Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачі 07.07.2014 року звернулися до суду із позовом до відповідачки про виселення за неможливістю спільного проживання, посилаючись на те, що на підставі рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 23.07.2008 року їй - [PERSON], належить житловий будинок з господарськими будівлями за адресою с. Судіївка Полтавського району Полтавської області, вул. Жовтнева, 43. Право її власності належним чином зареєстроване, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 26.08.2008 року, виданого КП «БТІ та містобудування Полтавського району». [PERSON] з 23.10.1993 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Полтавського райсуду Полтавської області від 06.09.2011 року шлюб між нами був розірваний. В будинку на даний час зареєстровані та проживають вони - позивачі по справі, відповідачка [PERSON] та [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON] Між відповідачкою та ними протягом багатьох років постійно виникають сварки та непорозуміння на побутовому грунті, ініціатором яких є відповідачка. Відповідачка поводить себе неадекватно, ображає та принижує їх, провокує конфлікти, псує їх майно, наносить тілесні ушкодження. Доказами такої поведінки відповідачки є наступне. При зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу він - [PERSON], зазначав, що сімейно-шлюбні відносини припинені у квітні 2011 року з причини постійних сварок та непорозумінь на побутовому грунті, влаштованих відповідачкою. Відповідачка позов визнала в повному обсязі, погодившись тим самим з обгрунтуванням вимог. Саме таку причину розірвання шлюбу суд визнав встановленою, про що зазначив у мотивувальній частині рішення. Після розірвання шлюбу поведінка відповідачки, яка залишилась проживати у будинку, не змінилась, а навпаки, вона стала поводитись ще більш зухвало. Тільки у 2014 році вони були вимушені чотири рази звертатись до органів міліції в зв»язку з порушенням відповідачкою правил співжиття. Так, 06.04.2014 року вона пошкодила вікно у літній кухні, забрала їх продукти харчування. При цьому, визнавши, що порушення вчинене нею, поводилась зухвало та заявляла, що має намір таке вчиняти і в подальшому. 24.05.2014 року відповідачка знову вчинила сварку, висловлювалась нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою. Працівниками міліції з цього приводу з нею проведена профілактична бесіда по недопущенню антигромадської поведінки та насильства в сім»ї. З червня 2014 року відповідачка нанесла йому - [PERSON], тілесні ушкодження. 15.06.2014 року вона також нанесла йому - [PERSON] тілесні ушкодження, наявність яких встановлена судово-медичним освідуванням. За даними фактами було відкрите кримінальне провадження за ознаками ст. 125 ч. 1 КК України. Крім того, вони неодноразово звертались до виконкому Судіївської сільської ради Полтавського району зі скаргами на поведінку відповідачки. Таким чином, антигромадська поведінка відповідачки носить триваючий характер. Подальше проживання з відповідачкою в одному житловому приміщенні є неможливим. [PERSON] знаходяться у стані постійного психологічного дискомфорту, мають всі підставі боятись за своє життя та здоров»я. [PERSON] - [PERSON], немолода людина, така обстановка у будинку, який збудований нею та її сином власною працею та за власні кошти, вкрай негативно відбивається на її стані здоров»я, постійно відчуває свою незахищеність, безправність. Переживає та хвилюється за стан здоров»я свого сина, який також потерпає від дій відповідачки - як морально, так і фізично. Крім того, як власник нерухомого майна, вона обмежена в своїх правах вільно користуватись та розпоряджатись своєю власністю, що гарантовано їй Конституцією України та Цивільним кодексом. Згідно ст. 157, 116 ЖК України член сім»ї власника жилого будинку може бути виселений за рішенням суду без надання іншого жилого приміщення, якщо він систематично руйнує чи псує жиле приміщення, систематичним порушенням норм і правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Ними вжиті всі можливі засоби впливу на відповідачку, але вони виявились марними і іншого шляху, окрім її виселення, для убезпечення їх життя, створення його нормальних умов, немає. Докази на підтвердження позовних вимог додають до позову. Крім того, викладені вище обставини будуть підтверджені в судовому засіданні показами свідків. Прохали виселити [PERSON] з житлового будинку за адресою с. Судіївка Полтавського району Полтавської області, вул. Жовтнева, 43 без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання та в порядку ст. 88 ЦПК України стягти з відповідачки понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з зазначених в ньому підстав, надавши можливі докази на його підтвердження. Додав, що на даний час його матір є жінкою похилого віку та вимушена була перейти в старе та не пристосоване до проживання житло її батьків, щоб якось уникнути постійного психічного дискомфорту та напруження через таку неадекватну поведінку відповідачки. Що стосується їх сина з відповідачкою, то на даний час він є повнолітнім та проживає окремо. Адвокат обох позивачів ( а. с. 24 – 25 ) позов підтримала, вказавши, що відповідачка в даному випадку беззаперечно має право проживання, але протягом останніх років систематично руйнує і псує житло, яке є чужою для неї власністю належною позивачці, такі дії неодноразові і тому однім із яких зареєстрованим випадком є руйнування літньої кухні та фактично викрадення продуктів харчування позивача, з яким вона не має спільного бюджету та господарства з моменту розірвання їх шлюбу з 2011 року. Крім цього, систематично порушує норми та правила співжиття своєю неадекватною поведінкою та робить неможливим проживання в ньому позивачів, одна з яких є власником та літньою, хворою жінкою, що вимушена була для збереження свого життя покинути свою власність через неї та перейти проживати в непристосоване і старе житло ще своїх батьків без будь – яких зручностей, що є неприпустимим та грубим порушенням права її власності. А також, продовжує перебувати у стані хвилювання за здоров»я та життя свого сина, який залишився в її будинку. Прийняті ними заходи громадського впливу щодо поведінки відповідачки – це неодноразові звернення до сільської ради, органів міліції, які не дали позитивних результатів, відповідачка і по даний час продовжує поводити себе у чужій власності неадекватно, спричиняє матеріальну і моральну шкоду позивачам, тому позивачі продовжують відчувати психологічне напруження аж до погроз їх життю. На запропоновані позивачами відповідачці різні заходи щодо вирішення цієї проблеми, в тому числі і сплати їй певної суми для вирішення питання влаштування свого подальшого проживання позитивних результатів не досягнуто через не згоду відповідачки. Тому, позивачі згідно чинного законодавства вимушені ставити питання її виселення без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання. Вказані факти ними доводяться наданими доказами, в тому числі і свідченнями допитаних свідків, серед яких були і батьки відповідачки за клопотанням представника відповідачки, вказуючи на неадекватну поведінку своєї дочки. Представник відповідачки – [PERSON] ( а. с. 31 - 32 ) позов не визнав, пославшись на те, що нанесення тілесних ушкоджень та відкриття кримінальних проваджень між сторонами є обоюдним та на даний час не має їх остаточного вирішення, бо триває слідство і тому не відомо хто з них винен. Щодо випадку руйнування літньої кухні та забирання продуктів харчування відповідачкою, то це був єдиний випадок і такі дії відповідачки не носять систематичний характер. А так вона навіть поліпшувала це майно. Тому, вказані факти позивачами як підстави її виселення з їх власності є їх припущеннями. Сварки у них також обоюдні. Запропоновані варіанти позивачами відповідачці вирішення даного питання відповідачку не влаштовують, бо зводяться до її виселення, а вона цього не бажає, бо не має житла для проживання. Позивачка [PERSON] та відповідачка [PERSON] в засідання не з»явилися із причин вказаних ними в їх заявах, де прохали розглядати справу у їх відсутності ( а. с. 54, 55 - 57 ). Тому, суд за згоди присутніх сторін, вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності за наявності представництва їх інтересів представниками, як належно повідомлених та по наявним матеріалам справи. Свідок [PERSON] ( а. с. 59 ) суду пояснив, що раніше разом працював з позивачем, а зараз він приходить до нього іноді в гості відпочивати разом із своєю сім»єю. Останнім часом у позивача часті конфлікти з колишньою його дружиною, яка після розірвання шлюбу проживає в його будинку, а сам позивач живе у літній кухні. Він стає свідком їх натягнутих відносин. Коли він приходив у гості до позивача на початку червня цього року, то бачив у позивача свіже садно на голові та позивач повідомив, що щойно від»їхала міліція, а його колишня дружина вдарила його у скроню, провокувала його на сварку. Дружину його бачив, на ній тілесних ушкоджень не було і вона на позивача не скаржилась. Іншого разу, коли приїздив в гості, вони сиділи на вулиці, то колишня дружина вийшла з будинку, позвала в будинок позивача, чув як сварилась. Він возив позивача у 2 – МКЛ м. Полтави, де він 2 тижні лікувався і не виходив на роботу. Позивач спокійний та неконфліктний, а вона неадекватна, бо в неї різко змінюється настрій, то вона посміхається, то різко перестає розмовляти. Чув від мешканців села, які з ними працювали, про неадекватну поведінку відповідачки та влаштування нею сварок. Свідок [PERSON] ( а. с. 60 ) суду пояснив, що раніше вони дружили сім»ями, а після розірвання шлюбу, то він би таку поведінку відповідачки в своєму будинку не витримав би та вже б й одсидів, бо позивач вимушений проживати в літній кухні, де відповідачка повибивала всі вікна, а його матір вимушена була піти, щоб не бачити та не чути таке в її похилому віці у заброшений будинок своїх батьків. Відповідачка також б»є позивача, посуд, позивач неодноразово у відчаї дзвонив до нього за допомогою, щоб з нею побалакав. Він балакав з відповідачкою, казав, що після розводу треба жити мирно, але на початку червня 2014 року бачив у позивача садно на лівій скроні, тому прийшов до них після цього щоб запобігти більшого лиха. Останні 4 роки він її не впізнає, від неї постійно нецензурна лайка на адресу позивача, бо хоче щоб він продав цей будинок та переїхати жити в м. Полтава, хоча будинок на матері позивача. Відповідачка на позивача не скаржилась. Їх син - Діма пішов з дому через такі сварки та бійки. Свідок [PERSON] ( а. с. 66 ) суду пояснив, що є сільським головою з 2010 року, то за цей час за офіційними зверненнями позивача на його прийомі, 3 рази був на сімейних сварках сторін, бачив побиті вікна в хаті, зірваний замок з погрібу, розморожену морозильну камеру та внаслідок цього пропавші продукти харчування. При самих сварках відповідачка ставилася вороже і до матері позивача за те, що та десь щось не так робить, про що йому також розповідала сама позивачка, яка вимушена була у літньому віці перейти у хати її батьків, бо не могла сумісно проживати з колишньою невісткою у своєму будинку. Він порадив позивачу через такі відносини звертатися до міліції, бо відповідачка до нього із скаргами не зверталася, з ним не розмовляла, до нього не приходилася та взагалі з ним чомусь безпричинно ніколи не віталася. Сусіди сторін, що рядом проживають, односельці, також розповідали йому про конфліктні відносини сторін. Свідченнями свідка [PERSON] ( а. с. 67 ), який суду пояснив, що є батьком відповідачки, відносини у сторін це регулярні конфлікти з причин, що їх не влаштовує спільне життя, бо позивач наносив їй безліч тілесних ушкоджень. У дочки багато хвороб, але він туди не вникає. Забрав позивач ключі у відповідачки від літньої кухні, де в нього були продукти, тому вона зірвала замок та випадково відключила морозильну камеру і вона розморозилася, бо їй була потрібна переноска та продукти. Дочка позивачку особо не ображала. Було таке, що позивач скаржився на поведінку дочки нецензурно, бо до його майна вона не має відношення, так як 3 роки вже розлучені. Вважає поведінку дочки ненормальною, але їй ніде жити і в будинку є її одежа. Дочка є ініціатором сварок і потерпілою, хоча будинок