Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача /третя особа Служба у справах дітей Ренійської районної державної адміністрації Одеської області/ про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11 квітня 2011 року вказаний шлюб було розірвано. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26 квітня 2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки. З 2010 року донька не проживає разом з [PERSON] Відповідач життям доньки не цікавиться, не приймає участь у її вихованні, морально та матеріально не підтримує, не виявляє інтересу до її внутрішньої освіти. Згідно довідки Ренійського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І ступеня-гімназія» № 16 відповідач не приймає участь у вихованні доньки, не відвідує батьківських зборів, не спілкується з вчителями, не цікавиться життям дитини. Позивач у судовому засіданні свій позов підтримала, просила суд його задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно його доньки [PERSON], [INFO]. Представник позивача, адвокат [PERSON], у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки не відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особа у судове засідання не зявився, причини неявки не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої Орган опіки та піклування просить суд розглядати справу у відсутності представника. Крім того до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування Ренійської райдержадміністрації №01-16/04/1955 від 08 вересня 2017 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 11 квітня 2011 року вказаний шлюб було розірвано. Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 26 квітня 2012 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки. З 2010 року донька не проживає разом з [PERSON] Відповідач життям доньки не цікавиться, не приймає участь у її вихованні, морально та матеріально не підтримує, не виявляє інтересу до її внутрішньої освіти. Згідно довідки Ренійського навчально-виховного комплексу «загальноосвітня школа І ступеня-гімназія» № 16 відповідач не приймає участь у вихованні доньки, не відвідує батьківських зборів, не спілкується з вчителями, не цікавиться життям дитини. Вказані ствердження були підтверджені й допитаними у судовому засіданні свідками: [PERSON]Г, яка пояснила, що вона жодного разу не бачила [PERSON], від не приходить до дитини у гості та не відає з днем народження та іншими святами; [PERSON], який пояснив, що він проживає з позивачем однією сімєю понад 6 років, відповідача ніколи не бачив, [PERSON] одна займається вихованням та доглядом за дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На підставі ч. ч. 2-4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Преамбулою Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року передбачено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Стаття 3 вказаної Конвенції наголошує на тому, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Також, згідно з положенням принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з висновком Ренійської районної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклування від 08 вересня 2017 року за № 01-16/04/1955, вважається не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином, розглянувши матеріали справи та заслухавши позивача, її представника та свідків суд приходить до висновку про те, що вказаний висновок не відповідає дійсним обставинам, що обумовлюють відношення відповідача до виконування своїх батьківських обовязків, а саме повне ігнорування і байдуже ставлення до потреб своєї власної дитини. Отже, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої обовязки по вихованню дитини, а тому його поведінка розцінюється судом як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми обовязками. А відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved