Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неї - [PERSON] , [INFO] . Позов мотивує тим, що відповідач з 2006 року її вихованням не займається, не створює належних умов для проживання, не проявляє зацікавленості до її навчання, матеріальної допомоги не надає. Позивач зазначає, що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] . Умови проживання задовільні, зроблений сучасний ремонт, в позивача є окрема кімната, яка обладнана усім необхідним для повноцінного виховання і розвитку. Батько [PERSON] проживає окремо з 2006 року за адресою: [ADDRESS] . Позивач наголошує, що її вихованням займається мати [PERSON] , яка крім того забезпечує її матеріально та всім необхідним для повноцінного розвитку. З того часу, коли батько [PERSON] став проживати окремо, він ніколи не приїжджав до позивачки, не телефонував, ніколи не вітав із днем народження та іншими святами. За весь період навчання батько [PERSON] батьківські збори не відвідував, зв`язок зі школою та класним керівником не підтримує. 01.03.2018 року [PERSON] вже зверталась до Калуського міськрайонного суду в інтересах [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, проте в задоволенні позову було відмовлено. Водночас з моменту ухвалення вказаного рішення відповідач не змінив ставлення щодо виховання дочки, навпаки зовсім усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Вихованням та матеріальним утриманням дочки не займається, не піклується про стан здоров`я, не створює належних умов для проживання та розвитку. Тому позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні до неї - [PERSON] . Позивач в судовому засіданні позов підтримала з вищевказаних підстав. Наголосила, що батько не бере жодної участі в її вихованні, не цікавиться її навчанням, не спілкується з нею, не вітає ні з Днем народження, ні з іншими святами. Батько матеріально не допомагає, аліменти не сплачує. Законний представник позивача в судовому засіданні пояснила, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, взагалі з дитиною не спілкується. Також просить врахувати, що Калуський міськрайонний суд, ухвалюючи рішення від 08.11.2018 року, прийшов до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, надати йому можливість налагодити стосунки з дочкою та попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Натомість з часу ухвалення вказаного рішення відповідач надалі не виконував своїх батьківських обов`язків, аліменти на утримання дитини не сплачував. Також законний представник позивача зауважила, що, шляхом подання вказаного позову, хоче убезпечити дочку від можливих майбутніх вимог відповідача про стягнення аліментів на його утримання. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки [PERSON] . Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Просить врахувати, що він потрапив в автомобільну аварію, протягом двох тижнів перебував у комі. За станом здоров`я він не має можливості працювати фізично, а тому не має змоги вчасно сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON] . Крім того, він здійснює догляд за важкохворим батьком. При цьому матеріальну допомогу на утримання дочки надає по можливості. Також відповідач вказав, що неодноразово просив, щоб колишня дружина дала йому номер мобільного телефону дочки, проте вона перешкоджає їхньому спілкуванню з дочкою. Востаннє бачився з дочкою, коли їй було 3 роки. Зазначив, що не має можливості поїхати до дочки у м. Дніпро, так як не може залишити без нагляду хворого батька. Водночас просить не позбавляти його батьківських прав, оскільки любить дочку та хоче з нею спілкуватися. Зазначив, що в майбутньому не буде мати жодних претензій до дочки з приводу надання йому матеріального утримання. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позов підтримала. Пояснила, що відповідач був запрошений на засідання з питань захисту прав дитини, але не з`явився, тим самим проявив байдужість до вирішення даного питання та подальшої долі дитини. Відповідач ніякої участі у житті дитини не приймає, ухиляючись тим самим від виконання батьківських обов`язків. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Зі свідоцтва про народження [PERSON] - [INFO] (а.с. 8) вбачається, що її батьком є відповідач [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.01.2007 року (а.с. 9) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно акту обстеження умов проживання від 12.08.2019 року встановлено, що зі слів [PERSON] батько ніколи не приїжджає до неї; зі слів сусідів батька ніколи не бачили (а.с.10). Згідно із характеристикою на ученицю 9-Б класу КЗО «СЗШ №5» Дніпровської міської ради Склярчук Є.В. від 15.07.2019 року (а.с.12) батько вихованням та навчанням дочки не займається, батьківські збори не відвідує. Відповідно до розрахунку зі сплати аліментів згідно виконавчого листа №2-1172 від 12.01.2007 року (а.с.79) сума заборгованості про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, станом на 01.12.2019 року, становить 19735,48 грн. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування Новокодацької районної у місті Дніпрі ради від 09.10.2019 р. №1/14-158 щодо можливості позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки [PERSON] [INFO] (а.с.106-107), оскільки даний висновок в цілому не відповідає праву дитини на спілкування з обома батьками. Суд звертає увагу, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.11.2018 року (а.с.103-104) в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено з тих підстав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача. Суд враховує, що відповідач бажає спілкуватися з дочкою, проти позбавлення батьківських прав заперечує та бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, що свідчить про його інтерес до дочки. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дочки факт стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, враховуючи відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed