Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Металургійної районної у місті ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником двокімнатної квартири №591, що розташовано за адресою:[ADDRESS], на підставі договору дарування від 02.06.2007 року. У зазначеній квартирі зареєстрована [PERSON]., яка є рідною сестрою позивача. Відповідач фактично в ній не проживає з листопада 2011 року, але при цьому здійснюється нарахування комунальних платежів, та позивач зобов'язана сплачувати комунальні послуги, нараховані в тому числі і на відповідача, що значно впливає на її матеріальний стан. У зв'язку з цим просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою, розташованою за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Гетьманська, 74/591. В судовому засіданні позивач присутньою не була, надала до суду заява про розгляд справи без її участі та фіксування технічними засобами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач в жодне судове засідання не з'явилась, в силу ч. 5 ст. 74 ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, причину неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надавала. Представник третьої особи в судовому засіданні присутнім не був, про час та місце розгляду справи повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення не надавав. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з'ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 02.06.2007 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 8). Відповідно розпорядження Голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 19 травня 2016 року № Р-223/0/3-16 «Про перейменування топонімів у населених пунктах області» [ADDRESS] У зазначеній квартирі зареєстровано дві особи, а саме - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Проте, відповідач у вказаній квартирі не проживає з листопада 2011 року, що вбачається з акту, посвідченого Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «ДОБРОБУТ-74» від 16.02.2017 року (а.с. 12). Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає у спірній квартирі тривалий час без поважних причин, між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, комунальні послуги відповідач не сплачує, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання особи, такою, що втратила право на користування житловим приміщення обґрунтованими та доведеними. Відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому сума понесених витрат у розмірі 640,00 грн. у вигляді сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved