Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.17). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 10.07.2004 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Спільне життя не склалося у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, протилежними поглядами на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові один до одного. Шлюбні відносини фактично припинені з вересня 2020 року. Спільне господарство не ведеться. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем є неможливим та збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. За таких підстав, просить суд розірвати укладений шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу її прізвище не змінювати та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. У судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлений вчасно та належним чином, заяв та клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що сторони одружені з 10.07.2004 року, шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя, за актовим записом № 143, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 10.07.2004 року (а.с.6). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Спільне життя сторін не склалося у зв`язку з відсутністю спільних інтересів, протилежними поглядами на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові один до одного. Шлюбні відносини фактично припинені з вересня. Спільне господарство не ведеться. Відповідно до ч.1\~ст. 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч.1,3\~ст. 55 \~Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Частиною 3\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст. 111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. В даному випадку, позивач вважає неможливим з моральної точки зору, продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч. 1 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Розглянувши докази по справі, враховуючи, що позивач на примирення не згодна, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved