Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду,зазначив,що між нею та позивачем в 22 квітня 2014 року був укладений договір позики,згідно якого відповідач позичив у неї 2400 доларів США та повинен був віддати кошти через два роки,але до цього часу кошти не віддав. Просила стягнути з відповідача на її користь борг по курсу НБУ в сумі 60724 грн. 32 коп., 24718 грн.90 коп. процентів за користування позикою,854 грн.43 коп. - судових витрат. Позивач в судове засідання не зявилася,направила заяву про розгляд справи в її відсутність,позовні вимоги підтримала повністю. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав,пояснив,що відповідач бувший чоловік його дочки .В квітні 2014 року позичив у позивача 2400 доларів США та повинен був віддати кошти через два роки,але до цього часу кошти не віддав. Шлюб між відповідачем та його дочкою на даний час розірваний. Йому невідомо,чи давала його дочка згоду на позичання грошей та на які саме цілі він витратив ці кошти. Зі слів відповідача,він позичав кошти на придбання автомобіля. Просив позов задовольнити,не заперечував щодо заочного порядку розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився,направив заяву про розгляд справи в його відсутність,також направив письмові заперечення,в яких позов не визнав,вважав що представлена розписка не є доказом по справі,оскільки повинен бути наявний письмовий договір позики,він ніяких грошей у позивача в борг не брав та не писав ніякої розписки. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав,вважав що представлена розписка не є доказом по справі,оскільки повинен бути наявний письмовий договір позики,відповідач ніяких грошей у позивача в борг не брав та не писав ніякої розписки. Додав,що на його думку раз кошти позичалися в період шлюбу,повинна бути письмова згода дружини,яка потім також повинна бути відповідачем по справі. Просив в задоволенні позову відмовити.Від обґрунтування своїх доводів про те,що представлена розписка виконана не відповідачем,а іншою особою зокрема висновками почеркознавчої експертизи відмовився,незважаючи на те,що таке його право було розяснено йому судом. Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.ст.509,526,527,530, 610,625,638,639,1046,1047,1049 ЦК України. Оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку,що позов обґрунтований та задовольняє його в повному обсягу,виходячи з наступних міркувань : Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року по справі № 6-1967цс15. Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що відповідно до змісту розписки відповідач 22 квітня 2014 року взяв у борг у позивача 2400 дол. США, які зобовязався повернути до 22 квітня 2016 року (а.с.22).Таким чингом суд прийшов до висновку,що представлена розписка відповідає вимогам ст.207 ЦК України та є належним доказом по справі. Згідно із ч.3\~ст.215 ЦК України\~якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно дог\~ст.1051 ЦК України\~позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.Отже, при наявності договору позики, саме боржник зобов'язаний довести, що грошові кошти за договором не передавались, чи передавались для інших цілей, але ці обставини мають бути підтверджені доказами, які відповідають вимогам ст.\~ст. 57-59 ЦПК України. Відповідач не визнає передання позивачем йому цих коштів,але зустрічний позов про визнання правочину недійсним не заявив та від обґрунтування своїх доводів про те,що представлена позивачем розписка виконана не ним,а іншою особою,зокрема висновками почеркознавчої експертизи відмовився,незважаючи на те,що таке його право було розяснено йому судом. Оригінал розписки наданий суду позивачем та приєднаний до матеріалів справи (а.с.22), чим доводиться та обставина, що відповідач до цього часу не повернув позивачу 2400 дол. США, а тому суд задовольняє позов в цій частині та стягує із відповідача та користь позивача грошові кошти у сумі 2400 дол. США, що еквівалентно 60724 грн. 32 коп. та відповідає приписам ч.2 ст.524\~та ч.2 ст.533 ЦК України. Відповідно до\~ст.536 ЦК України\~за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Спірним договором позики не встановлений розмір процентів за користування відповідачем грошовими коштами у сумі 2400 дол. США \~\~\~\~ Частиною 2\~ст.1048 ЦК України\~врегульовано, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. \~\~\~\~ З огляду на вищевикладене, суд стягує проценти за користування відповідачем грошовими коштами на рівні облікової ставки НБУ України у сумі 24718 грн.90 коп.,виходячи з наступного розрахунку: : Суд також відхиляє доводи представника відповідача щодо солідарного стягнення боргу з колишньої дружини відповідача,оскільки ,як вбачається з матеріалів справи, його колишня дружина не є стороною договору позики від 22.04.2014 року, також вона не надавала згоду у письмовій чи будь-якій іншій формі на укладення договору позики. Відповідно до змісту ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У розписці не зазначена мета отримання відповідачем коштів та взагалі відповідачем не надано ніяких доказів про витрату суму позики на сім'ю позичальника. Задовольняючи позов,суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати при подачі позову, а саме 854 грн.43 коп. судового збору.

Outcome: approved