Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона являється власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , але з 2007 року у вказаній квартирі не проживає, особистих речей у квартирі не має, комунальні послуги не сплачує, в утриманні житла участі не приймає. Позивач не чинила та не чинить відповідачу перешкод у користуванні жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в наданій суду заяві просила розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, просила їх задовольнити, згодна на проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Згідно до положення ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про спадщину від 08.06.2018 №2-453, свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1993, договору дарування частки квартири від 08.09.2014 № 1527, договору про визначення часток від 08.09.2014 №1526, належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] /а.с. 8, 9, 11, 14/. Згідно довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» від 09.12.2020 відповідач на час розгляду справи є зареєстрованим за вищевказаною адресою /а.с.17/. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно акту, складеного за місцем реєстрації відповідача, від 14.12.2020, відповідач фактично з лютого 2007 року за вказаною адресою не проживає /а.с. 16/. Із зазначеного можна зробити обґрунтований висновок про те, що відповідач [PERSON] був зареєстрований як член сім`ї власника житла, він відсутній та не проживає у спірній квартирі понад десять років без поважних причин, будь-які домовленості між відповідачем [PERSON] та власником житла відсутні, сторони не пов`язані спільним побутом і не мають взаємних прав та обов`язків. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад один рік, а тому убачає правові підстави для визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Outcome: approved