Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO]. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 08 червня 2005 року по 28 серпня 2006 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, в період якого народилася спільна дитина. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, відповідач ухиляється від вирішення даного питання, добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, участі в її вихованні та розвитку не приймає. Позивач зазначає, що відповідач не працює, не має постійного щомісячного доходу, а тому аліменти з нього необхідно стягнути в розмірі 727 гривень 50 копійок, що відповідатиме 1/2 частині встановленого 01 січня 2016 року Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір якого становить 1 455 гривень, оскільки обов'язки батьків щодо утримання дитини є рівними, а тому відповідач повинен сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання 01 квітня 2016 року не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.18), за якою просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, в разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.17), в судове засідання 01 квітня 2016 року не з'явився, причини неявки суду не повідомив, як не надав заперечень проти позову та заяви про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі ст. 224 ЦПК України у зв'язку з неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та за згодою позивача - в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що батьками малолітньої [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7), а позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» у зв'язку з розірванням шлюбу (а.с.6). Згідно довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 03 березня 2016 року (а.с.9) дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає, хоча зобов'язаний це робити, при цьому будь-якої домовленості щодо утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків щодо утримання дітей є рівними за законом. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів отримання щомісячного доходу, стан здоров'я відповідача, так і стан здоров'я дитини, її вік та потреби і вважає необхідним відповідно до ст.184 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 727 гривень 50 копійок щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому суд зазначає, що права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей, а тому позивач також зобов'язана матеріально утримувати дитину, а з 01 січня 2016 року до цього часу в Україні прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на одну особу віком від 6 до 18 років становить 1 455 гривень. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідачем не надано до суду будь-яких доказів, які б надавали суду право визначити розмір аліментів у мінімальному розмірі та які передбачені ч. 1 ст. 182 СК України. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а відповідачем не надано суду доказів щодо наявності у нього інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України або існування інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру стягуваних судом аліментів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved