Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про виплату середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 25 травня 2003 року вона перебувала з відповідачем у трудових відносинах, де працювала головним бухгалтером ДП «Селидіввугілля» та 26 грудня 2014 року звільнилася з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення підприємство повний розрахунок не провело, а фактичний розрахунок було проведено тільки 30.03.2015 року. Вважає, що відповідач несвоєчасно розрахувався з ним при звільненні, тому просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 27.12.2014 року по 30.03.2015 року у розмірі 25\~564,95 грн. та спричинену моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності за участі представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що середньоденна заробітна плата позивача складає 378,74 грн., а з 27.12.2014 року по 30.03.2015 року кількість робочих днів склала 63, тому розмір середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні складає 23\~860,62 грн. Просить позов задовольнити частково. Суд, вислухався пояснення сторін, дослідивши надані суду докази та законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно наказів ДП «Селидіввугілля» позивача [PERSON] 25.05.2003 року прийнято на роботу в якості виконуючої обовязки головного бухгалтера, а з 26.08.2004 року головного бухгалтера та 26 грудня 2014 року вона звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обовязок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обовязок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до розяснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд враховує, що відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування на час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку мав право, частку, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин. Суд визнає правильним представлений представником відповідача розрахунок компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати та з урахуванням викладеного й розміру невиплачених розрахункових сум, суд вважає за можливе зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та на користь позивача стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 23\~860,62 грн. (378,74 грн. (середньоденна заробітна плата) Х 63 дні (кількість робочих днів позивача в період роботи з 27.12.2014 року по 30.03.2015 року). Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 212 ЦПК України,\~суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави, оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial