Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування (позовна заява в редакції від 23.05.2019), посилаючись на те, що вона самостійно виховує спільного з відповідачем сина [PERSON] , 2005 р.н. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2008 з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 600,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15.07.2008. З липня 2008 року відповідач ухиляється від сплати аліментів, з 2008 року по вересень 2017 року сплатив аліменти лише за вісім місяців в розмірі 16 300 грн. Станом на початок 2018 року відповідач мав заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 58 800 грн. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 08.02.2018, яке набрало законної сили 13.03.2018, з відповідача стягнуто неустойку (пеню) за несплату аліментів у розмірі 16254 грн. Позивач вказує, що відповідач у добровільному порядку не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання сина, якому виповнилося 13 років, який її потребує, та на теперішній час збільшився розмір прожиткового мінімуму, та 08.07.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до Сімейного кодексу України, та на даний час мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Посилаючись у позові на те, що всі необхідні для дитини речі позивач купує самостійно, а відповідач є працездатною особою, не має на утриманні інших дітей, працює в іншій державі, у позові заявлено вимогу про збільшення розмір аліментів шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини аліментів в розмірі 2\~000,00 грн. щомісячно. Позивач не скористалася правом брати участь у судових засіданнях; представник позивача просила суд розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях. В наданих до суду письмових поясненнях, що стосується предмет позову, представник відповідача зазначила, що тривалий час дитина за місцем своєї реєстрації не проживає, куди та як витрачаються грошові кошти, які перераховує відповідач на утримання дитини, не відомо, та зараз відповідач вимушений сплачувати аліменти не за місцем реєстрації дитини та матері не на банківський рахунок матері чи дитини, а на рахунок відділу державної виконавчої служби. Отримує вказані грошові кошти мати позивача, грошових переказів вказаних коштів на ім`я позивача за місцем фактичного проживання дитини не надано. Як зазначено у письмових поясненнях, відповідач зобов`язаний утримувати сина, але при наявності вказаних обставин він не заперечує щоб аліменти стягувались у твердій грошовій сумі не меншій, ніж передбачена законом. Вказуючи, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому мається доцільність стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісяця. Як встановлено судом на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.09.2008, ухваленого у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, судом ухвалено стягувати щомісяця з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 600 грн., починаючи з 15 липня 2008 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Рішення суду набрало законної сили та було звернуто до виконання. Спірні правовідносини виникли із зміни розміру аліментів. Розв`язуючи позов, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою\~\~(ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану платника чи одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи зі змісту ст. 192 СК України, законом встановлено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані\~встановлюються такими\~засобами:\~ письмовими,\~речовими і\~електронними доказами;\~ висновками\~експертів;\~ показаннями свідків. Позивач не надав доказів (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) на підтвердження зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасникам справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За ст. 81 ЦПК (ч. 1) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Що стосується тверджень позивача щодо змін в законодавстві в частині збільшення розміру аліментів, у зв`язку з чим позивач вважає, що з цих підстав розмір аліментів підлягає збільшенню, то суд не находить дані доводи позивача слушними. Сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 7 СК України). Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08.07.2017, було внесено зміни до Сімейного кодексу\~України в частині збільшення мінімального розміру аліментів. Положеннями ч. 2 ст.\~182\~СК України в редакції, що набула чинності з 08 липня 2017 року, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.\~5\~ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи (ч. 2 ст. 5 ЦК України). Якщо цивільні відносини виникли раніше регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України). Так, на час ухвалення рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 25 вересня 208 року ч. 2 ст.\~185\~СК України було встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та судом було застосовано норму права відповідно до вимог ст. 5 ЦК України. Рішення суду набрало законної сили та було звернуто до виконання. За наведених вище підстав в позові має бути відмовлено. Судові витрати підлягають віднесенню на рахунок держави, оскільки позивач має пільги щодо сплати судового збору (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Outcome: dismissed