Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 48260,00 гривень, а також 25000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 04 січня 2002 року була прийнята у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду інженера-проектувальника Відділу зв`язку та диспетчерського управління, 10 червня 2009 року переведена на посаду інженера-конструктора 1 категорії Відділу зв`язку та диспетчерського управління Інституту на якій продовжує працювати до теперішнього часу. З 01.01.2018 року керівництвом інституту не було забезпечено виплату заробітної плати впродовж всього періоду до цього часу, а з січня 2019 року по січень 2020 року включно у зв`язку з відсутністю належного ведення на підприємстві бухгалтерського обліку та обліку робочого часу не було забезпечено нарахування заробітної плати. Позивач зазначає, що посадовий оклад за посадою інженера-конструктора 1 категорії Відділу зв`язку та диспетчерського управління становив 5730,00 гривень. З січня по жовтень 2018 року режим роботи був в умовах часткової зайнятості, а з листопада 2018 року Інститут було повністю переведено на одноденний робочий тиждень з робочим днем у понеділок. Позивачем було розраховано загальну суму заборгованості по заробітній платі, загальна сума якої становить 48260 гривень, з яких - 33259,95 гривень - заборгованість по заробітній платі з вересня по грудень 2018 року становить 33259,95 гривень, з січня 2019 року по 2020 року - орієнтовно - 15000 гривень. Крім заборгованості по заробітній платі позивач просить стягнути з відповідача на свою користь 25000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, оскільки внаслідок незаконних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного та духовного стану. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2020 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач перебуває у трудових правовідносинах з відповідачем. Наказом № 8-К від 04 січня 2002 року [PERSON] прийнята на посаду у штат Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту «Укренергомережпроект» на посаду інженера-проектувальника Відділу зв`язку та диспетчерського управління. Як вбачається з трудової книжки позивача серії [NUMBER], 01 серпня 2002 року, згідно з класифікатором професій ДК-003-95, назва посади позивача змінена на інженер-конструктор. 27 лютого 2002 року наказом № 143-к позивачу присвоєно кваліфікацію інженера-конструктора 3 категорії. 30 грудня 2003 року наказом № 124-к позивачу присвоєно кваліфікацію інженера 2 категорії. 15 червня 2009 року наказом № 124-к позивачу присвоєно кваліфікацію інженера 1 категорії. Судом встановлено, що відповідачем не було забезпечено своєчасна виплата заробітної плати позивачу, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Як вбачається з довідки № 22 від 28 січня 2019 року, заборгованість по заробітній платі за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року складає 33259,95 гривень. Відомостей про наявність та розмір заборгованості за період часу з січня 2019 року по день звернення до суду із позовом - позивачем не надано, клопотання про витребування таких відомостей - не заявлялося. Таким чином, станом на час розгляду суду не надано відомостей про наявність нарахованої але не сплаченої позивачу заробітної плати за період з січня 2019 року по квітень 2020 року в сумі 33259,95 гривень. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, частини другої статті 21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. При таких обставинах, сума заборгованості по заробітній платі у розмірі 33259,95 гривеньпідлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно статті 237-1Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Як достовірно встановлено судом, внаслідок порушення відповідачем законних прав [PERSON] , а саме невиплати їй заробітної плати, тобто порушення відповідачем конституційного права позивача на оплату працю, внаслідок чого було порушено звичний для останньої уклад життя, завдало їй моральних страждань, які виразилися в переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права, остання зазнала втрат немайнового характеру, тобто їй завдано моральну шкоду. Суд зауважує, що в результаті невиплати заробітної плати протягом тривалого періоду часу - з вересня 2018 року по теперішній час, позивач понесла моральні страждання, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе та своєї сім`ї, що визнається судом моральною шкодою, яка підлягає задоволенню частково з урахування розміру невиплачених відповідачем сум, розміру та тривалості завданих моральних страждань. Враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у її житті, та зважаючи на положення Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених судом обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 10 000,00 грн. Суд вважає, що в даній справі відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн. та стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 33259,95 гривеньє достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» для позовних вимог майнового характеру в сумі 840,80 гривень та вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в сумі 2102 гривень. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Таким чином, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial