Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнень від 01 грудня 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2009 року належить житловий будинок [ADDRESS], в якому за її згодою з 23 листопада 2009 року була зареєстрована як член її сім'ї відповідачка [PERSON], яка є її донькою та яка мала намір проживати з нею та здійснювати за нею догляд, але фактично з дня реєстрації без поважних причин в ньому не проживала і не проживає, так як мала власне житло спочатку в м. Дніпропетровську, а на даний час - в Магдалинівському районі Дніпропетровської області, де проживає зі своєю сім'ю. Оскільки відповідачка не проживає у належному їй на праві власності будинку без поважних причин більше року, просила визнати її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в будинку перешкоджає їй як власникові користуватися та розпоряджатися належним їй майном, вона змушена сплачувати комунальні послуги в тому числі і за відповідачку, яка має в декількох банках кредити, у зв'язку з наявністю яких її постійно турбують представники банків, які погрожують їй відібрати у зв'язку з боргами доньки і її власність, а в добровільному порядку донька на її неодноразові пропозиції припинити реєстрацію в її будинку не бажає. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи особисто під розписку (а.с.38) у судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу у її відсутність, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє представник з усіма повноваженнями сторони у справі згідно довіреності від 02 грудня 2014 року (а.с.53). У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав повністю і просив визнати відповідачку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням в належному їй на праві власності житловому будинку, пояснивши, що відповідачка є донькою позивачки, у зв'язку з чим в 2009 році вона дала згоду на реєстрацію останньої як члена своєї сім'ї в належному їй будинку, але [PERSON] у житлове приміщення не вселялась і в ньому не проживала, не має в будинку ніяких речей, оскільки мала раніше і має на даний час власне житло, в якому проживає зі своєю сім'єю. Оскільки відповідач не проживає в житловому будинку позивачки більше року без поважних причин, то вважає, що вона втратила право на користування житловим приміщенням в її будинку, а її реєстрація в будинку перешкоджає позивачці розпоряджатися своєю власністю та створює для неї негативні наслідки, оскільки вона, як пенсіонер, змушена оплачувати за відповідача комунальні послуги, а також мати неприємності від кредиторів відповідачки, яка має кредити в банках. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.38,39-44), в судове засідання 19 грудня 2014 року не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не надала суду і будь-яких заперечень щодо позову та доказів, які їх обґрунтовують, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача за згодою представника позивача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, передбачених ст. 224 ЦПК України, по наявним у справі доказах. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві [PERSON] згідно виданого Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 жовтня 2009 року (а.с.5), який зареєстровано товариством з обмеженою відповідальністю «Абріс» 04 листопада 2004 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим номером 117, та технічного паспорту від 04 жовтня 2009 року (а.с.6-8) належить на праві приватної власності житловий будинок [ADDRESS], в якому згідно довідки Дзержинівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області зареєстрована позивач [PERSON], 1937 року народження, та її донька [PERSON], 1963 року народження, як член сім'ї власника будинку (а.с.9), що підтверджується і записами у домовій книзі на даний будинок(а.с.11), копією паспорта на ім'я [PERSON] та відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с.18). Згідно з довідками Дзержинівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.9-10), актом обстеження житлових приміщень в будинку [ADDRESS] за участю депутата сільської ради [PERSON], в присутності [PERSON] було встановлено, що в житловому будинку за даною адресою фактично проживає лише [PERSON] (а.с.14), а відповідачка [PERSON] зареєстрована, але фактично не проживає, особистих речей у будинку не має, участі у сплаті комунальних послуг не приймає. В силу ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік. Відповідач [PERSON], яка була як член сім'ї позивача як власника житлового будинку, зареєстрована в ньому зі згоди власника, без поважних причин понад рік не проживає у належному позивачеві на праві власності житловому будинку, але своєї реєстрації в ньому не припинила, що порушує права позивача як власника на користування і розпорядження належним їй нерухомим майном. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідачка відсутня за місцем проживання без поважних причин понад один рік, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового будинку, в якому не з'являється і не користується ним з 2009 року, тобто з дня реєстрації в ньому. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, понесені ним при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved