Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги обгрунтовує тим, що у період з 14.03.2011 року по 09.10.2019 року вона перебувала у трудових відносинах з КП Соснівська СУБ» Черкаської міської ради, зокрема з 15.05.2013 по 09.10.2019 на посаді головного бухгалтера цього підприємства. 09.10.2019 року вона була звільнена із зазначеної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, та цим же наказом визначено виплатити їй компенсацію за невикористану відпустку в кількості 113 календарних днів. Однак, відповідачем була нарахована, але не виплачена їй заробітна плата за жовтень 2019 року в розмірі 21393,82 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь 276746,74 грн. заборгованості по платі праці, з яких 21393,82 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати при звільненні та 255352,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19 серпня 2020 року провадження у справі відкрито, та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному його розгляді, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 14 березня 2011 року по 09 жовтня 2019 року працювала у КП «Соснівська СУБ», що підтверджується записами у її трудовій книжці. Наказом № 68-к від 15.05.2013 року [PERSON] переведено з посади економіста 1 категорії на посаду головного бухгалтера КП «Соснівська СУБ» з 15.05.2013 з посадовим окладом згідно штатного розкладу. Наказом №81-зк від 09 жовтня 2019 року позивач звільнена з підприємства за згодою сторін п. 1 ст. 36 КЗпП України. Також в наказі зазначено: бухгалтерії виплатити компенсацію за невикористану відпустку в кількості 113 календарних днів. За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна плата. Відповідно до довідки КП «Соснівська СУБ» ЧМР від 27 грудня 2019 року, сума нарахованої та не виплаченої заробітної плати складає 21393,82 грн., в тому числі за жовтень 21393,82 грн. Згідно з ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Як вказано у ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. На час звернення з позовом заборгованість по заробітній платі перед позивачем не сплачена. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату в сумі 21393,82 гривень та 255352,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 р. № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 Кодексу роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки, під час розгляду справи було встановлено, що працівникові [PERSON] не були виплачені належні їй від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України, дійшов висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки. З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України ( постанова від 26.06.2019 у справі № 761/9684/15 ц). Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заблоргованості, а також те з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи встановлені судом, зокрема дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Позивач звернулась з вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку в серпні 2010 року, тобто через 10 місяців після звільнення. Як зазначила позивач, з даним позовом вона не зверталась в зв`язку з великою заборгованістю заробітної плати у директора підприємства. З письмовими вимогами позивач до відповідача не зверталась. Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку заявлена позивачем в 11 разів більша за суму невиплаченої зарбітної плати. З огляду на вказані обставини, зокрема наведені дії позивачки до відповідача, заявлена до стягнення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку є очевидно неспівмірною із заявленною вимогою про стягнення заробітної плати. Тому суд вважає справедливим, пропорційним, таким що відповідатиме обставинам справи визначення розміру відповідальності відповідача в сумі 127676,46 грн за весь період прострочення виплати ним належної при звільненні суми заробітної плати. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивачки, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих її втрат, які б розумно можна було би передбачити. Такий висновок викладений і в постанові ВПВС 18.03.2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вислухавши позивача, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку що позов підлягає до часткового задоволення. Окрім того, на підставі положень статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача КП «Соснівська СУБ» ЧМР в дохід держави судовий збір в розмірі 2102 грн., оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу позову, предметом якого є стягнення заробітної плати.

Outcome: approved