Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

Позивач звернулася із позовом до відповідача про встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу з 30.10.2007 року по день реєстрації шлюбу 10.03.2012 року, також просила встановити факт набуття майна в шлюбі, визнати за нею право власності на частину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, які знаходяться за адресою вул.Топорівська, 11 в с.Чорнівка Новоселицького району Чернівецької області та поділити рухоме майно в натурі. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що вони з відповідачем почали проживати разом з початку березня 2007 року без реєстрації шлюбу. З початку вони як тільки почали жити разом то жили у господарстві відповідача в старій хаті, та згодом разом почали будувати новий будинок, фундамент для нового будинку на той час вже був залитий. На той час вона мала своїх три тисячі доларів, а відповідач пять тисяч доларів, які вони вклали в будівництво на початковому етапі. Будівництво нового будинку тривало десь з 2007 року по 2015 рік. Бригаду робочих наймав [PERSON] Вона декілька разів їздила за кордон та присилала гроші на будівництво будинку. Всі меблі в будинок вибирала вона разом із відповідачем. У 2010 році відповідач продав свій автомобіль за три тисячі доларів та вони доклали спільні кошти та придбали за 12 тисяч доларів мікроавтобус марки «Фольксаваген Т4». Крім того, вони разом з початку купили спальню в стару хату, потім вже в нову хату придбали кухонний набір, прихожу та дитячу. В них був спільний сімейний бюджет. Відповідач офіційно ніде не працював, але деколи підробляв як таксист. В нову хату вони перейшли в 2012-2013 роках, бо будинок був готовий в середині, та тоді розвалили стару хату. В цих же роках відповідач зареєстрував місце проживання її та її дитини. В даний час як їй відомо перший поверх готовий повністю, в мансарді лише голі стіни та чорнова підлога без дверей, та ззовні здійснено утеплення пінопластом без штукатурки. Одного разу був випадок в 2010 році, коли вона заплатила відповідачу, як таксисту, щоб він привіз її з роботи з супермаркету «Караван». Вони спільно проживали до літа 2015 року. Відповідач допитаний як свідок в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що в 2006 році вони із позивачем познайомилися, як раз тоді він почав проживати в старій хаті по вул.Топорівській, 11 в с.Чорнівка. До будинку він придбав штори, люстри, карнизи, та зі свого попереднього будинку привіз вживані телевізор, холодильник, морозильну камеру, пральну машинку, кухонний набір та інші меблі. Навесні 2007 року він розпочав будівництво нового будинку, фундамент для якого вже був залитий, він купив цемент, арматуру та дошки для даху, найняв бригаду для будівництва. Сімя [PERSON] була винна йому 40 тисяч гривень, та в рахунок боргу вони виписали йому з ТОВ «Роднічок» 80 метрів кубічних керамзітоблоку. Брати його батька вимурували йому 6 рядів стіни та він надалі продовжував будівництво самостійно. В подальшому бригада зі с.Чорнівка залили йому бетонне перекриття над першим поверхом та осінню він накрив хату. Дах він робив разом із підсобниками, а потім накривав черепицею самостійно. В позивача був свій заробіток, але гроші на будівництво та інші потреби вона йому не давала. В 2009 році він купив вікна та двері, а в 2010 році поштукатурив стіни. В будівництво він вклав біля 40 тисяч доларів, з яких 20 тисяч він позичав [PERSON], 10 тисяч [PERSON] та 8 тисяч було в нього вдома. Мікроавтобус він купив за свої гроші, оскільки продав старий автомобіль за 3 тисячі доларів та доклав ще 6 тисяч доларів, за які і придбав автобус марки «Фольксаваген Т4» про що позивач навіть не знала. В 2013 році він замовив новий кухонний набір із шафою-купе та придбав газову плиту і духову шафу, які поставив в новій хаті, а стару кухню віддали матері позивача. Він оплачував позивачу за їду та її одягав. В 2013 році він позичив в неї 1000 доларів та за ці кошти відвіз її на море. До реєстрації шлюбу в нього була надія, що утвориться нова сімя, однак після реєстрації позивач поїхала на заробітки в Польщу і він зрозумів, що сімї не буде. Всі зароблені кошти вона передавала своїй матері. Компютер він придбав сину, ще в 2006 році та той йому його повернув, оскільки купив новий. В 2015 році він купив дитячу стінку білого кольору. В 2008 році він дійсно святкував свій ювілей та позивач була на ньому присутня та з того часу по 2012 рік вони також святкували дні народження жінки. В 2015 році після того як жінка пішла, він утеплював пінопластом стіни. В цей же рік він доробив сходи та навіс над ними. Всі робочі які працювали на будівництві були зі своєю їжею. Жодного господарства в них не було, оскільки у дворі не було навіть хліва де його тримати, крім того, позивач жодного разу не обробляла город біля хати, оскільки він щороку наймав людей для його обробітку. Свідок [PERSON] суду дала покази, що вона є тіткою позивача. Їй відомо, що остання з відповідачем почали разом проживати десь на початку 2007 року, але офіційно не були одружені. Жили вони в старому будинку відповідача, після чого розпочали разом будувати новий будинок, коли [PERSON] перейшла туди жити, то фундамент для будинку вже був. В селі вони замовляли меблі на кухню та прихожу, хату будували до 2012 року і тоді перейшли в неї жити. Також вона знає, що позивач працювала в супермаркеті «Караван», після якого пішла на заробітки в сусіднє село. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є тіткою позивача та їй відомо, що остання десь в 2006 році перейшла проживати до відповідача в його стару хату, в тому ж році і почали будувати нову хату. Разом вони проживали до 2015 року. Зі слів позивача сторони купили разом кухню, шафу-купе, дитячу та телевізор. Відповідач працював таксистом на бусі, оскільки спочатку мав старий, а пізніше купив інший. Будівництво будинку починали її чоловік та син. Свідок [PERSON] суду дав покази, що він з 2000 року позичав у [PERSON] гроші, а саме біля 20 тисяч доларів, якими користувався. В 2006 році він повністю з ним розрахувався. Також разом із відповідачем у 2010 році вони ходили купляти автомобіль для останнього, однак йому не відомо за чиї гроші. Знає тільки, що [PERSON] придбав його за 10 чи 11 тисяч доларів. Позивач проживала періодично, то у мами, то у відповідача. Свідок [PERSON] суду дав покази, що він є рідним сином відповідача. В кінці 2006 року його батько почав зустрічатись із позивачем, а згодом і почав разом із нею проживати. До старого будинку відповідач перевіз вживані речі: 3 телевізори, 2 холодильника, кухонний набір, диван та крісла, згодом придбав спальню. Коли позивач почала проживати із його батьком, то новий будинок вже був вимуруваний та накритий черепицею. Йому також відомо, що всі гроші батько тримав в себе, а [PERSON] мала свій заробіток та витрачали гроші тільки на себе та на свою дитину. Машину батько продав стару та придбав нову за один день за власні кошти. Позивач проживала з батьком з осені 2008 року по 2013 рік, коли поїхала на заробітки в Польщу. В цей час вони разом купили кухонний набір та все у ванну, у дитячу 2 шафи та підставку під телевізор. Господарства в них не було, а город обробляли лише сусіди. Свідок [PERSON] пояснила, що вона у 2005 році позичила у відповідача 10 тисяч доларів США. В 2007 році вона працювала в ТОВ «Роднічок» та до неї звернувся [PERSON] , та вона придбала йому 80 метрів кубічних блоку, що становить біля 8 тисяч доларів з доставкою. Решта боргу вона частинами віддавали біля 2-3 років. Свіки [PERSON] та [PERSON] суду дали покази, що вони є сусідами відповідача. Їм відомо, що коли позивач почала проживати із відповідачем, то новий будинок вже був зведений та накритий. Іван сам будував будинок. Після того як сторони з 2015 року почали проживати окремо відповідач доробив сходи на вулиці, утеплив будинок пінопластом, влаштував паркан з метало профілю зі сторони городу. Позивача вони рідко там бачили, господарство вона не вела та огород не обробляла. Суд вислухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що господарство по вул. Топорівська,11 в с.Чорнівка Новоселицького району Чернівецької області було придбано [PERSON] на підставі договору дарування від 07.12.2006 року серії ВЕІ №583687. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №350052 земельна ділянка за вищевказаною адресою призначена для індивідуального житлового будівництва та належить відповідачу. У вказаному дворі був розташований житловий будинок літ.А та фундамент іншого житлового будинку, що визнали сторони по справі. У відповідності до рішення №3 виконкому Чорнівської сільської ради Новоселицького району від 18.01.2007 року [PERSON] було надано дозвіл на будівництво житлового будинку у вищевказаному дворі, однак останній технічну документацію для будівництва не виготовив та почав самовільне будівництво. Впродовж весни-осені 2007 року ним було вимуровано та накрито новий будинок на отриманому згідно договору дарування фундаменті. Дані обставини підтверджуються показами сусідів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які повідомили що позивача ще не було коли хата була піднята та накрита. Матеріали на стіни відповідач отримав в ТОВ «Роднічок» через [PERSON], що підтвердила свідок в судовому засіданні та доведено специфікацією вказаного підприємства №КЕR000454 від 15.12.2006 року, згідно якої було виписано на імя [PERSON] 62,91 метра кубічних керамблоку. Факт використання саме 62,95 метри кубічних керамзитобетону для кладки стін підтверджено відомістю ресурсів до локального кошторису на будівництво житлового будинку згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи №181 від 01.03-05.05.2017 року. Суд вважає, що оскільки будівництво велося самовільно, то позивач правомірно просить визнати за нею право власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи. Виходячи з доведених належними та допустимими доказами обставин суд вважає, встановленим факт того, що під час перебування позивача та відповідача в шлюбі було здійснено наступні будівельні роботи: влаштовано внутрішнє оздоблення стін, стелі та підлоги (90665,09 гривень), влаштовано електропостачання та газопостачання (21023,74 гривні), що згідно висновку додаткової судової інженерно-технічної експертизи №735 від 05.10.2017 року становить 111688,83 гривень. Дані обставини були визнані представником відповідача та підтверджені показами свідків. Враховуючи викладене позивач має право на половину будівельних матеріалів та конструктивних елементів, що були використані під час вищевказаних робіт на суму 55844,42 гривень. Крім того, факт облаштування зовнішнього оздоблення стін після розірвання шлюбу підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON], а тому використані для цих робіт будівельні матеріали не можуть враховуватися як спільне майно подружжя. Щодо інших вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, то в їх задоволенні слід відмовити за недоведеністю. Позовні вимоги про встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки однією сімєю задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Щодо подружжя, то воно також вважається сімєю і у випадку коли з певних причин вони спільно не проживають. Враховуючи вищевказані приписи законодавства для доведення вищевказаної позовної вимоги необхідна наявність двох обовязкових ознак сімї: повязаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обовязків. В своїй позовній заяві [PERSON] просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з 30.10.2007 року до 10.03.2012 року, оскільки відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України при встановленні такого факту на все майно, яке придбано під час такого «фактичного» шлюбу поширюються норми Глави 8 СК України. Відповідно до свідоцтва від 22.10.2007 року між позивачем та [PERSON] вказаного числа було зареєстровано розірвання шлюбу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які являються тітками позивача підтвердили той факт, що сторони дійсно спільно проживали без реєстрації шлюбу за адресою по вул.Топорівська,11 в с.Чорнівка Новоселицького району Чернівецької області, що також не заперечував і відповідач. В свою чергу дані свідки посилалися на те, що зі слів [PERSON] їм відомо, що у сторін був спільний сімейний бюджет, однак покази в цій частині не можуть враховуватися судом як допустимий доказ, оскільки відомості про ці факти свідкам стало відомо від позивача яка являється заінтересованою особою по даній справі. Крім того, з показів свідків сусідів [PERSON] та [PERSON] було встановлено, що позивач та відповідач не вели господарство, оскільки у дворі не було сараю, позивач город не обробляла, бо цим займалися сусіди. Жодними іншими доказами в судовому засіданні не було доведено обставини існування взаємних прав та обовязків між [PERSON] та [PERSON] як обовязкової умови для встановлення вищевказаного юридичного факту. З іншого боку відповідач заперечував факт існування таких відносин та посилався на те, що позивач не мала навіть обовязку варити йому їсти, оскільки він кожен раз оплачував їй за харчування. Він також заперечував існування спільного бюджету, оскільки всі зароблені кошти [PERSON] витрачала на себе або передавала матері. Крім того, відповідно до