належить позивачці. Йому відомо все зі слів дочки, при сварках не був, а мати його дочки – дружина учора ходила до сільського голови проконсультуватися як їм жити далі, бо дочка хоч і повнолітня, але на роботі. Свідченнями свідка [PERSON] ( а. с. 68 ), яка суду пояснила, що є матір»ю відповідачки, відносини у сторін конфліктні постійно, хоча офіційно вже 3 роки як розірваний шлюб, бо позивач п»яний та її б»є. Із свекрухою у неї хороші стосунки їй казала, тільки син в неї поганий. Майно позивачів дочка пошкоджувала : зривала двері, бо позивач від неї позакривав продукти, а їй ні з чого було готувати їсти, хоча спільного господарства вони не ведуть, але їй нічим годувати дитину 20 років. Дочка била позивача, бо оборонялась, хоча він був у лікарні 2 тижні, бо він сам б»є її, а потім викликає міліцію. Дочка після побиття мабуть зверталася у лікарню, але у неї 100 хвороб, вона чи перенервувала чи ще щось. [PERSON] ходила учора до сільського голови спитати що робити її дочці далі. Бажала поговорити з дочкою з приводу її поведінки та примирення з спірного питання з позивачами. Судом встановлено, що сторони у справі : позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували з 23.10.1993 року у зареєстрованому шлюбі, якій згідно рішення Полтавського райсуду Полтавської області від 06.09.2011 року розірваний, що набрало чинності 16.09.2011 року ( а. с. 8 ). Від шлюбу мають повнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який зареєстрований за адресою реєстрації та проживання сторін по справі, але фактично проживає за іншою адресою і не тому не був свідком відносин сторін. Позивачка [PERSON] є матір»ю позивача [PERSON], 1969 р. н., та є жінкою похилого віку, являється власником домоволодіння в с. Судіївка Полтавського району та області по вул. Жовтнева, 43 згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі рішення Полтавського райсуду від 23.07.2008 року ( а. с. 5 – 7 ). Сторони : [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у домоволодінні позивачки [PERSON] та фактично проживають в ньому на даний час ( а. с. 12, 13, 41 ), з моменту розірвання свого шлюбу – 2011 року мають постійні конфліктні стосунки за ініціативою відповідачки. Відповідачка, маючи лише право проживання у вказаному домоволодінні, своєю неадекватною поведінкою систематично не дотримується та порушує норми і правила співжиття, робить неможливим проживання з нею в одному будинку позивачів - власницю домоволодіння та її сина – свого колишнього чоловіка, що призводить до обоюдних бійок, допускає руйнування чи псування жилого приміщення. Позивачі постійно, протягом тривалого часу приймали різноманітні заходи як громадського впливу, так і інші заходи для налагодження життя та врегулювання відносин, але заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними ( а. с. 9 – 11, 13, 37, 40, 76, 77 ). Крім цього, в ході розгляду справи відповідачка не побажала вирішувати дане питання мирним шляхом та не прийняла жодного варіанту запропонованого позивачами для вирішення спірного питання. Суд, заслухавши з»явившихся сторін, свідків, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 386 та 391 ЦК України, Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого правка власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Та, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 157, 116 ЖК України член сім»ї власника житлового будинку або інші особи, які проживають разом з ним, може бути виселений за рішенням суду без надання іншого жилого приміщення, якщо він систематично руйнує чи псує жиле приміщення, систематичним порушенням норм і правил співжиття робить неможливим проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Позивачами було доведено в засіданні вказані у позові підстави виселення відповідачки без надання їй іншого житлового приміщення, передбачені ст. 116 ч. 1, 157 ЖК України. Судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки в даному випадку на користь позивача [PERSON] згідно квитанції в матеріалах справи, який сплатив вказану суму від свого імені.

Outcome: approved