Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду та просить встановити факт батьківства, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , а також внести до актового запису про народження №2, складеного 02.03.2007 виконавчим комітетом Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області відносно [PERSON] наступні зміни, а саме: в графі «батько» зазначити « [PERSON] », громадянин України, всі інші відомості залишити без змін, мотивуючи тим, що з 2006 року вона зустрічалася з [PERSON] , з яким мала близькі стосунки, та від якого завагітніла, і вони продовжували відносини. [INFO] у неї народився син - [PERSON] , батьком якого є [PERSON] .. Своїх шлюбних стосунків з [PERSON] вони не оформляли, так як не придавали цьому значення, а тому в свідоцтві про народження сина запис про батька був проведений виконком Кирданівської сільської ради тільки по її заяві, відповідно до ст. 135 СК України. За її вказівкою в актовому записі про народження сина у відомостях про батька зазначено « [PERSON] », тобто ім`я та по батькові співпадають з ім`ям та по батькові біологічного батька її сина - [PERSON] . З дня народження сина, [PERSON] визнавав себе батьком народженого сина, періодично надавав їй матеріальну допомогу на сина, спілкувався з ним та піклувався про нього. [INFO] [PERSON] помер. На день його смерті відкрилася спадщина на належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] . Тому син є спадкоємцем за законом після смерті свого батька. В Овруцькій ДНК заведена спадкова справа після смерті [PERSON] .. Іншим спадкоємцем на майно [PERSON] є також його син - відповідач по справі [PERSON] .. Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, з підстав зазначених у позові. При цьому, пояснила, що вона з [PERSON] зустрічалися років п`ять. Коли вони почали зустрічатися, він був вже давно розлучений. В 2006 році вона завагітніла. Вони проживали разом, коли вона була вагітна. Він забирав їх з пологового будинку. За його проханням вона назвала сина [PERSON] , як його батька, тобто в честь діда. Він хотів записати дитину на себе, казав розписатися, але потім після народження дитини, ще до року, вони посварилися і перестали спілкуватися. Посварилися не через дитину. Десь в рік вона познайомила його з сином і він з ним постійно спілкувався, дарував подарунки на Дні народження: велосипеди, телефон. Кожен місяць давав йому не менше 1 тис. грн., іноді більше. Зі школи забирав бувало і підвозив додому. На батьківські збори не ходив, бо вона ніколи про це його не просила. Сина завжди вважав своїм сином. Вони дуже схожі. Жив він в батьківській хаті в с. Острів. Після смерті [PERSON] його родичі продовжували з ними спілкуватися. Приїздила його сестра, дарувала [PERSON] подарунки. Відповідач також знає, що [PERSON] його син. Він одного разу з ним привозили [PERSON] гроші: 600 чи 700 грн.. Встановлення факту необхідне їй для оформлення пенсії в разі втрати годувальника. Крім того, після смерті [PERSON] відкрилася і спадщина на його майно. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що покійний [PERSON] розірвав стосунки з матір`ю [PERSON] більше 20 років тому. Родичі його недолюблювали невістку - [PERSON] , і відповідно і сина - [PERSON] . Тітка покійного хотіла оформити спадщину на себе, але не вийшло, тому вони стали шукати на кого оформити і знайшли позивача. В нього залишилася квартира в м. Овручі. З батьком [PERSON] спілкувався інколи, так як той пив. Представник третьої особи - Овруцького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, але надали клопотання про розгляд справи без їх участі. При цьому, надали письмове пояснення на позовну заяву, в якому вказали, що позивачем у позовній заяві не зазначено дати народження особи, яку вона просить записати батьком. Натомість позивач просить зазначити в графі батько « [PERSON] , громадянин України», всі інші відомості залишити без змін. Однак, вимога щодо зазначення громадянства батька «громадянин України» не підтверджена жодними документами, а враховуючи той факт, що громадянство підтверджується паспортом громадянина України, який був вилучений під час реєстрації смерті, просили суд додатково дослідити вказаний факт. Вислухавши в судовому засіданні пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, показання свідків та дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. В ч.8 ст. 7 СК України законодавець закріпив, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї Відповідно до ч. 2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок щодо застосування ст. 130 СК України та вказано, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). В п.7 постанови № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Факт батьківства у даній справі не може бути встановлено в окремому провадженні, оскільки існує спір про право на спадщину. