Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №51 по вул. Лавреньова, 27 в м. Херсоні, в якому посилається на ті обставини, що вона є власником вищевказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 10.10.2017 року. У вказаній квартирі зареєстрованим значиться колишній власник квартири та відповідач по справі [PERSON], 28.02.1982р.н., який не проживає з жовтня 2017 року та по даний час. У звязку з наведеним просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №51 по вул. Лавреньова, 27 в м. Херсоні. Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просила проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не сповістив, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.10.2017 року [PERSON] придбала у [PERSON] квартиру №51 за адресою: м. Херсон, вул. Лавреньова, 27 вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №635.В подальшому вказаний договір був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується відповідним витягом від 10.10.2017 року за №99921614 . Відповідач [PERSON], є колишнім власником вказаної квартири, який з моменту продажу в ній не проживає. Відповідно до довідки виданої ОСББ «Щаслива доля» за адресою : [ADDRESS] значиться зареєстрований відповідач по справі [PERSON] Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, та має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд, а відповідач своїми діями перешкоджає їй у вільному володінні та розпорядженні майном.

Outcome: approved