Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала у заяві про розгляд справи без її участі, та вимоги мотивує тим, що в період з 02.12.2013 року по 21.06.2019 року вона [PERSON] перебувала у трудових відносинах з МПП «Медіум», а саме працювала на посаді фасувальника аптеки №4 м. Путивль, що підтверджується копією трудової книжки. Наказом МПП «Медіум» №53 від 21.06.2019 року позивача було звільнено з роботи за згодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Втім, при звільненні, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідачем не було виплачено заборгованість із заробітної плати, розмір якої підтверджується розрахунковим листком за червень 2019 року. (3762,56 грн.).Також, відповідачем безпідставно не було нараховано заробітну плату за період з 01.06.2019 року по 21.06.2019 року. Крім того, внаслідок невиплати заробітної плати, [PERSON] було завдано моральної шкоди, оскільки остання відчуває моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, змушена економити на харчах, що негативно впливає на відносини всередині родини. Тому позивач просить суд стягнути з МПП «Медіум» на її користь заборгованість із заробітної плати в розмірі 6465,68 грн., середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Ухвалою суду від 22.08.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав суду письмовий відзив, в якому зазначив, що підстави для стягнення на користь [PERSON] моральної шкоди відсутні, оскільки відповідач не винен у невиплаті заробітної плати, так як заборгованість зумовлена викраденням товару з приміщень всіх торгових точок МПП «Медіум». Крім того, зазначив, що в період з 01.06.2019 року по 21.09.2019 року позивач була відсутня на робочому місці (вказане підтверджується актами про відсутність на роботі), а тому підстав для нарахування заробітної плати за вказаний період не вбачається. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку та в частині стягнення моральної шкоди. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 02.12.2013 року по 21.06.2019 року перебувала у трудових відносинах з МПП «Медіум», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7). Наказом МПП «Медіум» №53 від 21.06.2019 року [PERSON] було звільнено з роботи за згодою сторін, за п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.7). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 21.06.2019 року становила 3762 грн. 56 коп., що підтверджується розрахунковим листом МПП «Медіум» за червень 2019 року (а.с.8). Середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 128,72 грн., що підтверджується довідкою відповідача (а.с.9). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Згідно положень ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов`язок виплачувати працівнику заробітну плату. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Суд не може прийняти до уваги той факт, що позивач в період з 01.06.2019 року по 21.06.2019 року була відсутня на роботі, на підтвердження чого представник відповідача надав відповідні акти, що стало причиною не нарахування [PERSON] заробітної плати за вказаний період. Згідно Акту про відсутність на роботі від 12.06.2019 року, виготовленого комісією в складі головного бухгалтера [PERSON] та директора МПП «Медіум» [PERSON] , [PERSON] в період з 31.05.2019 року по 12.06.2019 року була відсутня на роботі без поважних причин впродовж робочого дня. Згідно Акту про відсутність на роботі від 21.06.2019 року, виготовленого комісією в складі головного бухгалтера [PERSON] та директора МПП «Медіум» [PERSON] , [PERSON] в період з 13.06.2019 року по 21.06.2019 року була відсутня на роботі без поважних причин впродовж робочого дня. Якщо працівник не виходить на роботу протягом декількох днів поспіль, рекомендовано складати окремі акти за кожний день відсутності такої особи на роботі, оскільки потім може виявитися, що на частину днів, протягом яких працівник був відсутній на робочому місці, в нього є поважні причини, а на частину ні. У додаток зазначимо, що відсутність працівника має віднайти своє відображення і в табелі обліку робочого часу, який у подальшому може бути використано як доказ у разі судового спору. Враховуючи викладене, суд вважає, що представником відповідача не було надано належних та беззаперечних доказів відсутності [PERSON] на робочому місці без поважних причин в період з 01.06.2019 року по 21.06.2019 року. Таким чином, в період з 01.06.2019 року по 21.06.2019 року позивачу підлягала нарахуванню заробітна плата в розмірі 1802 грн. 08 коп. (виходячи з розрахунку: 14 роб.днів * 128,72 грн. = 1802,08 грн.). За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків) в розмірі 5564 грн. 64 коп. (3762,56 грн. + 1802,08 грн. = 5564,64 грн.). Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для судів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була звільнена 21.06.2019 року, а розрахунок з нею не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10297 грн. 60 коп. за період з 24.06.2019 р. по 16.10.2019 р., що складає 80 робочих днів, при середньоденній заробітній платі позивача 128,72 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо відшкодування моральної шкоди, судом встановлено, що [PERSON] заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд приймає до уваги матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, те що за захистом порушених прав вона була вимушена звернутися до суду, з урахуванням принципів розумності і справедливості та вимог чинного законодавства, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 500 грн. 00 коп. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial