Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Обгрунтовує позов тим, що з 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син - [PERSON]. З 2015 року відповідача проживає окремо від сім'ї, не цікавиться життям дитини, не спілкується з нею, не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, не піклується про здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина. Вказує, що орган опіки та піклування прийняла рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. 24 грудня 2015 року рішення Пустомитівського районного суду Львівської області вирішено стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в розмірі 500,00 грн., однак відповідач з моменту прийняття рішення та до цього часу аліментів не сплачує. Просить з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина та збільшити розмір аліментів на його утримання. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, зокрема, не сплачує призначених судом аліментів на утримання, не надає іншої матеріальної допомоги, не обізнаний про уподобання дитини та його потреби, що негативно впливає на фізичний і психічний розвиток. Зазначає, що відповідач взагалі не контактує з сином. Вказала, що під час спільного проживання відповідач зловживав алкогольними напоями, перед тим як піти із сім'ї погано відносився до дружини, піднімав на неї руку, проте остання в правоохоронні органи з даного приводу не зверталася. Постійного заробітку відповідач не мав. Від 2013 року ніяких подарунків синові не робив, не здійснював привітання на дні народження. Вважає, що органом опіки та піклування достатньо з'ясовані обставини справи і надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини. Просить позов задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Пустомитівської районної державної адміністрації Львівської області Мота В. І. в судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з'ясувавши думку позивача, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 224 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши її дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що позивач - [PERSON] і відповідач [PERSON] є батьками малолітнього сина - [PERSON], [INFO], що вбачається із копії Свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 01.11.2013 року. Встановлено, що дитина сторін [PERSON], [INFO] проживає, разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], що вбачається із копії довідки про склад сім'ї Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львіської області від 06.12.2016 року № 4716 та акту обстеження житлово-побутових умов за адресою [ADDRESS] від 25.08.2016 року. З висновку Пустомитівської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування № 04/17-2759 від 13.10.2016 вбачається, що визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], оскільки він повністю ухилився від виконання батьківських обов'язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з ним не проживає, не цікавиться розвитком та станом здоров'я дитини, не бере участь у його вихованні, не піклується про духовний та фізичний розвиток дитини, не забезпечує сина необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, фінансово та матеріально не допомагає. Суд враховує, що зазначення у висновку самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків ґрунтується лише на поясненнях матері, позивача по справі, більше того висновок складений у відсутності відповідача і жодних посилань на те, чи буде позбавлення відповідати інтересам дитини, яким саме інтересам і чи позитивно вплине на дитину майбутньому позбавлення батька батьківських прав висновок не містить. На переконання суду, наданий третьою особою висновок носить лише рекомендаційний характер і сам по собі не може бути підставою для позбавлення відповідача цих прав. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.2 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, ухилення батька від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми обов'язками. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено про те, що відповідач фактично мав можливість, але свідомо нехтував своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись в першу чергу максимальним забезпеченням її інтересів. Статтею 24 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права визначено, що кожна дитина без будь-якої дискримінації має право на такі заходи захисту, які є необхідними в її становищі як малолітньої, з боку її сім'ї, суспільства і держави. Згідно частини 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедури, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у Принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків. Всупереч наведеному, суду не надано жодних висновків з позицією відповідних фахівців (психолога, інше) щодо ставлення дитини до батька з огляду на її вік. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Твердження позивача про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не знайшло свого підтвердження, жодних доказів, які б свідчили про свідоме, тривале і безпідставне невиконання батьком обов'язків, що б давало підстави для вжиття такого крайнього заходу впливу на батьків як позбавлення батьківських прав, суду не надано та в матеріалах справи такі відсутні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вказаний позов обумовлений ставленням позивача до колишнього чоловіка, недостатністю участі [PERSON] у вихованні дитини, в тому числі у матеріальному забезпеченню і всі досліджені судом докази і встановлені обставини справи не можуть свідчити з беззаперечною очевидністю про ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, в розумінні п.2 ч.1 ст.164 СК України. Враховуючи вищенаведене, оскільки відсутні достатньо вагомі підстави вважати, що позбавлення відповідача батьківських прав є єдиним можливим та крайнім заходом впливу на відповідача і це буде відповідатиме правам та інтересам дитини, тому позов в частині вимоги про позбавлення батьківських прав є безпідставним, а тому задоволенню не підлягає. Щодо позовної вимоги про збільшення розмірі аліментів на утримання сина суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. З копії рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.12.2015 року вбачається, що суд вирішив стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2017 рік» на момент розгляду справи у суді, розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років становить 1426 грн. Таким чином, беручи до уваги співмірність в утриманні дитини обома батьками, те що для повноцінного розвитку та росту дитину необхідними є значні матеріальні затрати, позовна вимога позивача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини є підставною та підлягає до задоволення. Задовольняючи частково позов згідно положень ст.88 ЦПК України судові витрати по розгляду справи слід покласти на відповідача.

Outcome: approved