Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зазначивши, що 09.04.1994 року між ними було зареєстровано шлюб. З липня 2015 року шлюбні відносини між сторонами припинені, подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаємопорозуміння, між сторонами часто виникали сварки, тому сторони втратили взаємні почуття любові та поваги один до одного. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. 09 квітня 1994 року між сторонами міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області було зареєстровано шлюб, що посвідчується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.04.1994 року, актовий запис № 302 від 09.04.1994 року /а.с. 6/. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей не має. Причиною розпаду сім'ї стало те що у період спільного шлюбного життя між сторонами подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаємопорозуміння, між сторонами часто виникали сварки, тому сторони втратили взаємні почуття любові та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з липня 2015 року, однією сім'єю сторони не проживають, спільне господарство не ведуть, намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved