Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду про стягнення грошових кошті в рахунок відшкодування матеріальної шкодив, завданої внаслідок вчинення кримінального порушення. В судовому засіданні позивач позов підтримала, в заявлених вимогах пояснила, що 13.07.2012 року між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON] укладено договір індивідуального замовлення, згідно якого [PERSON] зобов'язався надати їй як замовнику послуги індивідуального замовлення та передати товар - металопластикові вікна та двері вартістю 11495 грн. без врахування доставки та монтажу, а позивач зобов'язалася як замовник оплатити вартість товару. Для сплати вартості товару 13 липня 2012 року позивач уклала із ПАТ «ОТП Банк» споживчий кредит на суму 11 495 грн. на придбання товару (металопластикових вікон та дверей) у ФОП [PERSON]. терміном на 24 місяці з 13.07.2012 року по 13.07.2014 року з відсотковою ставкою 0,01 % річних. Дані кошти перераховані банком на рахунок ФОП [PERSON] з призначенням - на купівлю металопластикових вікон та дверей. Відповідач зобов'язання за договором не виконав, товар не передав позивачу. Тернопільським міськрайонним судом під час розгляду кримінального провадження № 120122100100000247 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України стосовно [PERSON], встановлено факт того, що ФОП [PERSON] уклавши договір індивідуального замовлення № 1 ід 13 липня 2012 року із позивачем, не виконав обов'язки щодо передачі товару позивачу в строк 60 діб, про що судом 18.03.2014 року ухвалено вирок. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду у газеті «Свобода» (випуск № 99 (2933) від 03.12.2014 року). Причини його неявки суду невідомі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 18 березня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України. Даним вироком встановлено, що 13.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір індивідуального замовлення, на виконання [PERSON] шляхом укладення із банком договору споживчого кредиту оплатила кошти в сумі 11495 грн., які були перераховані на рахунок [PERSON], а [PERSON], не маючи наміру та можливості виконати покладені на себе обов'язки, заволодів грошима [PERSON] в сумі 11495 гривень, чим спричинив останній шкоду на вказану суму. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до вимог ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: approved