Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 23.10.2014 р. помер його вітчим [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно до складу якого входить квартира [ADDRESS]. За життя вітчим не склав жодних заповідальних розпоряджень, інших спадкоємців після його смерті немає. Спадщину прийняв шляхом вступу в управління та розпорядження спадковим майном, так як з дитинства проживав з [PERSON] однією сімєю. До дня смерті вітчима піклувався та доглядав за ним, купував ліки, сплачував комунальні платежі. Державним нотаріусом другої Нікопольської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та розяснено право про звернення до суду в звязку з чим ним подано позовну заяву за вимогами якої він просить встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сімєю та визнати за ним право власності на спадкове майно за законом. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягав, просив суд їх задовольнити. Представник Територіальної громади в особі виконкому Нікопольської міської ради в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову. Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: в тому числі, родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] є матірю [PERSON], позивача по справі (а.с. 75). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 1993 року стали проживати саме однією сімєю без реєстрації шлюбу, з усіма притаманними ознаками шлюбно-сімейних відносин за адресою квартира [ADDRESS]. 23.10.2014 р. [PERSON] помер. (а.с. 10) 31.12.2014 р. померла його мати [PERSON] (а.с. 65) Відповідно до Акту ОСББ «Молодість» та довідки ОСББ «Молодість» від 02.08.2015 р. [PERSON] [PERSON], [PERSON] проживали однією сімєю в [ADDRESS] з 1993 р. (а.с. 67) Зазначені обставини підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], пояснивши при цьому кожний окремо, що [PERSON] ставився до [PERSON] як до рідного сина. Сусідам навіть не було відомо, що [PERSON] є не рідним сином [PERSON], а з [PERSON] [PERSON] не знаходилися у офіційному шлюбі. Коли захворів [PERSON], [PERSON] піклувався за нього, доглядав його після двох інсультів та після його смерті займався похованням. Зазначені обставини підтверджуються залученими до матеріалів справи додатками наданими КП «Ритуальна служба», чеками та фото таблицею. (а.с. 60-64, 69-74) Відповідно до пункту 21 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо. Отже, суд вважає встановленим факт спільного проживання [PERSON] з 1993 р. як пасинка зі спадкодавцем по день смерті [PERSON], тобто по 23.10. 2014 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору дарування від 23.11.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1-2700 (а.с. 6, 7-8, 11, 12-47). На випадок своєї смерті [PERSON] спадковим майном не розпорядився (а.с. 51-53). Частиною 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Спадкоємців першої, другої та третьої черги за законом немає, тому відповідно до статті 1264 ЦК України право на спадщину після смерті [PERSON] отримують особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено факт спільного проживання [PERSON] з померлим спадкодавцем [PERSON] з 1993 року по день смерті 23.10.2014 року, тобто понад пять років, тому суд вважає, що [PERSON] набув право на спадкування після смерті [PERSON] як спадкоємець четвертої черги по закону. Оскільки позивач являється спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON], прийняв спадщину відповідно до вимог ст. 1268, ч. 3 ст. 1269 ЦК України, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за ним право власності на [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору дарування від 23.11.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 1-2700. Відповідно до ст. 88 ЦПК України позовна заява оплачена судовим збором. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved