Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що 22 липня 1992 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час є повнолітньою особою. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 березня 2005 року з [PERSON] стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно. 04 березня 2014 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у звязку із досягненням доньки повноліття. Проте відповідачем аліменти не сплачувались, борг становить 35946,51 грн., внаслідок несплати аліментів порушені її права. В звязку з простроченням сплати аліментів просить стягнути з відповідача неустойку в сумі 410\~609,49 грн., яка нарахована до повноліття дитини. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги зменшив та просив стягнути з відповідача неустойку в сумі 11220,93 грн., нараховану за період з 01.12.2004 року по 06.12.2012 року, 3% річних 4245,63 грн., інфляційні витрати - 34912,41 грн., а всього 50378,97 грн. В ході розгляду справи представник позивача пояснив, що відповідач допускав випадки прострочення сплати щомісячно аліментів на утримання неповнолітньої дитини, аліменти не сплачував, має заборгованість по сплаті аліментів, тому за законом позивач вправі ставити питання про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів. Відповідач до судового засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 22 липня 1992 року позивач з відповідачем зареєструвала шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час донька є повнолітньою особою. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 березня 2005 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку на утримання дочки [PERSON], [INFO], щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 15 листопада 2004 року. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки мають такі зобов'язання: виховувати дітей, піклуватися про стан здоров'я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дітьми повної освіти, готувати їх до самостійного життя. Передача дітей на виховання одного із батьків не звільняє іншого від обов'язку батьківського піклування щодо них. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно до розрахунку неустойки (пеня 1%) на суму несплачених [PERSON] аліментів позивачу, за кожен день прострочення за період 01.12.2004 року 06.12.2012 року включно заборгованість по аліментам становить 11220,93 грн. На даний час виконавче провадження по виконавчому листу № 2-429/05 Соснівського районного суду від 09.03.2005 року, постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського МУЮ від 04.03.2014 року закінчено у звязку із досягненням доньки сторін повноліття. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, через існування заборгованості позивач та її дитина зазнають негативних фінансових наслідків через знецінення національної валюти. Відповідно до статті 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. 06 липня 2016 року Верховним Судом України по справі № 6-1946цс15 була винесена постанова щодо стягнення 3% річних на інфляційних втрат на підставі грошового боргу, який виник на підставі рішення суду. При цьому слід врахувати правовий висновок за цією Постановою «Грошові зобов'язання охоплюють усі сфери громадського життя і виникають передусім у сфері приватноправових (цивільно-правових) стосунків. Згідно частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, зробити послугу, сплатити гроші і тому подібне) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Із змісту цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь іншої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком пені, який визначений виходячи із суми заборгованості, ставки пені у відсотках за день прострочення, кількість днів прострочення. Крім того, згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач скористалася своїм правом, передбаченим ч. 2\~ст. 625 Цивільного кодексу України\~та відповідно просить стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати відповідно індексу інфляції у розмірі 34912,41 грн. та 3% річних 4245,63 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягають судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20 грн. За таких обставин суд вважає, що позов обґрунтований та такий, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved