Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Запорізької міської ради про встановлення юридичного факту та визнання права власності в порядку спадкування, зазначивши в обґрунтування позову наступне. 29.12.2015 року померла мати позивача [PERSON], після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого входить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до заповіту від 16.06.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори вказане майно померла заповіла позивачу. Позивач звернулася до нотаріальної контори з питання щодо прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу було усно відмовлено. Оскільки позивач на час смерті спадкодавця мешкала з нею разом, вона фактично прийняла спадщину. За вказаних обставин позивач просить суд встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем, та визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не зявився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без фіксації судового процесу, у якій просить ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. \~ Згідно ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (пункт 2 Постанови). Факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] підтверджується актом від 18.07.2016 року, згідно до якого [PERSON] проживала разом зі [PERSON] з січня 2012 року по 29.12.2015 року за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Судом встановлено, що 29.12.2015 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 342982, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. За життя [PERSON] склала заповіт на імя [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори 16.07.1996 року, реєстровий номер № 2-819, відповідно до якого всю належну їй на праві власності частину однокімнатної квартири [ADDRESS] заповіла позивачу. Згідно наданої Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом інформації вих. №1981/01-21 від 19.09.2016 року, даний завіт не скасовувався та не змінювався. За життя [PERSON] належала 1/2 частина квартири [ADDRESS], що підтверджується копією Свідоцтва № 500 про право на житло від 15.05.1996 року, виданого Орджонікідзевською районною адміністрацією та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 65155277 від 05.08.2016 року. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та прийняла спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується актом від 18.07.2016 року. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивач прийняла спадщину, однак не може її оформити через нотаріальну контору, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved