Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки, призначення опікуна та стягнення аліментів до відповідачів відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка фактично проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачі є батьками її онуки [PERSON], однак, ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не приділяють їй належної уваги та не створюють умови для її нормального життя та повноцінного розвитку. Вона займається вихованням дитини та бажає взяти їх під піклування. Відповідачі самоусунулись від її виховання взагалі. Крім того, вони матеріальної підтримки дитині не надають, не цікавляться її розвитком, її станом здоров'я, а також не дбають про її інтереси, не сплачують аліменти на її утримання, не беруть участі у її вихованні. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час, дату і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталися. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. З огляду на викладене, суд ухвалив про заочний розгляд справи у відсутності учасників справи на підставі наявних доказів, згідно положень ч. 2 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.28). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 07.02.2012 року (а.с.30). За даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 21.12.2012 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище дружині присвоєно [PERSON] (а.с.29). Наразі, судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є рідною матір»ю [PERSON], яка народилася [INFO] року, після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та реєстрацію шлюбів (а.с.29,30,31). Як видно зі змісту, нотаріально посвідченої заяви від 22.08.2017 року, [PERSON] добровільно відмовилась від батьківських прав та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.10). Згідно світлокопії паспорту, серії [NUMBER], виданого 18.02.1999 року Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області, позивач [PERSON] народилась [INFO] року в м. Луганськ (а.с. 13-18). За даними договору найму (оренди) нерухомого майна від 20.03.2017 року, [PERSON] наймає житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-12). Позивач [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] та онукою [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] що підтверджується відповідними довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.32-34). Як видно зі змісту висновку Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 18.01.2018 року № 100-966, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідачі являються батьками малолітньої [PERSON], однак не цікавляться життям та здоров'ям дитини, не надають матеріальну допомогу на її утримання. Ухиляються від сплати аліментів. Тривалий час, не спілкуються з дочкою, не цікавляться її життям, розвитком і вихованням. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За змістом роз'яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібраннядитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Згідно висновків Голосіївської РДА доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO], з якими суд погоджується, так як вони відповідають вимогам законодавства, є обґрунтованими і винесеними після належного з'ясування обставин невиконання відповідачами своїх батьківських обов'язків. Відповідачі протягом тривалого часу не виконують батьківські обов'язки щодо своєї дочки, не цікавляться її життям, не приймають участі у її вихованні, не надають матеріальної допомоги на її утримання, не відвідують і взагалі не спілкуються з дитиною без поважних причин, що свідчить про свідоме ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, таке невиконання батьківських обов'язків не пов'язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов'язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачів буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідачі в подальшому будуть позбавлені можливості негативно впливати на психіку дітей до моменту зміни ними свого ставлення відносно дітей та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Що стосується встановлення піклування над малолітньою дитиною та стягнення аліментів, суд встановив наступне. Статтею 43 СК України передбачено що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування, зокрема піклування встановлюється - над дитиною у віці від 14 до 18 років. У відповідності до ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. На підставі ст. 60 ч. 4 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавленабатьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Позивач просить призначити піклувальником над малолітньою [PERSON] її, так як вона є її рідною бабусею, та малолітня онука проживає разом з нею, вона повністю піклується про фізичний та духовний стан дитини, забезпечує всім необхідним. Відповідно до висновку Голосіївської РДА № 100-968 від 18.01.2018 року, районна державна адміністрація вважає за доцільне призначити [PERSON] опікуном над її ж малолітньою онукою [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що [PERSON] проживає у [ADDRESS] (договір оренди квартири) разом із чоловіком та онукою [PERSON], офіційно працює приватним підприємцем та має стабільний дохід, медичних протипоказань для призначення її піклувальником не має, до кримінальної відповідальності не притягувалася, з обов'язками піклувальника ознайомлена, зобов'язується виконувати обов'язки піклувальника в повному обсязі, може надати необхідні умови для виховання та утримання малолітньої [PERSON]. За таких підстав суд вважає, що [PERSON] може бути призначена піклувальником над малолітньою [PERSON], оскільки вона може забезпечити необхідні умови утримання та виховання, що буде відповідати інтересам дитини. В частині позовних вимог про стягнення аліментів на дітей, суд встановив наступне. Нормами ч. 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). Частиною 1 ст.189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого ст.182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 166 СК України, у зв'язку із позбавленням відповідачів батьківських прав, суд стягує із них аліменти на утримання дитини, оскільки, згідно ст.ст. 180,182 СК України, останні зобов'язані утримувати свою дитину, незалежно від її місця проживання, а тому суд погоджується із запропонованим позивачем розміром аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд покладає судові витрати по сплаті судового збору за три позовних вимоги на відповідачів солідарно. На підставі викладеного,

Outcome: approved