Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивачі 16.05.2018 року звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. З позовної заяви вбачається, що 16.04.2018 року у встановленому законом порядку позивачі придбали житловий будинок [ADDRESS] Договір купівлі - продажу було оформлено у приватного нотаріуса Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачової Н.М. Придбаний житловий будинок був зареєстрований за позивачами в рівних частках, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності. Після оформлення права власності позивачам було передано Домову книгу на придбаний будинок. При отриманні Домової книги позивачі побачили, що за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивачі приймали заходи щодо встановлення місця проживання відповідачів, з метою добровільного зняття з реєстрації, однак, встановити, де на теперішній час вони мешкають, не є можливим. Позивачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, однак від них на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явились, про поважність причин неявки суд не повідомили, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за їх відсутності не надали. Також відповідачі у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надали. На підставі клопотання позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЖД № [NUMBER], рос. «[PERSON], [INFO].» та рос. «[PERSON], [INFO].» зареєстрували шлюб 15.11.1980 року у м. Кілія р/в ЗАГС Кілійського р-ну Одеської області, про що зроблено актовий запис за № 219. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». З договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого 16.04.2018 року приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М., вбачається, що [PERSON], діючий від імені [PERSON], продав, а [PERSON] та [PERSON] купили та прийняли у власність житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] від 16.04.2018 року, сформованого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Богачовою Н.М., вбачається, що за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право приватної спільної часткової власності на ? частину за кожним житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку від 16.04.2018 року. Відповідно довідок від 30.05.2018 року, наданих Кілійським районним сектором ГУДМС України в Одеській області, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Зазначене також підтверджується випискою з домової книги громадян, проживаючих за адресою: [ADDRESS]. З акту депутата Кілійської міської ради Кушнір Л.В. від 20.04.2018 року вбачається, що [PERSON] та її чоловік [PERSON] прописані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Колишні господарі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] протягом 3-х років не живуть за даною адресою, але там зареєстровані, що було підтверджено сусідами. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивачі є власниками житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], тому вони мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо осіб, які не є співвласниками зазначеного будинку, проте там зареєстровані, шляхом визнання їх такими, що втратили право на користування цим жилим приміщенням. Слід зазначити і те, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.12 р. у справі № 6 - 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом, зокрема ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України, які стосуються права проживання в житловому приміщенні члена сім'ї власника житлового будинку чи квартири. У відповідності до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство Отже, серед членів сім'ї наймача законодавець в житлових правовідносинах виділяє дві категорії: 1. безспірні члени сім'ї (дружина, чоловік, діти, батьки) та 2. особи, які проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Судом достовірно встановлено, що відповідачі не є ані співвласниками зазначеного житлового будинку, ані членами сім'ї власників, згідно визначеного ч. 2 ст. 64 ЖК України переліку, їх також не можна віднести до інших членів сім'ї, оскільки вони не проживають з власниками, спільного господарства з ними не ведуть. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом достовірно встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], вже протягом 3 років. Дослідивши надані письмові докази, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], втратили право на користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved