Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому з урахуванням уточнень просила: встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу -[PERSON] та [PERSON] з 1966 року. визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], яка належала йому на підставі Свідоцтва від 06 грудня 1993 року, зареєстрованого в Книзі актових записів під № 35 в Новомосковському БТІ. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживала спільно однією сім'єю з [PERSON] та вела з ним спільне господарство з 1966 року за адресою [ADDRESS]. Означена квартира належить позивачу та належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] помер. Із посиланням на норми ст.ст. 60, 70 СК України, вказує, що половина квартири належить їй, як дружині померлого. Крім того, після смерті [PERSON] позивач в порядку, визначеному пунктом 1 частини 1 статті 549 Цивільного Кодексу УРСР (1963р.) прийняла спадщину шляхом вступ в управління та володіння спадковим майном. Так позивач продовжувала проживати і проживає в квартирі, підтримує її в жилому стані, робить поточні ремонти, сплачує за житлово-комунальні послуги. Крім позивача з [PERSON] у даній квартирі більше ніхто не проживав. Інші спадкоємці за законом, які б могли претендувати на частку [PERSON] після його смерті (спільна дитина позивача та померлого) в період відведений для прийняття спадщини не виявила наміру її прийняти, заяв до нотаріуса про прийняття спадщини не пред'являла. Проживала і проживає окремо і має своє житло. 02 грудня 2015 року позивач звернулася до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, належну [PERSON], однак нотаріусом винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва на підставі того, що неможливо встановити факт сімейних відносин зі спадкодавцем і даний факт може бути встановлений лише в судовому порядку, що змусило позивача звернутися з позовом до суду, як особу, що має право на отримання спадщини в порядку ст.529 Цивільного Кодексу УРСР (1963р.), ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України. Зазначає, що на момент смерті та після смерті [PERSON], позивач проживала в квартирі [ADDRESS], тому фактично прийняла спадщину. Однак через тривалий хворобливий стан не зареєструвала своє право власності на частку вищевказаної квартири в органах БТІ. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, зазначених у позові. Позивач в судовому засіданні суду пояснила, що проживала з [PERSON] однією сім`єю з 1966 року. [PERSON] перебував на час проживання та до дня смерті у шлюбі із [PERSON] та розлученим не був. Позивач та померлий вели спільне господарство, піклувалися один про одного, мали спільний бюджет, позивач та померлий працювали, витрачаючи отримані кошти в інтересах сім`ї. Спільна донька позивача та померлого - [PERSON] померла [INFO]. Представник відповідача у судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Не заперечив проти задоволення позову. В судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які кожен окремо підтвердили факт спільного проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю, як чоловіка та дружини з 1966 року. Ведення ними спільного господарства. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 06 грудня 1993 року [PERSON] набув у спільну сумісну власність із [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] загальною площею 44,3 кв.м. /а.с.7/ [INFO] у віці 57 років [PERSON] помер /а.с.5/. З 1966 року та по момент смерті [PERSON] проживав із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.8, 31-32, 55/. 02 грудня 2015 року позивач звернулась до Новомосковської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на спадкове майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], вказуючи, що прийняла спадщину. Листом нотаріуса від 02 грудня 2015 року № 2540/02-14 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] в зв`язку з ненаданням доказів на підтвердження факту родинних відносин, підстав для закликання до спадкоємства /а.с.55/. Розглядаючи позовні вимоги про визнання права власності на ? частину спадкового майна в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. За таких обставин до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Цивільного Кодексу УРСР (1963р.). Згідно зі ст.524 ЦК УРСР (1963р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. У відповідності до ст.529 ЦК УРСР (1963 р.), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Положення статей 530-532, 535 також не відносили до спадкоємців іншої, ніж перша, черги осіб, що проживали однією сім`єю із спадкодавцем. Означена норма з`явилася лише із вступом у дію норм ЦК України 01 січня 2004 року. Відтак, підстав для висновку про наявність у позивача права на отримання в порядку спадкування за законом спадкового майна після смерті [PERSON] як спадкоємця першої черги суд не вбачає і в задоволенні позову про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON] належить відмовити. Що-ж до встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з 1966 року, суд виходить з наступного. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Не допускається вирішення справи в порядку окремого провадження, якщо заява містить вимогу про визнання права, зокрема права власності. У порядку окремого провадження можуть розглядатися заяви про належність правовстановлюючого документу. Проте потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК та п. 23 ППВСУ від 30 травня 2008 № 7. У відповідності до п.5 ч.1, ч.2 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позивач звернулася до суду з позовом, в якому, посилаючись на норми СК України вказувала, що проживала з померлим однією сім`єю, як чоловік та жінка з 1966 року і цей факт їй необхідний для отримання свідоцтва про право на спадщину. Так, положення ст. 3 СК України визначають, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а також те, що сім'я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У відповідності до отриманої судом відповіді Новомосковського МРВ ДРАЦС ГТУ Юстиції у Дніпропетровській області № 287/04-24 від 05 травня 2016 року [PERSON], померлий [INFO] станом на день смерті перебував у шлюбних відносинах з [PERSON]. За таких обставин, підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 1966 року - позивача та [PERSON] суд не вбачає, оскільки створення померлим сім'ї з [PERSON] суперечить моральним засадам суспільства, і позивач не може набувати право на спадщину, як спадкоємець за законом, а встановлення факту проживання не зумовлює юридичних наслідків, тому підстави для задоволення заяви відсутні. Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень ст.88 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову - судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed