Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду у якому просить усунути відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом, після померлого [INFO] [PERSON]. Мотивуючи вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON], який було зареєстровано 27 січня 2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Залізничного районною управління юстиції у м. Києві. [PERSON] був інвалідом першої групи Б, за своїм станом здоров'я не міг обходитись без сторонньої допомоги. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом, окрім позивача, є донька від попереднього шлюбу померлого [PERSON] - відповідач [PERSON] Позивач вважає, що відповідач не має права на спадкування, оскільки хоча і являлась донькою померлого [PERSON], проте фактично з ним не проживала, жодних стосунків із спадкодавцем не підтримувала, здоров'ям, моральним та матеріальним становищем не цікавилася. [PERSON] не турбувалась про свого батька, хоча він за станом свого здоров'я потребував такої допомоги і звертався до відповідача для її отримання, проте [PERSON] ухилялася від надання допомоги батьку. А відтак, позивач вважає, що відповідач залишила батька у безпорадному стані, чим фактично ухилилась від виконання свого обов'язку, як донька, щодо утримання спадкодавця та надання йому допомоги, а тому на підставі ст. 1224 ЦК України не має права на спадкування за законом, що змушує її звернутись з даним позовом до суду. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав якими обґрунтовується позовна заява просили позов задовольнити. Додатково суду пояснили, що для оформлення спадщини позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. про прийняття спадщини. Відповідач фактично з 2001 року з батьком не спілкувалася і навіть її місце проживання їм було не відоме, залишила батька у безпорадному стані під час захворювання, оскільки померлий був інвалідом та останні 2 роки не міг пересуватися без сторонньої допомоги, а тому позивач просить про усунення [PERSON] від спадкування. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, хоча про день, час і місце слухання справи повідомлялись судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи або заперечень проти позову до суду не надійшло. На виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 30 травня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мамай І.В. надіслала належним чином завірені матеріали спадкової справи №755/8945/17 щодо майна померлого [INFO] [PERSON]. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2001 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Залізничного районною управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено актовий запис №42. Після одруження [PERSON] взяла прізвище «[PERSON]» (а.с. 76). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 77). За життя [PERSON] заповіту не склав. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом, що складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS], що належала померлому [PERSON]. на праві спільної часткової власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08 грудня 1995 року, виданого Дніпровською районної державної адміністрацією згідно розпорядження №24-27. Іншими співвласниками квартири являються [PERSON], [PERSON] (а.с. 82). 15 березня 2017 року мати померлого - [PERSON] подала приватному нотаріусу заяву, відповідно до якої відмовилася від прийняття спадщини після смерті сина на користь його дружини - [PERSON] (а.с. 85). Відповідач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] не зверталась. Відповідно до довідки (форма 3) виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» від 18.02.2017 року № 822 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], - мати спадкодавця та [PERSON], [INFO], - відповідач по справі (а.с. 91). Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно із ст. 1261 ЦК України, першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, сторони являються спадкоємцями першої черги щодо майна померлого [INFO] [PERSON]. Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Частина 6 ст. 1224 ЦК України вказує, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилається на ту обставину, що відповідач ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані. Виходячи зі змісту ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Як убачається із довідки до акту МСЕК від 20 січня 2016 року [PERSON] встановлена довічно перша група Б інвалідності загального захворювання з ураженням опорно-рухового апарату з 01.12.2015 та він потребує стороннього догляду. (а.с. 12) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що з померлим [PERSON] він товаришував більше 30 років. Йому відомо, що у [PERSON] від першого шлюбу була донька, з якою він після розлучення не спілкувався. Зі слів померлого [PERSON] йому відомо, що він намагався з нею підтримувати зв'язок та просив про допомогу, коли хворів, однак остання відмовила. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідач [PERSON] її онука, з померлим спадкодавцем донька жодних зв'язків не підтримувала багато років, де вона проживає їй не відомо. Свідок [PERSON] дала показання про те, що померлий [PERSON] був її зятем, його дочка від першого шлюбу з ним не спілкувалася від тоді, як він одружився вдруге, хоча аліменти сплачував. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що померлий [PERSON] за своїм станом здоров'я потребував сторонньої допомоги, яку надавала позивач [PERSON] Також, свідок повідомила, що померлий з донькою спілкувався, коли остання була малолітньою. Таким чином, судом достеменно встановлено, що [PERSON] мав тяжку хворобу та перебував у безпорадному стані, у зв'язку з чим потребував стороннього догляду. Відповідач [PERSON] - донька померлого [PERSON] з 2001 року не відвідувала батька за місцем їх реєстрації, не спілкувалася з померлим [PERSON], не надавала йому матеріальної допомоги, моральної підтримки, хоча останній потребував такої допомоги і звертався про її надання до відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено обгрунтованість заявлених позовних вимог. Відповідачем не спростовано доводи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог та не надано заперечень проти позову, хоча обов'язок по доведенню обставин, в силу положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, покладено на сторони. З огляду на означене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 640,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного та

Outcome: approved