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 3). [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується, в свою чергу, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.03.2007 (а.с.2). Батьками його вказані: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] - позивач. Згідно копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України від 22.09.2020 відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері (а.с. 25). Суд відмічає, що ім`я та по батькові особи, яка вказана батьком [PERSON] співпадає з ім`ям та по батькові [PERSON] . Причому, по батькові особи відповідає імені дитини позивача - [PERSON] , що узгоджується з її поясненнями в частині вибору імені дитини, а саме: вона назвала сина [PERSON] на прохання покійного [PERSON] - в честь його батька, і відповідно діда сина. Факт батьківства, а саме, що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , підтвердили в судовому засіданні і свідки: [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою [PERSON] .. Вони живуть поряд на одній вулиці. [PERSON] постійно їздив до [PERSON] . Десь весною 2006 року вони стали жити разом, а [INFO] в них народився хлопчик, якого назвали [PERSON] . Він дуже схожий на свого батька - одне обличчя. Після народження дитини жити разом вони перестали, але [PERSON] постійно приїздив до них, допомагав. Зокрема, дрова привозив, газ. Дарував подарунки сину на дні народження. Знає точно, що подарував 2 велосипеди, телефон. [PERSON] хвалився. Приїзжав іноді на ніч. Після його смерті приїздили до [PERSON] та сина в гості рідні сестра та тітка [PERSON]: [PERSON] - сестра та [PERSON] - тітка. Приїзжав [PERSON] на білому бусі. Свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] жив у [PERSON] з 2006 року до 2007 року. Вони з [PERSON] росли разом в селі, тобто знають одна одну з дитинства, в школу разом ходили. Вона була одружена і не проживала в селі. Повернулася після смерті чоловіка в 2005 році. [PERSON] її познайомила зі [PERSON] , коли зустрічались, потім проживали разом. Вона особисто їм говорила, що треба, щоб у них були дітки. Їй [PERSON] повідомила, що вагітна. Вона ходила з нею до лікаря. Зі [PERSON] вона іноді зустрічалася в селі, коли він не жив вже. Віталися, він говорив, що приїхав до сина. [PERSON] називав його папою. Також він приїзжав на дні народження до [PERSON] . Вона була на святкуванні, а він - ні. Дарував подарунок і їхав. Що син у нього просив, те він йому і купував. Їздив в машині з ним. Білий бус в нього був. [PERSON] дуже схожий на нього, навіть повадками. Тітка [PERSON] після смерті [PERSON] приїздить в гості. Віддала їм дрова після його смерті. Від допиту в якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - тітки та сестер покійного [PERSON] позивач відмовилася, вказавши, що сестра [PERSON] не має змоги приїхати з Росії, а іншим зателефонував відповідач і погрожував їм прокльонами, якщо вони підуть в суд. Суд не може покласти в основу рішення по справі пояснення представника відповідача щодо недолюблювання родичами покійного невістки - [PERSON] , і відповідно і сина - [PERSON] , бажання тітки покійного оформити спадщину на себе, не можливість та в зв`язку з цим пошуки того на кого оформити і відповідно знаходження позивача саме для оформлення спадщини, оскільки будь-якими об`єктивними доказами вказані обставини не підтверджено, і вони ніяким чином не впливають на досліджені докази, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, що підтверджують факт походження дитини позивача саме від [PERSON] . Таким чином, у суду відсутні будь-які підстави не довіряти поясненням позивача, показанням свідків, та письмовим доказам, які узгоджуються між собою, є належними та допустимими і в своїй сукупності з достовірністю підтверджують нетривале спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до зачаття дитини; визнання покійним [PERSON] свого батьківства та спільне утримання дитини при житті до часу смерті, та відповідно підтверджують походження [PERSON] , [INFO] , від [PERSON] , який помер [INFO] , а тому суд приходить до висновку, що факт батьківства, а саме: що [PERSON] , який помер [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , є доведеним. Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. В ст. 134 СК України законодавець закріпив, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно підлягають внесенню зміни до актового запису №2 від 02.03.2007 про народження [PERSON] , [INFO] , що був складений виконавчим комітетом Кирданівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, зазначивши батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. в дохід держави.

Outcome: approved