Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], посилаючись на те, що із відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду від 26.01.2011року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться його здоров'ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину, навіть не робить якихось спроб зв'язатися із сином. Як до, так і після розірвання шлюбу відповідач не виявляв жодної ініціативи щодо участі у вихованні сина. Матеріальної допомоги не надавав і навіть не намагався надати. Дитина знаходиться практично на повному утриманні позивачки. З жовтня 2010 року відповідач за рішенням суду повинен сплачувати аліменти щомісячно в розмірі 385,00 грн. Відповідач умисно систематично ухилявся від сплати аліментів, внаслідок чого був притягнутий до кримінальної відповідальності у 2012 році. Таким чином, відповідач є злісним неплатником аліментів. Відповідач і надалі відмовляється добровільно сплачувати належні аліменти. Позивач зазначає, що за таких обставин, що склалися по спілкуванню між відповідачем та сином, можна впевнено сказати, що батько не виявляє щодо дитини батьківської турботи та піклування. Малолітній син стверджує, що батька не пам'ятає та не знає, як його звати. Окрім того батько його не відвідує, не вітає з днем народження та дарує ніяких подарунків, взагалі не дбає про фізичний і духовний розвиток дитини. Оскільки відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, позивач просить позбавити його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] - [INFO]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з вищевказаних підстав. Позивач наголосила, що з часу подання позовної заяви відповідач і надалі ігнорує спілкування із сином, не бачиться з ним, має заборгованість по аліментах. Тому просить позбавити відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON]. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що сплачує аліменти на утримання сина [PERSON]. Визнав, що дійсно не бачиться із сином, оскільки на даний час проживає за межами м. Калуша. Крім того, позивач чинить перешкоди у спілкуванні відповідача із сином. Відповідач вказав, що усвідомив, що сину необхідно приділяти більше уваги, а тому просить не позбавляти його батьківських прав. Представник Служби у справах дітей Калуської міської ради подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечує. При винесенні рішення просить врахувати законні права та інтереси дитини, а також висновок органу опіки та піклування від 06.07.2017 року №01-19/01/48. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно із частиною 8 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який у відповідності до рішення Калуського міськрайонного суду від 26.09.2011 року розірвано (а.с.7). Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] - [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.6). Факт проживання сина [PERSON] разом зі своєю матір'ю підтверджується довідкою про склад сім'ї від 26.09.2017, яка видана Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с.8). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 17.05.2017 року встановлено, що [PERSON] на належному рівні займається вихованням сина [PERSON], відвідує шкільні свята, батьківські збори. Батько [PERSON] із сім'єю не проживає, школи не відвідує (а.с.9). Відповідно до характеристики на учня 2-А класу [PERSON] від 17.05.2017 року (а.с.10) батько сина у школі ніколи не навідував, не цікавився ні його навчанням, ні вихованням. З постанови Калуського міськрайонного суду від 07.03.2012 року вбачається, що [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів у зв'язку із дійовим каяттям, заборгованість по аліментах була повністю відшкодована (а.с.12). Щодо стану заборгованості відповідача на даний час по сплаті аліментів, відповідні відомості у матеріалах справи - відсутні. Відповідно до ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п. 16). Відповідно до п.18 Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. З матеріалів справи та з пояснень сторін вбачається, що участь батька у вихованні сина дійсно була недостатньою. Крім того, відповідач визнав дану обставину. В даному випадку відсутність належної участі відповідача в зустрічах із сином та у його вихованні протягом останнього часу пов'язана із припиненням сімейних відносин з матір'ю дитини, погіршення відносин з нею. Частиною 6 статті 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За таких обставин суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради від 06.07.2017 р. №01-19/01/48 щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON], [INFO] (а.с.13-14), оскільки даний висновок був прийнятий без участі відповідача, на підставі документів, наданий позивачкою, є необґрунтованим та в цілому не відповідає праву дитини бачитися з обома батьками. Таким чином, проаналізувавши детально дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що в матеріалах справи відсутні об'єктивні та безсумнівні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками стосовно сина [PERSON]. Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, потреби в застосуванні якого щодо відповідача на даний час немає, а також те, що такий захід може унеможливити в подальшому відновлення відносин батька та дитини, суд приходить до висновку про необхідність, не позбавляючи відповідача батьківських прав, надати йому можливість налагодити стосунки з сином та попередити його про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed