Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що з відповідачем вона перебувала у шлюбних відносинах з 25 листопада 1989 року по 04 грудня 2013 року. Від шлюбу мають двох доньок, які проживають з нею. Під час перебування у шлюбі за їхнім спільним зверненням як молодому подружжю до Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області у 1995 році було виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розміром 0,2470 га у [ADDRESS]. Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] було видано на ім'я відповідача [PERSON] 01 червня 1995 року Дзигівською сільською радою Ямпільського району Вінницької області. Після того, як між ними було розірвано шлюб, у травні 2016 року проведено розподіл майна між ними, а саме житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] поділено у рівних частинах по 1/2 кожному. Зазначила, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням добровільно провести розподіл земельної ділянки, що знаходиться у [ADDRESS] і є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, однак відповідач на її прохання і клопотання не реагує, від розмов з нею ухиляється, а нещодавно зробив заяву, що їй нічого не надасть, що вона до його земельної ділянки не має і не повинна висувати будь-які вимоги. Вважає, що відповідач своїми діями порушує її законні права та інтереси. Земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS] ними придбано за час перебування у шлюбі, а тому вона являється спільною сумісною власністю, і в неї є законне право вважати, що 1/2 частина земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розміром 0,2470 га є її приватною власністю. Вважаючи свої права та інтереси порушеними, вона вимушена звернутися до суду та просити суд винести рішення, яким поділити у рівних частинах по 1/2 кожному земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, розміром 0,2470 га, що розташована у [ADDRESS], що являється спільною сумісною власністю. Позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що дану земельну ділянку надали її матері, так як вона працювала у колгоспі. Зазначила, що у неї немає земельної ділянки, а їй необхідно за щось жити, так як у неї на утриманні двоє дітей. Пояснила, що не ставила питання про розподіл земельної ділянки під час розгляду справи про розподіл житлового будинку, так як у неї були відсутні кошти. Вказала, що вони із відповідачем розірвали шлюб 04 грудня 2013 року. Зазначила, що державний акт на спірну земельну ділянку знаходився у неї вдома. Просить суд виділити їй 1/2 частину спірної земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі на підставі Ордеру серії [NUMBER] від 01.02.2017 року та Договору про надання правової допомоги №92 від 01 лютого 2017 року суду пояснила, що її довіритель заявлені позовні вимоги не визнає. Вказала, що про існування спірної земельної ділянки позивач знала, однак не заявляла вимогу про розподіл земельної ділянки разом із розподілом житлового будинку. Вказала, що сторонами розірвано шлюб 04 грудня 2013 року, рішення суду набрало законної сили 16 грудня 2013 року. А згідно ч.2 ст.72 СК та ч.4 ст.267 ЦК України позивачем пропущено трирічний строк для звернення до суду, що є підставою для відмови у позові. Просить суд відмовити у задоволенні заявлених вимог у зв'язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених судом письмових доказів - рішення Ямпілдьського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 16 грудня 2013 року судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано. Із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 17 травня 2016 року, яке набрало законної сили 27 травня 2016 року судом встановлено, що майно, яке є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] поділено, а саме: визнано за позивачкою право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Із Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого на підставі рішення Дзигівської сільської ради народних депутатів Ямпільського району Вінницької області від 25.04.1995 року на ім'я [PERSON] судом встановлено, що останньому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,2470 гектарів в межах згідно з планом для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Із висновку про вартість об'єкта оцінки судом встановлено, що ринкова вартість земельної ділянки, загальною площею 0,2470 га, що розташована на території Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області складає 17759 гривень. Заслухавши пояснення учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04 грудня 2013 року, яке набрало законної сили 16 грудня 2013 року шлюб між сторони розірвано. Позовну заяву позивач [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя подала до суду 30 грудня 2016 року за вхід.№7730. Момент, з якого позивач могла дізнатися про порушення відповідачем її права на частку у спільній сумісній власності подружжя, є розірвання шлюбу 04 грудня 2013 року. І відповідно мала право на звернення до суду із даним позовом по 16 грудня 2016 року. Натомість, з позовом про розподіл майна подружжя позивач звернулася через 3 роки 14 днів після розірвання шлюбу, пропустивши встановлений законом трирічний строк позовної давності. І не заявляючи при цьому вимогу про поновлення пропущеного строку позовної давності. Відповідно до ч.2 ст.72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 25 листопада 1989 року (а.с.4), даний шлюб розірвано 04 грудня 2013 року відповідно до рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 04.12.2013 року справа №153/1921/13-ц. Спірну земельну ділянку сторони придбали перебуваючи у шлюбних відносинах. Встановлені обставини справи та надані докази свідчать, що [PERSON] після розірвання шлюбу в судовому порядку в 2013 році, могла дізнатись про порушення свого права власності та вирішити таке питання, звернувшись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя у встановлений законодавством строк, але не зробила цього без поважних причин. Окрім того, Ямпільським районним судом Вінницької області 17 травня 2016 року приймалося рішення про розподіл майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] Тобто, позивач знала про порушення свого права щодо майна, набутого під час шлюбу. Окрім того, у відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Із врахуванням вище викладеного, а також у зв'язку із заявленням представником відповідача [PERSON] - [PERSON] вимоги про застосування спливу позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в зв'язку зі спливом позовної давності відповідно до положень ст.267 ЦК України.

Outcome: dismissed