Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтервуд» про стягнення заборгованості по заробітній платі, сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що з 20 березня 2012 року вона працювала у відповідача на посаді юрисконсульта, звільнена з роботи 10 червня 2013 року на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні їй не було виплачено заробітної плати у розмірі 14 296,79 грн., заборгованість по виплаті якої у порядку наказного провадження відмовлено, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду. Просить також стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 101 864,12 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі 3 619,07 грн. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час і місце розгляду справи, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, заочно. Суд, врахувавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що наказом №15/4-к від 20 березня 2012 року (а.с.15) [PERSON] прийнято на роботу на посаду юриста ТОВ «Інтервуд» в порядку переведення з ТОВ «ДЖИЛ» з 21 березня 2012 року, що підтверджується даними трудової книжки (а.с.а.с. 11-12). Наказом № 26-к від 10 червня 2013 року [PERSON] звільнена з посади юрисконсульта, за угодою сторін, згідно п.1 ст. 36 КЗпП України 10 червня 2013 року (а.с. 14). В наказі також наказано бухгалтерії виплатити [PERSON] компенсацію за 15 календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму. У відповідності до довідки від 10.06.2013 року №3 ТОВ «Інтервуд» сума заборгованості компанії перед [PERSON] по заробітній платі складає 14 296 грн. 79 коп. Таким чином, з огляду на зазначене, заборгованість відповідача по заробітній платі перед [PERSON] складає 14 296 грн. 79 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають грошові доходи, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення), разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Виходячи з наведених положень законодавства, зважаючи на те, що відповідачем порушено терміни виплати заробітної плати позивачу, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для компенсації відповідачем на користь позивача втрати частини заробітної плати. Як вбачається з проведеного позивачем розрахунку розмір компенсації втрати заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати складає 3 619,07 грн. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо в день звільнення працівник не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З точки зору закону заходи, встановлені ст.117 КЗпП України, є відповідальністю роботодавця перед працівником в разі несвоєчасного розрахунку при звільненні. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 розрахунок розміру середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру заробітної плати за останніх два місяці роботи. Відповідно до абзацу 1 пункту 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 pоку N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); л) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати. З даних довідки про заборгованість з виплати заробітної плати (а.с.13), вбачається, що у травні 2013 року заробітна плата позивача складала 3 000,00 грн., у червні 2013 року заробітна плата позивача складала 2 597,89 грн. Таким чином середньоденна заробітна плата позивача за один день роботи становить 199,92 грн., виходячи з наступного розрахунку: 3000,00 грн. + 2597,89 грн. / 28 (кількість відпрацьованих днів за травень, червень 2013 року). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням даних положень закону, а також того, що позивачем не підтверджено належними доказами обставини того, що вона зверталася до відповідача про виплату належних сум та їй було відмовлено, суд вважає можливим стягнути середній заробіток за 160 днів. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача в порядку ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню середній заробіток за затримку в розрахунку при звільненні за 160 днів в розмірі 31 987,00 грн. = 199,92 грн. * 160 днів. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 499,03 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial