Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, третьої особи, в якому просить встановити факт належності [PERSON] заповіту, складеного [PERSON], яка померла 03 березня 2014 року. Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку у праві власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь усі судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що її сусідка, [PERSON], ще за час свого життя склала в її користь заповіт, яким заповіла частину квартири під №5 у будинку №18 по вул. Грушевського у м. Дрогобичі Львівської області. Така квартира належала померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом з відповідачем, [PERSON] Після смерті [PERSON], яка сталася 03 березня 2014 року, з метою оформлення спадщини по заповіту позивачка звернулася приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Внаслідок чого, була заведена спадкова справа. Для оформлення спадщини необхідно надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, однак, оскільки такий є у відповідача [PERSON] і останній добровільно не бажає надати даний документи для оформлення спадкових прав позивачки, отже не визнає її права на частку у спадковому майні , тому позивачка позбавлена можливості в нотаріальному порядку оформити свої права на спадкове майно. Крім цього, у вище згаданому заповіті допущена помилка у написання прізвища спадкоємиці, а саме вказано як ««[PERSON], яка народилась 31 серпня 1969 року у місті Берегово Закарпатської області», замість правильного «Яводчак». За таких обставин звертається до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 09.02.2017 року зупинено провадження у справі до вирішення справи №442/7866/16-ц за позовом [PERSON]\~ в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до [PERSON] Виконавчого комітету [PERSON] міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, яка розглядається Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. Ухвалою від 30.10.2017 справу прийнято до провадження, призначено до розгляду. Ухвалою від 12.12.2017 провадження в справі зупинено до вступу в законну силу рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання заповіту недійсним (442/3201/17-ц). Відповідно до розпорядження Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 58 від 28.04.2017 року\~ та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями\~ матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] міської ради, за участю третьої особи приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно передано судді Нагірній О.Б. для розгляду справи по суті. Відповідно до п.п. 9 п. 1\~Перехідних положень Закону України № 2147 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»\~установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду\~ від\~11.05.2018\~поновлено провадження\~в справіта визначено проводити розгляд справи\~ за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач та її представник не зявилися, подали суду заяву, в якій просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, про причину неявки суду не повідомили. Представник відповідач [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, подав суду заяву про проведення розгляду справи у його відсутності, щодо задоволення позовних вимог покладається на думку суду. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з положеннями\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до вимог\~ст.1218 ЦК України\~визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Положеннями ч. 1\~ст. 1296 ЦК України\~визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ч.2\~ст.1297 ЦК України\~передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до\~ст.\~392\~ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його\~\~право власності. Судом встановлено,\~що [PERSON], ще за час свого життя склала заповіт на користь [PERSON] на належну їй частину квартири під №5 у будинку №18 по вул. Грушевського у м. Дрогобичі Львівської області, який було посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] 07 грудня 2010 року за р. №2444 (а/с 4). Як вбачається з свідоцтва про смерть серії І-СГ № 341060 (а/с 4) [PERSON] померла 03. Березня 2014 року. З копії свідоцтва про право власності на квартиру від 25.12.2007 року вбачається, що [PERSON], належала на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON] квартира [ADDRESS] (а/с 6). З копії листа приватного нотаріуса від 22.09.2016 року № 350/02-14(с/с 08/2014) встановлено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа щодо належності спадкодавцеві майна (а/с 8). Відповідно до п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 24 даної Постанови зазначено, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України, передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належать спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Як встановлено\~з матеріалів\~справи та\~встановлено в\~судових засіданнях,\~оригінал правовстановлюючого\~документу на\~спірну квартиру\~має відповідач\~[PERSON],який\~є іншим\~співвласником спірної\~квартири,\~але не\~належить до\~спадкоємців ні\~за заповітом,\~ні за\~законом жодної\~черги померлої\~[PERSON]\~Більше того,\~[PERSON]\~ взагалі не визнає права позивачки на спадкування за [PERSON] З письмової відповіді [PERSON] на заяву-вимогу [PERSON] про надання оригіналу свідоцтва про право власності на спірну квартиру, вбачається, що [PERSON] посилаючись на рішення Апеляційного суду Львівської області від 24.12.2015 не може надати [PERSON] оригінал витребуваного документу, оскільки така не входить в коло спадкоємців (а/с 9). Згідно ч.ч. 2-4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, а також зловживання правом в інших формах. При здійснені цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Суд звертає увагу на те, що відповідач [PERSON], як співвласник іншої частки у праві власності на квартиру, зловживає своїми права з метою недопущення здійснення права на спадкування за заповітом позивачкою, так як він одноосібно заволодів усією квартирою та документами на дану квартиру, будучи співвласником лише частини Отже, з матеріалів справи встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, позивачка звернулася до нотаріуса, за видачею свідоцтва про право на спадщину, але таке їй не видано через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. У відповідності до положень п. 4.15. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до положень ч.1\~ст.182\~ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В\~статті 55 Конституції України\~закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно\~ст.16 цього ж Кодексу\~може бути, зокрема, визнання права. Виходячи з положень\~ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї розяснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Отже, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Законодавцем встановлений певний порядок набуття права власності на нерухоме майно в порядку спадкування - нотаріальний порядок. Лише у випадку неможливості оформлення права власності на спадщину в нотаріальному порядку, спадкоємець має право на судовий захист свого невизнаного, оспорюваного чи порушеного права. Позивач використала всі можливості нотаріального оформлення свого права на спадщину, однак їй в цьому відмовлено з наданням правового обґрунтування. Таким чином, оскільки встановлено, що ? частки у праві власності на квартиру № будинку № 18 по вул. Грушевського в м. Дрогобич Львівської області належала [PERSON], але право власності у встановленому законом порядку на ? частку у праві власності на квартиру не можливо підтвердити оригіналом свідоцтва про таке, після її смерті позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, але з наведених вище причин нотаріус не може оформити право власності на вказане майно, тому позов\~в частині визнання права власності \~слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на спірне майно в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця. Поряд з тим, у вищезазначеному заповіті допущену технічну помилку (описку), а саме: у заповіті зазначено анкетні дані спадкоємиці як : «[PERSON], яка народилась 31 серпня 1969 року у місті Берегово Закарпатської області», замість правильного «Яводчак». \~ \~ \~ \~Те, що «Явдочак Галина Антонівна», як вказано у заповіті та «Яводчак Галина Антонівна» є однією і тією ж особою підтвердження паспортними даними , які збігаються з даними у заповіті імя, по-батькові, дата та місце мого народження \~ \~ \~ \~Як зазначено у п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування\~\~ розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається\~\~ до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення,\~\~які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. \~ \~ \~ \~Пунктом п. 6 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~передбачено розгляд в окремому провадженні справ про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, тобто юридичного факту від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Таким чином, позовні вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності [PERSON], яка народилась 31 серпня 1969 року у місті Берегово Закарпатської області, заповіту, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу, 07 грудня 2010 року зареєстровано за №2444, складеного [PERSON], яка померла 03 березня 2014 року є підставними та підлягають задоволенню. На підставі\~п.5\~ст.\~268\~ЦПКУкраїни датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення .

Outcome: approved