Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом і просила визнати за нею право користування займаним житловим приміщенням квартирою за адресою: [ADDRESS], та зобовязати відповідача укласти з нею договір найму житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивований тим, що 10 липня 2015 року помер її батько [PERSON], який до дня смерті був зареєстрований та проживав в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Оскільки у батька позивача був поганий стан здоровя та скрутне матеріальне становище, [PERSON] завжди матеріально та морально його підтримувала, а з червня 2014 року фактично з ним проживала, здійснювала догляд за ним, допомагала по господарству. Після смерті батька, [PERSON] продовжує фактично проживати без реєстрації, проживати в квартирі, яка була виділена відповідачем її батькові для проживання та яка на момент смерті квартиронаймача [PERSON] приватизована не була. Протягом усього періоду фактичного проживання в зазначеній квартирі позивач [PERSON] добросовісно сплачує всі комунальні послуги за користування житловим приміщенням. Враховуючи, що позивач вселилася у зазначену вище квартиру правомірно, зі згоди свого батька, як член сімї квартиронаймача, але у неї відсутній ордер на вселення до спірної квартири, що у свою чергу свідчить про неможливість укладання з позивачем договору найму житлового приміщення, позивач вважає, що вона правомірно набула право користуватися спірною квартирою і є на даний час єдиним квартиронаймачем, але її цивільне право на житло підлягає судовому захисту через відсутність відповідних документів на право користування спірним житловим приміщенням. Позивач та представник позивача у судове засідання не зявились, надали суду заяву у якій просять розглядати справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити.. Відповідач в судове засідання не зявився. На адресу суду надіслав заяву про визнання позову, просить розглянути справу без участі представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії\~ І-АМ № 317811, виданого 14.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Тростянецькому району Тростянецького МРУЮ у Вінницькій області [PERSON] помер 10.07.2015 року (а.с.15). Відповідно до повторного свідоцтва про народження серії І-АМ № 317894 виданого 26.08.2015 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки № 1022 від 21.03.2016 року, виданої виконкомом Тростянецької селищної ради, [PERSON], 22.05.1950 року, народження на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO].(а.с.10). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [INFO], без реєстрації та здійснює витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг за користування ними та виконує інші зобов'язання, що випливають із договору найму житлового приміщення, що, зокрема, підтверджується довідкою № 67, виданою 05.04.2016 року директором СО «Тростянецькі електромережі», довідкою від 18.04.2016 року № 226, виданою начальником Тростянецької дільниці Тульчинського управління з експлуатації газового господарства ПАТ «Вінницягаз» та довідкою директора ДП «Тростянецький водоканал» про відсутність заборгованості по оплаті за комунальні послуги (а.с. 16, 17, 18). Таким чином, позивач з 2014 року користується спірним житловим приміщенням, утримує квартиру в належному стані, сплачує комунальні платежі у відповідні строки, дотримується правил добросусідства, тобто фактично виконує умови договору найму житла. Виходячи з положень\~[PERSON]\~про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 1, 6 , 9 , 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України \~місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені\~ст. 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. В судовому засіданні встановлено, що спірне житлове приміщення є постійним місцем проживання позивача. Відповідно до\~ ст. 9 ЖК України\~громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорії громадян, визначених законом,\~\~або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Законодавством встановлено користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до\~ст. 61 ЖК України\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на\~\~жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Частина 1\~ст. 63 ЖК України\~визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст.ст.\~47, 48 Констуції України\~кожній особі гарантовано право на житло. В зв`язку з тим, що позивач [PERSON] вселилась в спірне житло та проживає в ньому правомірно, зі згоди свого батька, як член сімї квартиронаймача, тобто не самоуправно, а також виконує всі умови договору найму житлового приміщення, що було встановлено судом, тому є достатні підстави для визнання за позивачем права на користування займаним житлом. Як наслідок, підлягає до задоволення і вимога про зобов'язання відповідача укласти із позивачем договір найму житлового приміщення. Суд звертає увагу на те, що відповідно до абзацу другого частини третьої\~ статті 6 ЦК України,\~сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Обов'язковість для сторін положень актів законодавства, що випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами, означає, що у такому разі йдеться про імперативні норми, передбачені законодавством. Як відомо, імперативна норма встановлює правила, які не можуть бути змінені сторонами в договорі. Між тим, особливістю житлових відносин, що виникли між сторонами, є те, що договір найму житлового приміщення в державному і комунальному житловому фонді укладається на основі Типового договору найму жилого приміщення, який затверджений Кабінетом Міністрів України. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 61 ЦПК України, відповідно до\~ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 58 ЦПК України\~належними\~\~є докази,\~\~які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність\~\~конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у\~ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини\~і основоположних свобод. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на\~Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004\~у справі № 1-33/2004. Суд дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяву про визнання позову відповідачем, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим і доведеним. Отже, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що встановлені в судовому засіданні факти дають підстави вважати, що позивач\~\~правомірно набула право користування квартирою та\~\~набула всі права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, тому у відповідності до\~\~ст. 16 ЦК України, згідно якої суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави для захисту прав позивача, шляхом визнання за [PERSON] права користування житловим приміщеннями - квартирою за адресою: [ADDRESS], та зобов'язання відповідача укласти з позивачем договору найму вказаної квартири. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551, 20 гривень. На підставі вище викладеного та ст. ст. 11, 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 9, 15, 61, 63, 64 ЖК України, ст.ст.\~3, 10, 11, 57-60, 64, 88, 174, 197, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд-

Outcome: approved