Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що є батьками дитини [PERSON], [INFO]. Спільно з відповідачем проживали без реєстрації шлюбу з лютого 2014 року. Коли дитині виповнилося 3 місяці, тобто у травні 2014 року, відповідач пішов з сім'ї і повністю припинив спілкування зі нею та донькою. Останній раз відповідач поцікавився та відвідав дочку коли їй виповнився рік, тобто 05.02.2015 року. Більше жодного разу відповідач навіть не вітав з днем народження дитину. Дитина проживає з нею, знаходиться на повному її утриманні , батька не знає. Відповідач не відвідує доньку, не займається її вихованням, не приймає участі в утриманні дитини, не сплачує аліменти, не цікавиться станом її здоров'я, не спілкується з донькою, навіть не вітає її з днем народження. 8 серпня 2015 року відповідач передав нотаріально засвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки. Оскільки в червні 2017 року постало питання щодо влаштування доньки до садочка, порушила питання стосовно зміни її прізвища з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідач надав свою нотаріально посвідчену заяву про те, що не приймає участі у вихованні дитини але заперечує щодо зміни прізвища. Нормами ч. 5 ст. 148 СК України визначено, що у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зімни вирішується органом опіки та піклування. При вирішенні спору береться до уваги виконання батьками своїх батьківських обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Таким чином, орган опіки та піклування вирішив дозволити змінити прізвище дитині, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 22.07.2017 р. № 340. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а саме не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням дитини, не спілкується з дитиною взагалі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, просить задовольнити позов повністю та стягнути сплачений судовий збір в сумі 640 грн. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позов у повністю (а. с. 23). Відповідач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову ( а.с. 33). В судове засідання представником третьої особи Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради м. Кропивницький надано заяву про підтримку висновку органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради про доцільність позбавлення батька батьківських прав відносно доньки ( а.с. 35). Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 6). 8 серпня 2016 року відповідач [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а. с13). Рішенням Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради № 340 від 11.07.2017 року надано дозвіл [PERSON] змінити малолітній дитині [PERSON], [INFO], прізвище « [PERSON]» на «[PERSON]» . Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК УКраїни передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз»яснення п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз'яснення, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки відповідач згідно заяви від 08.08.2016 року не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини та _протягом тривалого часу не приймає участі в житті дитини та її вихованні, не цікавиться її станом здоров'я, не оплачує за харчування у ДНЗ, не відвідує навчальні заклади, не провідував доньку вдома, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради (а. с.28-29). Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору .

Outcome: approved