Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вимогами про зняття арешту та заборони відчуження з нерухомого майна, а саме 1/6 частини житлового будинку під № 9 по провулку Механізаторів в смт. Калинівка Васильківського району Київської області, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником вище вказаного нерухомого майна, проте, що в вересні 2006 року на вказане нерухоме майно було накладено арешт їй стало відомо лише в 2017 році. Позивач в судове засідання не зявилася, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, від завідуючої нотаріальної контори надійшло письмове заперечення щодо вимог позову з посиланням не залучення їх до участі у справі, як неналежного відповідача. Суд, дослідивши письмові матеріли справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як вбачається з положень ст.ст. 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положеннями ст.ст.319, 321 та 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, та ст.41 Конституції України та ст.ст. 321, 328 ЦК України, зазначають, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок зняття арешту з майна або його звільнення з-під арешту у цивільному процесі визначений положеннями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 7 лютого 2014 року. З огляду матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач є власником житлового будинку під № 9 по провулку Механізаторів в смт. Калинівка Васильківського району Київської області, в тому числі право власності вона набула на 1/6 частину цього нерухомого майна на підставі договору-дарування від 16.03.2006 року, за яким [PERSON], подарував позивачці належну йому 1/6 частину. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, встановлено, що на підставі постанови державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 3685903, 544/7 від 31.07.2006 р. ВДВС Васильківського МРУЮ зареєстровано Калинівською державною нотаріальною конторою, об'єкт обтяження: будинок 1/6 частина, адреса: Київська обл.., Васильківський р-н., смт. Калинівка, провулок Механізаторів,9. Тобто, накладення арешту на спірне нерухоме майно відбулося після того, як [PERSON], подарував належну йому нерухоме майно у виді 1/6 частини будинку позивачці. Таким чином, на підставі зібраних по справі доказів суд приходить до висновку, що будь-яких правових підстав для подальшого здійснення заборони на відчуження майна не має, оскільки станом на час звернення до суду єдиним його власником є позивач. а тому, з метою недопущення порушення майнових прав позивача, заборона щодо нерухомості підлягає скасуванню. На підставі наведеного та

Outcome: approved