довідки Чорнівської сільської ради №504 від 29.02.2016 року встановлено, що позивач та її дочка [PERSON] були зареєстровані в господарстві відповідача лише з 12.03.2012 року, а згідно довідки №82 від 03.03.2016 року що сільська рада не може підтвердити проживання сторін по справі впродовж 2007-2012 років як подружжя. Суд вважає, що існування однієї сімї в розумінні ст.74 СК України з боку чоловіка та жінки передбачає вільного волевиявлення з обох сторін на її утворення. Оскільки з показів позивача, які вона дала в судовому засіданні, було встановлено, що відповідач до березня 2012 року не бажав створювати сімю, то відповідно і не було його внутрішнього волевиявлення для такого юридичного факту, що в свою чергу проявлялося в зовнішніх проявах, відсутність спільного бюджету, відсутність взаємних прав та обовязків піклуватися один про одного. З іншого боку, зовнішнє сприйняття відносин між сторонами по даній справі не може свідчити про наявність або відсутність взаємних прав та обовязків. [PERSON] обставини того, що позивач та відповідач разом ходили на дні народження та весілля також не може підтверджувати вищевказаний факт. Як з пояснень сторін та показів свідків не було встановлено, що відповідач піклувався про здоровя [PERSON], возив її в лікарню, на обстеження, іншим чином дбав про її фізичне здоровя. В свою чергу підтвердження протилежного було встановлення факту, який підтвердили обидва із сторін, що відповідач у 2010 році за гроші привіз позивача із супермаркету «Караван» після роботи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачем не було доведено даних позовних вимог, оскільки не було доведено існування всіх обовязкових умов для встановлення такого факту у зазначений в позові період. Щодо позовних вимог про встановлення факту набуття рухомого майна в шлюбі та його поділ, то вказані вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до відповіді на адвокатський запит №8/2567 від 03.08.2015 року за [PERSON] зареєстровано транспортний засіб марки «Фольксаваген Транспорт» 2000 року випуску державний номерний знак [NUMBER] із 09.03.2010 року. Оскільки сторони перебували в шлюбі із 10.03.2012 року по червень 2015 року, то вказаний автобус не можна вважати спільною сумісною власністю подружжя. Суд вважає встановленим факт набуття спільно під час шлюбу сторонами по справі наступного майна: кухонної стінки, що складається з тумбочок білого кольору та червоно кольору та шафи-купе загальною вартістю 11400 гривень; холодильника сірого металічного кольору вартістю 1800 гривень; пральної машини марки «Бош» білого кольору вартістю 1000 гривень; спального гарнітуру коричневого кольору вартістю 3300 гривень; жалюзі на вікна в кількості 5 штук, в тому числі 3 штуки білого кольору та 2 штуки бежевого кольору загальною вартістю 1000 гривень; дитячої стінки білого та золотистого кольорів із дзеркалами та меблевої гарнітури прихожої світло-бежевого кольору загальною вартістю 16000 гривень; ванної білого кольору, унітазу білого кольору, біде білого кольору, умивальника білого кольору загальною вартістю 5600 гривень; газової плити-духовки марки «Вірпул» вартістю 2900 гривень; телевізора німецького виробництва металево-сірого кольору вартістю 600 гривень на загальну суму 43600 гривень. Даний факт частково визнав відповідач, та частково був доведений показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Оскільки позивач просить виділити їй в натурі половину спільного майна подружжя, то суд вважає за можливе виділити [PERSON] рухомого майна на суму 21700 гривень із компенсацією різниці вартості часток в розмірі 100 гривень, а саме: холодильник сірого металічного кольору вартістю 1800 гривень; пральну машину марки «Бош» білого кольору вартістю 1000 гривень; дитячу стінку білого та золотистого кольорів із дзеркалами та меблеву гарнітуру прихожу світло-бежевого кольору загальною вартістю 16000 гривень; газову плиту-духовку марки «Вірпул» вартістю 2900 гривень. Щодо судових витрат, то відповідно до ст.141 ч.2 п.3 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги заявлені на суму 230570,08 гривень, судом задоволено позовні вимоги на суму 77644,42 гривень, позивачем було сплачено 8632,80 гривень, з яких судовий збір 3948,80 гривень, 4684 гривень за проведення експертиз, відсоток задоволених позовних вимог становить 33,67 відсотка, а тому з відповідача слід стягнути 2906,66 гривень. Суд

Outcome: partial