Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житлі зареєстровані відповідачі, але з квітня 2016 року не проживають за вказаною адресою. На даний час відповідачі проживають за іншою адресою, але з реєстрації за вказаною адресою не зняті. Посилаючись на те, що відповідачі з 2016 року без поважних причин не проживають в будинку, що належить позивачу, остання просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 10.04.2020 року відкрите провадження у справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від відповідачів до суду не надійшло відзиву на позов. Оскільки жодна із сторін не подала клопотань про проведення судового засідання з повідомленням сторін, то згідно з ухвалою про відкриття провадження від 10.04.2020 року, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При цьому, оскільки відповідач до суду не з`явилися, про час слухання справи повідомлялися рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулись поштові відправлення, що з врахуванням наявного у справі акту депутата, з врахуванням суті позову дає підстави для висновку, що відповідачі за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання відсутні, тому вони відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України вважаються повідомленими). З огляду на вказане суд ухвалив про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі матеріали (акт депутата про встановлення факту непроживання від 20.03.2020 року; копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2012 року; копію Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 27.12.2011 року; копію Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2013 року; копію рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.02.2013 року; копію будинкової книги; повідомлення відділу державної реєстрації виконавчого комітету Баштанської міської ради від 09.04.2020 року № 860 та № 859), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею будинку, розташованого по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.12.2012 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у будинку позивача, розташованому за адресою: [ADDRESS] , але з квітня 2016 року у вказаному житлі не проживають. При цьому, з реєстрації за даною адресою відповідач не знявся. Вказані обставини обмежують право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись своєю нерухомістю. Між сторонами відсутні будь-які договірні правовідносини з приводу володіння та користування відповідачів житловим будинком позивача, оскільки в судовому засіданні не добуто належних та допустимих доказів укладення між позивачем та відповідачами договорів найму належного позивачу житла (який відповідно до ст. 811 ЦК України має укладатись в письмовій формі), та такі факти позивачем заперечуються, і відсутні будь-які дані про досягнення між сторонами домовленостей по всім істотним умовам договору найму житла (предмет, строк, плата). Згідно з ч. 1 ст. 311 та ст. 391 ЦК України житло фізичної особи є недоторканним, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст. 64 ЖК України. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст.162 ЖК України. Згідно з вимогами ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі зареєстровані в будинку [ADDRESS] та з моменту їх реєстрації у вказаному житлі вони набули право користування ним. Але з квітня 2016 року відповідачі не реалізовують своє право користування вказаним житлом і на даний час фактично проживають за іншою адресою, та будь-яких правочинів стосовно володіння та користування будинком позивача відповідачі не укладали, тому реєстрація відповідачів у будинку позивача неправомірно обмежує його правомочності по користуванню та розпорядженню належним йому майном. У зв`язку з наведеним, відповідачі підлягають визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок задоволення позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст. 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved