Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], 08.01.2013року народження та не надає належну матеріальну допомогу на її утримання, а тому просить стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття . До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позову повністю ( а. с. 16) Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 17,22 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб ( а. с. 4). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], 08.01.2013року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.5), яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім»ї №11 від 04.01. 2018 року (а. с.7 ). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Згідно ст.121 СК України, права та обов'язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Відповідно до роз»яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала і гіршому становищі порівняно з іншою. Пунктом 3 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку щодо задоволення позову , оскільки відповідач не виконує належним чином свій обовязок по утриманню дитини, з нього на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення до суду до досягнення дитиною 18 років . Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 180-182, 187, 194 СК України,

Outcome: approved