Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивачі 13.08.2014 року звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в м. Одесі дійсним. В обґрунтування позову позивачі зазначили, що 17.09.1996 року на підставі договору купівлі-продажу придбали у відповідачів квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу № Н/96-1039 був посвідчений та зареєстрований на Одеській Універсальній Товарній біржі «Центр». Умови договору позивачі виконали у повному обсязі та передали відповідачам грошові кошти за вказану квартиру. В свою чергу відповідачі також виконали умови договору, звільнили вказану квартиру. Придбана кватира була зареєстрована позивачами в КП «ОМБТІ та РОН», про що 04.11.1996 року в книзі № 70пр на стор. 13 зроблений реєстровий запис № 631. У зв'язку з зазначеним вони вважали, що угода є укладеною та правомірною. На час укладання договору вони та відповідачі не знали, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, так як згідно ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року нотаріальному посвідченню підлягали тільки договором з купівлі-продажу будинків. На даний час вони не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власники цієї квартири, оскільки є протиріччя у правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення. В судове засідання представник позивачів [PERSON] (діє на підставі ордеру серії [NUMBER]) не з'явився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та в якій зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує . При цьому в минулих судових засіданнях представник позивачів зазначив, що позовні вимоги позивачів не пред'являлися до відповідачки [PERSON], яка приймала участь в укладанні договору купівлі-продажу та діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей, на підставі того, що вона [INFO] року померла. Також зазначив, що позивачка [PERSON] в період укладання договору була [PERSON] та після укладення шлюбу 21.04.2001 року змінила прізвище на [PERSON]. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися, хоча про час, дату та місце повідомлялися належним чином у встановленому порядку, чим позбавили суд можливості вислухати їх думку по суті. Відповідачка [PERSON] надала до суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі. (а.с. 32). Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України, у порядку ст.ст.. 224-225 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.09.1996 року на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» між [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з одного боку (надалі відповідачі), та [PERSON] та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та [PERSON], з іншого боку (надалі позивачі), був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/96-1039, відповідно до якого відповідачі продали, а позивачі купили квартиру [ADDRESS], яка має загальну площу 73,3 кв.м., житлову площу 47,7 кв.м., що підтверджується підписами сторін на договорі (а.с.10-11). Зазначений договір був зареєстрований в журналі реєстрації договорів з нерухомістю за реєстраційним № Н/96-1039 від 17.09.1996 року. 04.11.1996 року право приватної власності на вказану квартиру у встановленому порядку було зареєстровано за позивачами у КП «ОМБТІ та РОН», реєстровий запис 631-стр. 13 - кн. 70пр (зв.б. а.с.11). З позову та вказаного договору вбачається, що умови вказаного договору позивачі виконали у повному обсязі та передали на користь відповідачів грошові кошти за вказану квартиру у розмірі 1 800 гривень. Відповідачі також виконали умови зазначеного договору та в свою чергу знялися з реєстраційного обліку по вказаній адресі та виїхали з квартири. З пояснень представника позивачів в судовому засіданні вбачається, що позовні вимоги позивачів не пред'являлися до відповідачки [PERSON], яка приймала участь в укладанні договору купівлі-продажу та діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей, на підставі того, що вона [INFO] року померла. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 17.09.1996 року позивачка [PERSON] під час укладення договору мала прізвище [PERSON], але після укладення шлюбу 21.04.2001 року змінила прізвище на [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 21.04.2001 року, яке видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси (а.с. 8). Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором позивачі набули права власності на вказану квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно відповіді КП «БТІ» ОМР від 24.11.2014 року, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н-96-1039 від 17.09.1996 року (а.с.45). Як встановлено судом, на даний час позивачі не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1996 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає позивачам у здійсненні права власності та розпорядження її майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивачів та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: approved