Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнила та в остаточній редакції просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка належить їй на праві приватної власності, розташованій по [ADDRESS], та зобов'язати відповідача знести шиферний паркан висотою 1,75м, встановлений на межі земельних ділянок [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що відповідач по справі є її сусідкою, її земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] і межує з земельною ділянкою позивача. На межі між земельними ділянками відповідач облаштувала паркан з хвильового шиферу висотою 1 м 80 см, у зв'язку з чим земельна ділянка позивача, на якій вона займається присадибним господарством, дуже затіняється. З цього приводу у період зведення зазначеного паркану, 17 жовтня 2013 року позивач звернулася до Васищевської селищної ради із заявою про врегулювання земельного конфлікту, на підставі якої того ж числа комісією з питань екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів при Васищевській селищній раді був складений акт, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] були роз'яснені положення п.1, п.2 ст. 103 Земельного кодексу України «Зміст добросусідства», а також запропоновано призупинення улаштування паркану, однак відповідач та її чоловік [PERSON] вищевказані пропозиції проігнорували та продовжили зведення паркану, який був остаточно зведений 24 жовтня 2013 року. Того ж числа позивач знову звернулася до Васищевської селищної ради із відповідною заявою. Згідно рішення ХХХІІ сесії VІ скликання Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області від 11 грудня 2013 року [PERSON] зобов'язано здійснювати використання земель особистого селянського господарства відповідно до закону та рекомендовано облаштувати існуючу огорожу на мінімальну відстань від межі не менше 1 метра, землевласника [PERSON] зобов'язано використовувати земельну ділянку таким чином, щоб завдавати найменше незручностей у використанні [PERSON] земельної ділянки за цільовим призначенням, землевласників земельних ділянок по [ADDRESS] зобов'язано співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок за цільовим призначенням. Зазначене рішення відповідач повинна була виконати в строк до 10 січня 2014 року, однак до сьогоднішнього часу остання вимоги селищної ради не виконала, прибирати існуючий паркан відмовляється, таким чином порушує право позивача вільно користуватися своєю власністю, передбачене Конституцією України, ЦК України, в тому числі вирощувати рослини на своїй земельній ділянці, у зв'язку з чим змушена звертатися до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив про обставини, викладені вище. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав та пояснив, що встановлення відповідачем шиферного паркану висотою 1,75 метра є грубим порушенням норм земельного законодавства з наступних підстав. До теперішнього часу відповідач не оформила право власності на земельну ділянку [ADDRESS] після смерті батька, таким чином будь-які дії з експлуатації зазначеної земельної ділянки, в тому числі і встановлення паркану є самовільними. Своїми діями відповідач порушила вимоги ст. 108 ЗК України, оскільки встановивши паркан, без погодження з відповідачем засипала канаву, яка слугувала за спільною згодою сторін межею між спірними земельними ділянками та виконувала роль дренажної споруди з відведення стічних вод із вказаних земельних ділянок, таким чином на теперішній час відведення води з ділянок здійснюється винятково по земельній ділянці, яка належить позивачу. Крім того, зміна раніше існуючої межі у вигляді канави на шиферний паркан призводить до затемнення земельної ділянки позивача, що порушує вимоги ст. 103 ЗК України. Шиферний паркан встановлений по металевому каркасу, який кріпиться до забетонованих в землю металевих стовпів діаметром 5 см, що є відповідно до положень ст. 181 ЦК України нерухомим майном - спорудою, будівництво якої здійснюється у встановленому законом порядку. Зазначив, що посилання відповідача на те, що зазначений паркан був встановлений з метою усунення попадання атмосферних осадків з теплиці позивача на її земельну ділянку не відповідають обставинам справи, оскільки паркан встановлений також і на межі, де теплиця відсутня, теплиця знаходиться на відстані 93-102 см від огородження, водовідвід з поверхні теплиці природний, а тому вода одразу попадає на земельну ділянку позивача, земля на якій має піщаний грунт, ніяких доказів щодо попадання атмосферних осадків на земельну ділянку відповідач не надала. Крім того, представник позивача у своїх поясненнях посилався на те, що рішення Васищевської селищної ради від 11 грудня 2013 року є діючим, воно прийняте згідно з діючим законодавством України і є доказом, який підтверджує порушення земельного законодавства з боку відповідача. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, проти позовних вимог заперечував, зазначив, що спірний паркан ніяким чином не порушує права позивача, оскільки знаходиться на земельній ділянці відповідача, паркан має висоту приблизно 1,40 м, оскільки на 40 см заглиблений у землю, зведений виключно з метою захисту земельної ділянки відповідача від зливу стічних вод з криши теплиці позивача, що призводить до змиву грунту та знищення рослин, паркан побудований з шиферу, так як інший матеріал не зможе забезпечити надійний захист від зливу води. Крім того, відповідач попередив позивача про будівництво паркану із шиферу, але останній ніяким чином не відреагував. Представник відподівача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з наступних підстав. Акт від 17 жовтня 2013 року, складений комісією з питань екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів при Васищевській селищній раді був складений з рядом порушень, а саме: акт не містить підпису [PERSON] та посилання на те, чи була вона присутня при складанні цього акту, чи відмовилася від його підпису, тощо; акт складався без участі свідків, а лише за участю трьох представників селищної ради та [PERSON], в акті відсутні посилання та технічні способи, якими встановлено порушення норм інсоляції, а також вказівки на відповідні порушені норми; в акті відсутні посилання на те, як та ким здійснювалися заміри паркану та за допомогою чого, в який час дня та при якій погоді він складався; не надано доказів про те, що спірний паркан діє тінь та яку довжину вона складає, не врахований той факт, що при встановленні паркану відповідач відступила 20 см та встановила паркан не на межі, а на своїй ділянці; в акті не міститься і не доведено зв'язку між парканом, тінню, яку він дає та перешкоджанням [PERSON] здійснення свого права власності на своїй земельній ділянці. Далі, на підставі акту 11 грудня 2013 року Васищевською селищною радою Харківського району Харківської області було ухвалене рішення про усунення порушення норм земельного законодавства [PERSON] Таким чином, не перевіряючи поквартальної зйомки, книг запису державних актів на право власності на землю тощо, селищна рада винесла зазначене рішення, вийшовши за межі своїх повноважень. Хоча в подальшому Васищевська селищна рада внесла зміни до Правил благоустрою території Васищевської селищної ради Харківської області, однак враховуючи те, що закон зворотної сили не має, рішення 2014 року ніяк не може розповсюджуватися на паркан, який був збудований ще в середині 2013 року, коли діяли Правила благоустрою території Васищевської селищної ради, якими питання парканів між приватними земельними ділянками жодним чином не регулювалося. Крім того, єдиним доказом, який би міг підтвердити факт затінення земельної ділянки спірним парканом, могла би бути судова експертиза по інсоляції земельної ділянки позивача, однак сторона позивача категорично відмовилася від проведення такої експертизи. Проведена в ході судового розгляду судова будівельно-технічна експертиза чітко вказала, що огорожа зі сторони позивача встановлена у заглибленні 0,35-0,50 м нижче рівня посадки рослин, тобто є ров до півметра глибиною на дні якого і починається спірний паркан, крім того, ров (канава) досі існує на межі, не змінений, не ліквідований і спірний паркан жодним чином не заважає позивачу користуватися згаданим ровом. Крім того, представник відповідача в своїх поясненнях зазначила, що позивач ще на початку 2013 року була попереджена про можливість встановлення паркану, у подальшому вона спостерігала за зведенням паркану, однак не зробила жодних дій, спрямованих на спільне зведення огорожі або обговорення її матеріалу, висоти, тощо, а коли зведення паркану було завершене, а на земельній ділянці все було вирощене, позивач заявила про затінення, якого не було і не могло бути через зведення паркану восени, при цьому законодавством не передбачено, що на встановлення паркану потребується отримання дозволу сусіда. Представник третьої особи Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області Левін М.М., який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні вважав позовні вимоги обґрунтованими та пояснив, що зведення відповідачем спірного паркану порушують правила добросусідства та традиції забудови, що склалися на території Васищевської селищної ради, відповідачем самовільно була змінена межова споруда у вигляді канави, яка існувала до цього за згодою обох сторін, за зверненням позивача представниками Васищевської селищної ради у присутності сторін по справі був складений акт про порушення відповідачем норм земельного законодавства, на момент складення акту будь-яких питань та заперечень у сторін не виникло. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. На підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Васищевською селищною радою народних депутатів від 26.12.2002 року, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2258 га (з яких для обслуговування жилого будинку 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,0758 га), розташована на території [ADDRESS] Згідно висновку відділу земельних ресурсів Харківського району по складу, повноті та якості матеріалів по земельно-кадастрових роботах від 07.10.2002 року, межі вищезазначеної земельної ділянки за координовані та закріплені в натурі тимчасовими межовими знаками вірно, та погоджені з суміжними землекористувачами, до висновку доданий акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, у тому числі з власниками земельної ділянки [ADDRESS]. На підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого Васищевською селищною радою народних депутатів від 26.11.2001 року, [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,3950 га (з яких для обслуговування жилого будинку 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,2450 га), розташована на території [ADDRESS] Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 16.10.2006 року за [PERSON] визнано право власності на ? частину вищезазначеної земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Право власності [PERSON], набуте нею на підставі рішення суду, у встановленому законом порядку не зареєстровано. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що дії відповідача по експлуатації земельної ділянки є самовільними через відсутність в останньої оформленого належним чином права власності на земельну ділянку, суд вважає безпідставними оскільки, співвласник майна, що є у спільній сумісній власності, має право на володіння та користування майном відповідно до вимог ст.. 369 ЦК України, що передбачає здійснення права спільної сумісної власності. Крім того, відповідач набула право власності на іншу частину земельної ділянки у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на підставі рішення суду, що є однією з підстав набуття права власності. Як встановлено в ході розгляду справи з пояснень представників сторін, що також підтверджується наданими фотографіями, відповідач за власний рахунок побудувала на межі земельних ділянок [ADDRESS] паркан із хвильового шиферу. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2723 від 26.05.2014 року, висота огорожі з боку будинковолодіння [ADDRESS] складає 1,6м з боку дворової частини та в межах 1,30-1,37м вздовж усієї огорожі, встановленої на межі земельних ділянок. Висота огорожі з боку будинковолодіння [ADDRESS] складає 1,70-1,75м. Огорожа встановлена у заглибленні, що нижче рівня посадки рослин біля теплиці на 0,35-0,50м. Як встановлено в ході судового розгляду будинковолодіння № [NUMBER], яке належить відповідачу [PERSON] розташоване на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], під земельною ділянкою № [NUMBER] (як зазначено в деяких наданих суду письмових доказах) мається на увазі земельна ділянка має номер 144. Зазначені обставини встановлені судом з пояснень сторін, правовстановлюючих документів на земельну ділянку та відповіді Васищевської селищної ради № 817/02-19 від 02.09.2014 року. Відповідно до ч.4 ст.373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно ст..319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Реалізація права власника земельної ділянки на забудову провадиться за правилами ст. 375 ЦК України. Відповідно до змін до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури і житлової політики від 24 травня 2001 року №127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 року за №582/5773, зміни затверджені наказом Мінрегіону №404 від 9 серпня 2012 року і зареєстровані в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2012 року за №1538/21850, не належать до самочинного будівництва господарські будівлі, до яких належить і паркан. Таким чином право відокремити земельну ділянку шляхом зведення огорожі по її периметру є істотним правом власника земельної ділянки та не потребує дозволу. Разом з тим, згідно з п. 3.19* ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм законів «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про планування і забудову територій», згідно з положеннями яких відповідні ради відповідні ради можуть розробляти місцеві правила забудови для сіл, селищ, міст районного значення, місцеві правила забудови затверджуються відповідними радами. Рішенням ХХХХIV сесії VI скликання Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.02.2014 року внесені доповнення до «Правил благоустрою території Васищевської селищної ради», затверджених рішенням ХIХ сесії VI скликання Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області від 03.08.2012 року, згідно яких доповнено п.5.3.1 пар.5.3. наступним змістом: «відповідно до існуючого Генерального плану пгт. Васищеве … дозволяється облаштовувати земельну ділянку під городом парканом із штахетника в розбіг, сітки- рабиці, або інших матеріалів, які не надають незручностей в обробітку суміжної земельної ділянки та не впливають на погіршення стану рослин». Але слід відзначити, що редакція зазначених Правил, яка діяла на момент закінчення зведення паркану - зі слів позивача 24.10.2013 року - не містила будь-яких вимог щодо матеріалу для будівництва паркану та розміру паркану між земельними ділянками. Таким чином, судом не встановлено порушень відповідачем на момент будівництва паркану місцевих правил забудови, затверджених органом місцевого самоврядування. За змістом ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідських земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні положення містить ст..60 ЦПК України. Позивачем не надано суду беззаперечних належних та допустимих доказів порушення в результаті будівництва відповідачем паркану його прав, зокрема наявності суттєвого затінення земельної ділянки, що призвело до неможливості її використання для ведення сільського господарства, а також будівництва паркану з порушенням будівельних норм щодо його висоти та матеріалу. В судовому засіданні представники позивача посилались на те, що порушення прав позивача є очевидним, виходячи з наданих позивачем фотографій спірного паркану, та повністю підтверджується змістом акту комісії з питань екології, земельних відносин та використання земельних ресурсів при Васищевській селищній раді від 17 жовтня 2013 року та рішенням ХХХII сесії VI скликання Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.12.2013 року «Про усунення порушення норм земельного законодавства [PERSON], власником земельної ділянки в [ADDRESS]». Зміст вищезазначеного акту від 17 жовтня 2013 року не свідчить про наявність безумовних підстав для задоволення позову, оскільки не містить даних про лінійні розміри об'єкту дослідження, не свідчить про порушення відповідачем вимог Санітарних норм і правил забезпечення інсоляцією житлових і громадських будинків і територій житлової забудови, рівень освітлення земельної ділянки, порушення норм ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень». З цих підстав суд не приймає до уваги і рішення ХХХII сесії VI скликання Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.12.2013 року «Про усунення порушення норм земельного законодавства [PERSON], власником земельної ділянки в [ADDRESS]», на яке посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, оскільки воно прийнято на підставі акту від 17 жовтня 2013 року, не зазначає про наявність певних порушень, а лише має зобов*язання власника земельної ділянки № [NUMBER] [PERSON] виконати певні дії щодо використання земельної ділянки. Частиною 3, 5 ст.158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Суд погоджується з доводами позивача про наявність певної тіні від збудованої відповідачем огорожі, враховуючи непрозорість матеріалу паркану, але позивачем не доведено наявність саме такого негативного фактору у здійсненні права власності на земельну ділянку, який би свідчив про наявність безумовних підстав для знесення огорожі на земельній ділянці іншого власника. При цьому суд виходить з того, що паркан побудований на земельній ділянці відповідача, оскільки позивач не посилається у своїх позовних вимогах на порушення границі землекористування та не надає відповідних доказів. Згідно ст. 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить одному з сусідів. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди. Відповідач, який за власні кошти збудував огорожу (паркан), такої згоди на її ліквідацію не давав. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що в результаті будівництва відповідачем огорожі припинила своє існування канава, яка як зазначає позивач була межовим знаком на момент погодження меж земельної ділянки та існувала до моменту зведення спірного паркану. Крім того, позивачем не надано жодного письмового доказу встановлення саме такого межового знаку на момент погодження меж земельної ділянки.

Outcome: dismissed