Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 09 червня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Іванівській сільській раді Світловодського району Кіровоградської області, актовий запис № 2. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Позов мотивує тим, що спільне життя не склалося, між ними відсутнє взаєморозуміння внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. В зв'язку з чим, вони припинили між собою фактичні шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Вказала, що шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження чи примирення з відповідачем неможливі. Проживають окремо з червня 2014 року. Вказала, що відповідач належним чином не допомагає у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Постійної грошової, натуральної чи моральної допомоги не надає. Всіляко ухиляється від своїх обов'язків. Просить, розірвати шлюб з відповідачем та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги повністю підтримала, посилаючись на обставини викладені у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про час, місце та дату розгляду справи,на адресу суду заяв про відкладення розгляду справи не надходило, про причини неявки суд не повідомлено. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 червня 2012 року сторони зареєстрували шлюб в Іванівській сільській раді Світловодського району Кіровоградської області, актовий запис № 2, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 09 червня 2012 року (а.с. 4). Від спільного шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою паспортиста № 3 від 06.11.2014 (а.с.5). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 27 вересня 2012 року Косівською сільською радою Олександрійського району Кіровоградської області України, актовий запис про народження № 20, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Враховуючи те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з червня 2014 року, спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння в сім'ї, що призвело до втрати взаємної довіри і поваги, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, так як подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є доведеними та обгрунтованими, базуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи те, що судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, дитина знаходяться на повному утриманні позивача по справі, при цьому суд враховує сімейний та матеріальний стан відповідача, те, що допомоги на утримання інших дітей він не надає, а також те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька дитини та відповідач має змогу надавати таку допомогу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, згідно ч. 1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів у зазначеному розмірі слід здійснювати, починаючи від дня пред'явлення позову, тобто з 06.11.2014 року та до досягнення [PERSON] повноліття. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в зв'язку з чим з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved