Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона є власником Ѕ частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору міни майна від 01.07.2010. Інші Ѕ частини домоволодіння належать [PERSON] , однак у зв`язку з тим, що домоволодіння фактично розділено на два будинки, що збудовані на одній земельній ділянці, з іншим власником позивач не спілкується. Відповідач [PERSON] зареєстрований у належному позивачу на праві власності домоволодінні та є її сином. Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач вже 1,5 роки живе окремо та не спілкується з позивачем, його місце проживання позивачу не відоме; відповідач не сплачує комунальні платежі за місцем реєстрації свого місця проживання, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в домоволодінні немає і загалі будинком він не цікавиться, а комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб, які позивач змушена сплачувати самостійно. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чиниться, він добровільно визначив собі інше місце проживання місце проживання. Предмет позову становить вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - домоволодінням [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Третя особа не скористалася правом брати участь у судових засіданнях. Як встановлено судом, позивач є власником житлового приміщення Ѕ частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору міни майна, посвідченого 01.07.2010 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №2906 (а.с. 14-15). Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6) з 06.09.2010, що підтверджується Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, втім, за зазначеною адресою відповідач не мешкає більше року. Зазначений висновок суд робить на підставі пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які дали майже аналогічні пояснення та свідчили, що відповідач є сином позивача та не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2017 року, в даному житловому будинку мешкає лише позивач, а свідки про зазначений факт, тобто про непроживання відповідача, добре обізнані в результаті того, що є сусідами позивача протягом тривалого часу. Процесуальні дії у справі: -судом задоволено клопотання позивача про забезпечення доказів шляхом допиту свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Правовідносини між сторонами виникли із захисту права власності. Дослідивши докази, надані в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності до ст.\~41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 2 цієї статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 156 ЖК члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням . Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. При зверненні до суду із вказаним позовом та заявленими позовними вимогами позивач також посилалался на те, що відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено судом, відповідач не мешкає за зареєстрованим місцем проживання з 2017 року, у зв`язку з чим на ці правовідносини поширюються норми ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України. У зв`язку з вищенаведеним, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, тому для суду наявні підстави для задоволення позову повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved