Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнень від 16 березня 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу житлового буднику від 14 травня 2008 року належить жилий будинок №50 по вул.Юбкіна в селі Аполлонівка Солонянського району Дніпропетровської області, в якому зареєстровані вона, її син [PERSON] та відповідач [PERSON], з яким вона перебувала у шлюбі з 20 березня 2009 року по 13 серпня 2014 року. Відповідач [PERSON] з січня 2014 року в належному їй на праві власності домоволодінні фактично не проживає та зявляється в ньому, але свою реєстрацію в жилому приміщенні не припинив. Оскільки відповідач не проживає у зазначеному жилому будинку без поважних причин більше року, не користується ним, просила визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача, який не приймає участі у витратах по оплаті комунальних послуг, в будинку перешкоджає їй як власникові користуватися та розпоряджатися належним їй майном, а добровільно припинити свою реєстрацію в жилому приміщенні він не бажає, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Прохала визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та примусово зняти його з реєстраційного обліку у належному їй на праві власності жилому будинку. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з зазначених в позовній заяві підстав та просила їх задовольнити. Пояснила, що відповідач, який був її чоловіком, був зареєстрований у належному їй будинку з її згоди як член її сімї, але вони припинили сімейно-шлюбні відносини в січні 2014 року, а шлюб між ними було розірвано за рішенням суду в серпні 2014 році. Після фактичного припинення сімейно-шлюбних відносин відповідач в січні 2014 року припинив проживати в спірному житловому приміщенні, не користувався ним та не намагався повернутися на проживання до належного їй на праві власності житлового будинку, але реєстрації свого місця проживання не припинив, тому вона як власник жилого будинку змушена з метою усунення перешкод в користуванні своєю власністю звернутись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в належному їй на праві власності жилому будинку. Оскільки відповідач не проживає в будинку більше року без поважних причин, то вважала, що він втратив право на користування житловим приміщенням в належному їй на праві власності жилому будинку, а його реєстрація в будинку перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю та створює для неї негативні наслідки, так як вона змушена оплачувати за відповідача комунальні послуги та без врахування його доходів не може оформити субсидію. Прохала визнати його втратившим право користування житловим приміщенням у належному їй на праві приватної власності жилому будинку та примусово зняти його з реєстраційного обліку у цьому жилому приміщенні. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України судової повістки за місцем його проживання, зареєстрованим у встановленому законом порядку (а.с.39,43), в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, як не подав і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, у звязку з чим, суд за згодою позивача ухвалив відповідно до положень ст.224 ЦПК України розглядати справу у його відсутність в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.39 оборотна сторона, 41), в судове засідання не з'явився. Згідно листа (а.с.42,) прохали розглядати справу за відсутності їх представника, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона з позивачкою [PERSON] проживає по сусідству близько 10 років, коли остання купила житловий будинок, в якому спочатку проживала позивачка та її син, а потім декілька років проживав [PERSON], який був її чоловіком, але з 2014 року вона його в жилому будинку позивачки більше не бачила. Свідок [PERSON] показав суду, що позивачка є його сусідкою з 2013 року, так як вони проживають на одній вулиці. Позивачка має власний будинок, в якому проживає вона та її син. Крім них, певний період у даному будинку жив її чоловік [PERSON], але з літа 2014 року останній в цьому будинку не проживав і не проживає до даного часу. Йому відомо, що між позивачкою та відповідачем припинено сімейні відносини. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач [PERSON] з 20 березня 2009 року знаходились в шлюбі (а.с.12), який було розірвано 13 серпня 2014 року згідно актового запису №21 по відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.13). Згідно нотаріально посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим №2632 договору купівлі-продажу жилого будинку від 14 травня 2008 року (а.с.10,11), який було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 13 червня 2008 року (а.с.10 оборотна сторона) позивачка [PERSON] є власником жилого будинку №50 по вул.Юбкіна в селі Аполлонівка Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.13), а її право власності на зазначене нерухоме майно, яке придбано нею до реєстрації шлюбу з відповідачем, зареєстроване у встановленому законом порядку, що підтверджується і складеним 21 лютого 2008 року технічним паспортом на даний житловий будинок (а.с.8-9). Також судом встановлено, що згідно копій паспортів як позивача, так і відповідача (а.с.6,7), довідки виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 01 лютого 2016 року №399 позивачка [PERSON] зареєстрована та проживає в [INFO], в якому крім неї також зареєстровані: бувший чоловік [PERSON], [INFO], який фактично не проживає, та син [PERSON], [INFO] (а.с.14), а реєстрація відповідача [PERSON] також підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області станом на 23 лютого та 2 березня 2016 року (а.с.19,32). В той же час, згідно складеного 15 жовтня 2016 року за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області [PERSON] і представників громадськості [PERSON], [PERSON] акту обстеження помешкання [PERSON] (а.с.15) [PERSON] в жилому будинку №50 по вулиці Юбкіна в селі Аполлонівка Солонянського району Дніпропетровської області не проживає з січня 2014 року, що підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON], [PERSON], за участю якого було складено зазначений вище акт обстеження помешкання. Згідно ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання\~\~і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. В силу\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст.ст.316, 317, 319, 321\~ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік. Відповідач [PERSON], який був зареєстрований в спірному жилому приміщенні жилого будинку №50 по вулиці Юбкіна в селі Аполлонівка Солонянського району Дніпропетровської області, спочатку як член сімї позивача, без поважних причин з січня 2014 року, тобто понад рік не проживає у належному позивачеві на праві власності житловому приміщення, вибувши на інше місце проживання, яке позивачеві невідоме, але своєї реєстрації в ньому не припинив, що порушує права позивача як власника на володіння, користування і розпорядження належним їй нерухомим майном. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідач відсутній за місцем проживання без поважних причин понад один рік, в тому числі і понад один рік після виникнення права власності на дане жиле приміщення у позивача, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового будинку, в якому не з'являється і не користується ним з січня 2014 року, у звязку з чим суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. В той же час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про примусове зняти відповідача [PERSON] з реєстрації у належному їй на праві власності жилому будинку є передчасними, оскільки позивач не звертався з такою вимогою до уповноваженого органу, до компетенції якого входить питання в установленому законом порядку проведення реєстрації місця проживання фізичних осіб та її припинення, в тому числі згідно ст.7 Закону України «Про свободу переміщення і вільного вибору місця проживання в Україні» на підставі судового рішення, у звязку з чим в задоволені цієї частини позову необхідно відмовити. Крім цього, відповідно до положень ст.88 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при зверненні з даним позовом до суду пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial