Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в 2014 році познайомилася з відповідачем і близько року вони перебували у фактичних шлюбних відносинах. [INFO] у них в Республіці Італія народилася донька [PERSON] . Ще під час вагітності між нею та відповідачем виникали суперечки, непорозуміння, скандали, які призвели до того, що вони припинили разом проживати і у лютому місяці 2015 року вона переїхала проживати до своїх родичів у Італії. Позивач вказує, що відповідач неодноразово дозволяв собі фізичне насилля. Оскільки вона здійснювала догляд за дитиною то не мала можливості працювати щоб фінансово забезпечити доньку всім необхідним для проживання, а допомоги з боку відповідача не було, тому вона 15.03.2015 року повернулася в Україну. З моменту припинення спільного проживання відповідач станом здоров`я, фізичним, духовним та моральним розвитком дитини не цікавиться, про дитину не піклується, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням. З вказаних підстав позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо його малолітньої доньки та стягнути з нього аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі по 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 15.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього позивач зазначила, що у жовтні 2016 року вона вже зверталась до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Дана справа слухалась близько року. Судові засідання переносилися, в зв`язку з неявкою відповідача в судові засідання. Згодом відповідач з`явився в судове засідання та дав обіцянку, що він перегляне своє ставлення та поведінку по відношенню до дитини, буде намагатися приймати участь у її вихованні та утриманні, в зв`язку з чим нею було подано клопотання про залишення позову без розгляду. Однак пройшло вже майже півтора року та жодних змін у поведінці батька по відношенню до виконання ним його батьківських обов`язків не відбулося, в зв`язку з чим позивач вирішила повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що в липні 2017 року відповідач останній раз бачив доньку. Також один раз зателефонував та поцікавився дитиною. Вихованням та утримання дитини не займається. Один раз у місяць батьки відповідача надсилають кошти для дитини в сумі 1000 грн., однак до дитини не приїжджають, її життям не цікавляться. Вказала, що проживає вдвох з донькою і їй утримати дитину допомагає її мати. Дитина здорова, відвідує садочок. Зазначила, що не відмовлялася від отримання допомоги для утримання дитини, яка находила від батьків відповідача. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснила, що в 2016 році позивач зверталася до суду з аналогічним позовом, однак справу було залишено без розгляду, оскільки відповідач в судовому засіданні заперечував проти позбавлення його батьківських прав та обіцяв, що буде піклуватися дитиною. Однак після розгляду справи знову не приймає участі у вихованні та утриманні доньки. Кошти у сумі 1000 гривень, які надходять позивачу сплачує дідусь дитини, тобто батько відповідача. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кадубовецької сільської ради в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання про визнання позову та прохання розглянути справ у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Направив на електронну адресу суду відзив на позовну заяву, який судом повернуто, оскільки він отриманий з порушенням процесуальних строків. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх скупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. ст. 8, 12 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, яка ратифікована в Україні постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Права та обов`язки матері і батька дитини, відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України, ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 157 СК України, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, підтримувати стосунки, виявляти турботу щодо них. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , що вбачається із копії свідоцтва про народження дитини (а.с.12-13). З акту обстеження матеріально побутових умов проживання [PERSON] від 12.12.2018 року, довідки сільської ради №3525 від 12.12.218 року, характеристики на [PERSON] , (а.с. 21-23) видно, що на утриманні позивача пребуває донька [PERSON] . Остання відвідує Кадубовецький дошкільний навчальний заклад, відповідно, здорова за станом здоров`я. Її батько - [PERSON] з донькою не проживає, успіхами дитини не цікавиться, матеріально її не забезпечує, вихованням не займається. Матір дитини за місцем проживання характеризується позитивно. У відповідності до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частина 1 статті 164 СК України регламентує підстави позбавлення батьківських прав, зокрема згідно п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, небхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і саціального розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть персональну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , повністю перебуває на утриманні позивача, відповідач з донькою не проживає, участі у їх вихованні та утриманні не приймає. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком органу опіки та піклування виконкому Кадубовецької сільської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] », що міститься в матеріалах справи, визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] .. Згідно ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON] , [INFO] слід позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , виходячи з її інтересів і оскільки він не виконує своїх батьківських обов`язків та ухиляється ві цього. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, та роз`яснень викладених в абз. 7 п. 16 Постанови ПВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до вимог ст.ст. 180, 181 ч.3, ст. 182 ч.1, ст. 184 ч. 1, СК України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги, що згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку щодо утримання дітей, суд вирішує питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , визначивши їх розмір в твердій грошовій сумі по 1500 (одній тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 15.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі -у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу майнового характеру, а саме про стягнення аліментів, то з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 576,30 грн. Також, з відповідача належить стягнути судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 768,40 грн. за вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного, ст.ст. 8, 12, 14, 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року, ст.ст. 3, 5 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 150, 155, 157, 164, 165, 180-184 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини»,

Outcome: partial