Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, пров. Поліський (Пархоменко), 34. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який раніше проживав у вказаному будинку зі своєю матірю [PERSON], яка була власником будинку та земельної ділянки. З січня 2017 року та по теперішній час відповідач в будинку не проживав та не зявлявся, особистих речей його немає. Реєстрація відповідача порушує право позивача як власника щодо розпорядження належним їй майном. У звязку з викладеним просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, пров. Поліський (Пархоменко), 34. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.05.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 11.05.2018 року, але відзиву на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, пров. Поліський (Пархоменко), 34, на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку від 06.03.2018 року, посвідчених державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №116363948 від 06.03.2018 року та №116367753 від 06.03.2018 року. Як вбачається з довідки від 29.03.2018 року № 642 за адресою: м. Херсон, смт. Антонівка, пров. Поліський (Пархоменко), 34 зареєстрований [PERSON], [INFO], що також підтверджується домовою книгою. Відповідно до акту № 718 від 17.04.2018 року, складеного виконавчим комітетом Антонівської селищної ради [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [INFO] (Пархоменко), 34, але з січня 2017 року не проживає за даною адресою. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.\~ Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником житлового будинку, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.\~

Outcome: approved