Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить позбавити відповідача - [PERSON] , батьківських прав щодо його малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виховання своєї малолітньої дитини. Він постійно знаходиться за кордоном на роботі. Він не піклується про дитину і навіть коли приїжджає не перевідує її. Життям дитини взагалі не цікавиться. Дитина не пам`ятає батька, про нього не говорить, не згадує. Фактично вона його не знає. Під час розгляду в суді справи про стягнення аліментів з відповідача, останній намагався довести, що дитина не його. По справі було призначено генетичні експертизи, але все одно він не визнає дитину, не вважає її своєю дочкою, через що й має таке ставлення до неї. Відповідач жодного разу не сплачував аліменти і на даний час заборгованість по аліментах становить 68358 грн.. Відповідач надав відзив на позов, в якому просить у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити, зазначивши, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню. При цьому, вказав, що позивач з самого народження дитини веде себе дуже дивно, перешкоджає брати участь у вихованні дитини йому та його батькам - [PERSON] та [PERSON] . На дзвінки не відповідає, смс повідомлення ігнорує, двері до квартири не відкриває, у двір з дитиною не виходить в період всього декрету, хоча в дворі два нові дитячі майданчики. Вони змушені були писати заяву в службу у справах дітей м. Овруч у 2016 році. Працівники служби розмовляли з [PERSON] , щоб вона не перешкоджала зустрічам з дитиною, але вона сказала, що не дозволить нам з нею спілкуватися. На цьому орган опіки та піклування припинив розгляд їх заяв і не виконав свої службові обов`язки. Коневською ж порушено ряд норм Сімейного кодексу. Позивач ігнорує всі статті Кодексу. Вона не вказує та приховує свою реальну адресу проживання в Київській області, дитячий садок, який відвідує дитина, і наводить навмисно суду неправдиві свідчення та обставини, що порушують ряд статей кримінального та цивільного кодексів України. Крім того, відповідач відмітив, що одружився на [PERSON] , коли вона була на 5 місяці вагітності. Вона не хотіла їхати з дитиною до нього в Норвегію, хоча до весілля домовлялися, що приїде. Вона не відправляє ніякі документи до Норвегії, знаючи його адресу проживання. Свідки позивача: [PERSON] та [PERSON] є друзями її родини і свідчення їх недостовірні. Перебуваючи в Норвегії на навчанні, він неодноразово надав фінансову допомогу на утримання дитини. Крім того, він постійно ініціює зустрічі з метою виконання власних обов`язків. Однак, позивач створює штучні перешкоди для проведення ним часу з дитиною. Разом з тим, це не впливає на його внутрішнє відношення до обов`язків. Твердження, що він не хоче приймати участі у вихованні дитини є неправдивими, надуманими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки є твердженнями з чужих слів. Позивач не наводить та не обгрунтовує конкретну підставу. Він же ініціює зустрічі щодо спільного часу з дитиною, які через волю позивача не реалізуються. Звертає увагу, що його ставлення до дитини ніяк не є таким, що слугувало б підставою для позбавлення батьківських прав. Він ніколи не поводився жорстоко з дитиною, не є хронічним алкоголіком чи наркоманом, ніколи не мав судимості. Він готовий до діалогу з позивачкою. Однак, оскільки орган опіки і піклування не виконує свої обов`язки, а [PERSON] не проживає за місцем прописки, то спілкування з дитиною стає неможливим. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст. ст.128-130 ЦПК України, був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Овруцької міської ради в судовому засіданні вважає за необхідне позов задовольнити. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, думку представника органу опіки та піклування Овруцької міської ради, показання свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Підстави позбавлення батьківських прав закріплені в ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, що передбачені ст.166 СК України. В ч.ч.15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 753/2025/19 (постанова від 6 травня 2020 року). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час судового розгляду справи встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно висновку експерта №9 від 06.01.2016 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с.4). Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01.02.2016 шлюб, зареєстрований 09.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області, між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис 67) було розірвано (а.с.7). З копії свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 10.06.2016 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.13). Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.10.2016 було стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Шоломки Овруцького району Житомирської області, жителя [ADDRESS] , непрацюючого, аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Потаповичі, Овруцького району Житомирської області, жительки [ADDRESS] , на утримання дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2015 року і до досягнення нею повноліття - [INFO] (а.с.8). Згідно довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області №469 від 29.03.2019 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 09.12.2014 по теперішній час (а.с.10). Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] підтверджує розмір заборгованості по аліментах останнього станом на жовтень 2019 року в сумі 68358 грн.65 коп. (а.с.14-16). З акту обстеження житлово-побутових умов фактичного місця проживання [PERSON] та її малолітньої дитини, яке було проведено спеціалістами служби у справах дітей Овруцької міської ради 05.08.2020, вбачається, що для дитини створені належні умови для її виховання та проживання. Дитина в достатній кількості забезпечена сезонним одягом, предметами особистої гігієни, іграшками. Мати турбується про фізичний та духовний розвиток доньки. При цьому, відмічено, що зі слів бабусі - [PERSON] , [PERSON] разом з малолітньою донькою [PERSON] на час обстеження перебували на відпочинку у м. Коблево (а.с.221). Орган опіки та піклування Овруцької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №02-09/2770 від 05.10.2020 (а.с.237-238), вказавши, що батько на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з`явився, але надіслав заяву, про неможливість явки, посилаючись на знаходження за межами України та не можливість приїхати із-за погроз на життя. Зі слів матері дитини - [PERSON] , батько дитини - [PERSON] не бачиться з малолітньою [PERSON] , участь у її вихованні не бере, аліменти на її утримання не сплачує. Зауважила, що даний час вона з дитиною вимушена проживати і працювати у іншому місті (м. Буча Київської області), так як вважає, що родичі [PERSON] становлять небезпеку для її дитини. Спілкуватися з [PERSON] немає ніякого бажання, так як останній заперечував своє батьківство, подавши позов до суду про виключення відомостей його як батька з актового запису про народження дитини. У зв`язку з несплатою аліментів 29.11.2017 державним виконавцем було накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] . Також рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 06.12.2019 оголошено розшук останнього як боржника. До висновку про доцільність позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування Овруцької міської ради долучив акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 01.10.2020, яке було проведено спеціалістами служби у справах дітей Бучанської міської ради Київської області. Обстеженням встановлено, що умови проживання задовільні. Позивач з дитиною проживають в сім`ї тітки позивача - [PERSON] .. Дитина забезпечена окремою кімнатою з необхідним обладнанням, дитячими речами, книжками, іграшками. Стосунки в сім`ї добропорядні. (а.с.240). Суд звертає увагу, що вказаний акт обстеження не містить повної адреси об`єкта обстеження, а лише вказано: м. Буча Київської області. При цьому наявна примітка: за проханням заявниці - [PERSON] , інформацію щодо адреси не вказано. Дана обставина свідчить про приховування позивачем фактичного місця проживання як свого, так і дитини. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування пояснила, що [PERSON] в своєму листі зазначив про недоцільність позбавлення його батьківських прав, вказавши, що позивач не дозволяє йому бачитися з дитиною, не дає йому адреси проживання. Свідки: [PERSON] та [PERSON] - батьки відповідача, в судовому засіданні підтвердили факт не проживання позивача за місцем реєстрації. Вони теж проживають у вказаному будинку. [PERSON] , даючи показання, повідомила, що невістка, тобто позивач, не давала згоди на спілкування з дитиною ні сину, ні їм: діду та бабі. Все нормально було тільки до хрестин. Син хотів все вирішувати мирно, але вона - тільки через суди. В 2016 році син приїздив з подарунками, але вона не відкривала двері, не виходила на зв`язок - був заблокований. Крім того, невістка звернулася в поліцію, щоб їм заборонили підходити до дитини. [PERSON] повідомив, що по місцю реєстрації позивач не проживає. З 2014 року він бачив її лише рази два, хоча живуть вони в одному будинку. Син привозив подарунки, але вона не вийшла на зв`язок. У сина були підозри, що дитина не його, а колишнього хлопця позивача. Свідок [PERSON] , сусідка, в судовому засіданні показала, що дитина народилася у шлюбі. Батько дитини постійно був на заробітках за межами України. Років п`ять він не з`являється взагалі і з дитиною не спілкується. Дід з бабою тікають від позивача з дитиною. Всі вони не визнають, що дитина їх. Позивач не перешкоджає їм спілкуватися. Свідок [PERSON] , теж сусідка позивача, показала, що коли у сторін появилася дитина, то почалися сварки. Відповідач і його батьки не визнавали дитину. Близько чотирьох років відповідач не появляється. До 2-х років дитині було, коли дід намагався вирвати волосся у дитини. Кидався з ножицями. Суд відмічає, що показання свідків [PERSON] та [PERSON] , пояснення відповідача у відзиві в частині перешкоджання останньому позивачем у спілкуванні з дитиною узгоджуються з інформацією, наведеною у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №02-09/2770 від 05.10.2020 та акті обстеження житлово-побутових умов проживання від 01.10.2020, яке було проведено спеціалістами служби у справах дітей Бучанської міської ради Київської області, в частині пояснень позивача щодо її небажання спілкування з відповідачем, приховування нею фактичного місця проживання свого та дитини. Показання ж свідків [PERSON] та [PERSON] в частині не перешкоджання позивачем відповідачу у спілкуванні з дитиною відповідно напроти суперечать поясненням самої ж позивача, які наведені у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №02-09/2770 від 05.10.2020, а тому не можуть бути судом покладені в основу рішення по справі. З огляду на перебування відповідача за кордоном та уникнення від спілкування з ним позивачем, в тому числі і відсутність намагання останньої вирішити з відповідачем питання перерахування допомоги на дитину, не може бути покладено в основу рішення по справі і сам по собі факт наявності заборгованості по сплаті аліментів. Факт існування будь-яких загроз для життя та здоров`я дитини, як з боку батька, так і його батьків під час судового розгляду справи належними та достовірними доказами не доведено. Факт оспорювання відповідачем батьківства ніяким чином не підтверджує його винну поведінку, свідоме нехтування ним своїми обов`язками щодо виховання дитини. У ст. 19 СК України законодавець закріпив, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей. Тобто, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітніх дітей не є обов`язковим для суду, від його висновку суд має право мотивовано відступити. Висновок органу опіки та піклування Овруцької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №02-09/2770 від 05.10.2020 не містить в собі відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком своїми обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав стосовно дитини, яка проживає з матір`ю. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19. Таким чином, суд, встановивши наявність складних стосунків між сторонами; факт неприязного відношення позивача до відповідача і не повідомлення йому про фактичне місце проживання своє та дитини, не вихід на зв`язок, що є перешкоджанням у спілкуванні з дитиною, її утриманні; бажання батька, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, приймати участь у вихованні та утриманні дитини; зважаючи, що під час розгляду справи не доведено належними, допустимими та достовірними доказами фактів винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками; фактів наявності будь-яких загроз для життя та здоров`я дитини, як з боку батька, так і його батьків, з метою захисту прав дитини, вважає за можливе відступити від висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача. Відтак, у зв`язку із відмовою у задоволенні позову судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, який сплачено позивачем в дохід держави, покладається на неї.

Outcome: dismissed