до розгляду по суті (а.с.24). Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, згідно з якою просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.32). Відповідач у судове засідання не з`явився, подавши при цьому заяву про визнання позову та розгляд даної справи у його відсутності (а.с.29). Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 05.11.2016 року, сторони перебувають у зареєстрованому Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області шлюбі з 05.11.2016 року, актовий запис №67 (а.с.4). У шлюбі в сторін народилась донька - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд дійшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам учасників справи, а відтак шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн., згідно з квитанції №0.0.1442262246.1 від 20.08.2019 року, банк отримувача Казначейство України, отримувач УК у Козівському районі, р/р 31213206019282, МФО 899998, КОД ЄДРПОУ 37822731. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 384,20 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачем при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 384,20 грн. судового збору.

Outcome: approved