Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до Хустського районного суду з позовом до виконавчого комітету Хустської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: [PERSON], в якому просять: - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Хустської міської ради від 24.12.2014 року № 565 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проектно-кошторисної документації реконструкції підвального приміщення під магазин продовольчих і промислових товарів по вул. А. Волошина, 47 у м. Хуст».\~ В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є власниками квартир №№ 2, 1, 4 у багатоквартирному житловому будинку № 47 по вул. А. Волошина у м. Хуст. Договори з придбання цих квартир укладені з [PERSON]А, відповідно 09 липня 2013 року, 30 грудня 2013 року та 13 жовтня 2014 року. Власником квартир № № 3, 5, 6 у цьому будинку є [PERSON]\~ У березні 2017 року позивачі звернулись до Хустської міської ради з приводу проведення [PERSON] будівельних робіт з влаштування магазину продовольчих товарів у підвалі будинку. З відповіді міської ради вони дізнались, що рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради від 24.12.2014 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проектно-кошторисної документації реконструкції підвального приміщення\~ в багатоквартирному будинку № 47 по вул. А. Волошина у м. Хуст під магазин продовольчих і промислових товарів. Відповідно до рішення [PERSON] було отримано вихідні дані на проектування від 13.01.2015 року № 002/15 і розроблено проектну документацію з реконструкції підвальних приміщень житлового будинку під магазин продовольчих і промислових товарів. Позивачі вважають рішення виконавчого комітету Хустської міської ради незаконним, так як воно прийняте без згоди усіх співвласників багатоквартирного житлового будинку.\~ Право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку, а отже зазначене рішення має бути скасовано. Позовні вимоги [PERSON] залишено без руху за його заявою відповідно до ухвали Хустського районного суду від 26.06.2018 року.\~\~\~ Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] у судове засідання не зявилися. Від представника позивачів до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності позовні вимоги підтримують, просили позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - виконавчого комітету Хустської міської ради [PERSON] у судове засідання не зявилася. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності за наявними матеріалами у справі. Також представником відповідача до суду подано заперечення на позовну заяву, у якому виконавчий комітет Хустської міської ради, зазначає, що оскаржуване позивачами рішення приймалось на основі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 022559 від 27.07.2004 року [PERSON], свідоцтв про право власності на нерухоме майно від 07.07.2013 року індексний номер 5814883 - квартира № 3 та 5814890 - квартира № 6 та технічних паспортів на квартири в житловому будинку № 47 по вул. А. Волошина у м. Хуст, згідно технічних характеристик до квартири № 3 належать підвалені приміщення площею 85,2 кв.м., до квартири № 6 належать підвалені приміщення площею 85,3 кв.м. Тобто рішення виконкому прийнято на підставі правовстановлюючих документів у відповідності до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності». Підстав для скасування рішення виконавчого комітету Хустської міської ради немає, а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слід відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання також не зявилися. До суду від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позов заперечують у повному обсязі згідно поданих раніше заперечень, просили відмовити у задоволенні позову повністю. У запереченні посилалися на те, що на момент відчуження квартир позивачам, підвальні приміщення не були і не могли бути обєктами спільної сумісної власності співвласників багатоквартирного житлового будинку у розумінні ч. 2 ст. 382 ЦК України, оскільки не були приміщеннями загального користування, а належали на праві власності [PERSON]\~ Відповідно до ст. 211, 223, 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників судового процесу без фіксування судового засідання технічними засобами. Заяв та клопотань від сторін до суду не поступало. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не проводилось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договорів дарування та купівлі-продажу квартир, копії яких наявні у матеріалах справи, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартир № 2, № 1, № 4 в багатоквартирному житловому будинку № 47 по вул. А. Волошина у м. Хуст Закарпатської області. Договори з придбання цих квартир укладені з третьою особою [PERSON] відповідно 9 липня 2013 року, 30 грудня 2013 року, 13 жовтня 2014 року. Договори посвідчені приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу і зареєстровані в реєстрі за № 6427, № 2247, № 9470, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в день їх укладання. У свою чергу [PERSON] є власницею квартир №№ 3, 5, 6 у багатоквартирному житловому будинку № 47 по вул. А. Волошина у м. Хуст, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради № 565 від 24.12.2014 року [PERSON] надано дозвіл на розробку проектно-кошторисної документації реконструкції підвального приміщення під магазин продовольчих і промислових товарів по вул. Волошина, 47 у м. Хуст. Відповідно до даного рішення [PERSON] було отримано вихідні дані на проектування від 13.01.2015 року № 002/15, на основі яких розроблено проектну документацію та розпочато реконструкцію підвального приміщення. Однак, як зазначають позивачі, рішення виконавчого комітету Хустської міської ради від 24.03.2014 року про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проектно-кошторисної документації реконструкції підвального приміщення під магазин продовольчих і промислових товарів у багатоквартирному житловому будинку № 47 по вул. А. Волошина в м. Хусті є незаконним, оскільки винесено без згоди усіх співвласників багатоквартирного житлового будинку. Як вбачається з встановлених судом обставин справи та зібраних з приводу цього доказів, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] власники квартир №№ 2, 1, 4 у багатоквартирному будинку № 47 по вул. А. Волошина у м. Хуст Закарпатської області та третя особа [PERSON] власниця квартир №№ 3, 5, 6 у цьому ж будинку фактично є співвласниками житлового багатоквартирного будинку № 47 по вул. А. Волошина у м. Хуст Закарпатської області. Відповідно до ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України ( в редакції, чинній на момент придбання квартир позивачами) усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Зазначені приміщення, що знаходяться у спільній власності, є невід'ємною частиною будинку, а тому переходять до набувача разом з відчуженням самої квартири. Тобто, право володіння, користування та розпорядження допоміжними приміщеннями мають усі співвласники житлового будинку. Згідно з ч. 1 ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст. 41 Конституції України набуття права приватної власності в порядку, визначеному законом, є конституційним правом кожного. Відповідно до ст. 320 Цивільного кодексу України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на встановлене, суд констатує, що прийняття виконавчим комітетом Хустської міської ради рішення від 24.12.2014 року № 565 «Про надання дозволу гр. [PERSON] на розробку проектно-кошторисної документації реконструкції підвального приміщення під магазин продовольчих і промислових товарів по вул. А. Волошина № 47 у м. Хуст» без згоди усіх співвласників багатоквартирного житлового будинку порушує конституційні права позивачів на володіння, користування і розпорядження своєю власністю та обмежує встановлене ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України право власників квартир у багатоквартирному будинку щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном, а тому є всі підстави для визнання такого рішення незаконним. Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач - виконавчий комітет Хустської міської ради та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: [PERSON] у своїх запереченнях та доданих до них документах не навели доказів щодо законності прийняття виконавчим комітетом Хустської міської ради рішення від 24.12.2014 року № 565 і яких-небудь підстав для відмови у позові [PERSON], [PERSON], [PERSON] судом не встановлено, а тому суд\~ приходить до висновку про обґрунтованість та підставність вимог позивачів щодо їх порушених прав та вважає, що позовні вимоги слід задоволити у повному обсязі, визнавши незаконним та скасувавши оскаржуване ними рішення виконавчого комітету Хустської міської ради. Судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved