Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить автомобіль марки Mercedes-Benz, модель 210, кузов № [NUMBER], 1999 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номерний знак [NUMBER]. У кримінальній справі, порушеній стосовно її колишнього чоловіка [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, 22.06.2007 року було накладено арешт на 1/2 частину вказаного автомобіля, що був придбаний згідно змісту протоколу про накладення арешту на майно на дружину обвинуваченого під час перебування у шлюбі і є спільним майном. Позивач зазначає, що наведжена інформація не відповідає дійсності, оскільки шлюб між подружжям був розірваний 01.04.2003 року, отже на момент притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] вони у шлюбі не перебували. Крім того, як вказує у позові позивач, автомобіль придбала 07.06.2006 року, тобто через три роки після розірвання шлюбу, а тому вказаний транспортний засіб є її особистою приватною власністю. З огляду на викладене позивач просить зняти арешт з автомобіля марки Mercedes-Benz, модель 210, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 2996 куб. см, 1999 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номерний знак [NUMBER], що належить їй на праві власності. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, представник позивача до суду подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, а також не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, тому за письмовою згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224 - 226 ЦПК України у відсутності сторін та їхніх представників відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2003 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області видано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та позивачем. Як убачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії РСА № 268850, 07.06.2006 року за позивачем зареєстровано автомобіль марки Mercedes-Benz, модель 210, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 2\~996 куб.см, 1999 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER]. Протоколом накладення арешту на майно заступника начальника ВР ДТП при УМВС України в Житомирській області [PERSON] від 22.06.2007 року у кримінальній справі № 06/070747 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 286 КК України був накладений арешт на 1/2 частину вказаного автомобіля. Згідно вироку Бородянського районного суду Київської області від 15.12.2010 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 21.03.2012 року, автомобіль [NUMBER], який зберігається на спеціальному майданчику ВДАІ УМВС України в Житомирській області, залишено під арештом до вирішення питання про відшкодування шкоди. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, що передбачено ч. 1 ст. 317 ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом зазначених норм та положень ст. 16 ЦК України власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить їй на праві власності. З правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові № 6-26цс13 від 15.05.2013 року слідує, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Аналізуючи вищенаведені обставини, дія арешту на частину належного позивачеві автомобіля, порушує її права як власника, оскільки вона не притягувалася до участі у кримінальній справі в якості підозрюваної, їй не пред'являлось обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення та їй не заявлялись вимоги за цивільним позовом, а докази, надані нею щодо розірвання шлюбу з [PERSON] у 2003 році та реєстрація за нею права власності на автомобіль у 2006 році, свідчать про те, що даний автомобіль не є спільним майном подружжя, а є її особистою власністю, у звязку з чим суд приходить до висновку про задоволення позову в частині звільнення з-під арешту 1/2 частини автомобіля марки Mercedes-Benz, модель 210, кузов №WDB2100251A786928, обєм двигуна 2\~996 куб. см, 1999 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер [NUMBER].

Outcome: partial