Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом та після уточнення позовної заяви просила суд, визнати відповідачку [PERSON] такою, що втратила право користування домоволодінням розташованим за адресою [ADDRESS], а також усунути перешкоди в користуванні належним їй майном на праві особистої власності домоволодінням за вищевказаною адресою, шляхом виселення [PERSON] з даного домоволодіння без надання іншої житлової площі та зобов'язати Дніпропетровський районний відділ Головного управління державної міграційної служби зняти відповідачів [PERSON] та [PERSON] з реєстрації у будинку [ADDRESS]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачки в судове засідання з'явилися, позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні надавши до суду письмові заперечення, які обґрунтовані тим, що питання втрати права користування житловим приміщенням дозволяє віднести до членів сім'ї власника, осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім'ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім'ї, члени сім'ї колишнього власника, зокрема особи, які проживають у житлі, право власності на яке перейшло від громадянина, який зберігає сімейні стосунки з користувачами жилого приміщення, до інших осіб, колишніх членів сім'ї колишнього власника житлового приміщення. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, але надав письму заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 серпня 1997 року належить домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS], дане володіння зареєстровано на її ім'я в Новомосковському БТІ (а.с.5). [PERSON] є сином позивачки та проживав разом з нею в вищевказаному домоволодінні. В січні 2003 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] Позивачка залишила домоволодіння сину та переїхала жити до онуків. В свою чергу [PERSON] вселилася та зареєструвалася в домоволодінні розташованому по [ADDRESS], а згодом [PERSON] зареєструвала свою неповнолітню доньку [PERSON] [PERSON] припинив спільне проживання з [PERSON] Донька [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і переїхала жити до чоловіка, в інший будинок, але з реєстрації не знялася. Згідно довідки виданої головою квартального комітету [PERSON] [PERSON], яка прописана за адресою [ADDRESS] за місцем реєстрації не проживає з 24.07.2010 року, а проживає з чоловіком за адресою [ADDRESS](а.с.30). Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 415 Цивільного кодексу України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (Стаття 72 ЖК Української РСР). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Крім того, згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, з яким норма ст. 72 ЖК України пов'язує можливість визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленого терміну. Разом з тим не надано достатніх доказів того, що відповідачі не проживають та не ведуть господарства, а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з відмовою позивачці у задоволенні її вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягає стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивачку.

Outcome: dismissed