Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначила таке. Вона проживає у власному будинку за адресою: Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. Зарічна, 44/2. Право власності на цей будинок підтверджується договором купівлі-продажу від 21 жовтня 1992 року № 3589. У даному будинку також зареєстрований відповідач, який в ньому ніколи не проживав, його майна та речей там ніколи не було. Вона його зареєструвала у своєму будинку, оскільки йому була потрібна реєстрація для отримання роботи. Зазначаючи, що місце проживання відповідача на цей час їй невідоме, його реєстрація створює їй перешкоди у користуванні своєю власністю: відповідач не сплачує рахунки за комунальні послуги, вона обмежена в користуванні правом на оформлення субсидії, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування її житловим будинком зі зняттям його з реєстрації. До початку судового засідання від позивача та третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житлового будинку від 21 жовтня 1992 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 3589, право власності на який було потім зареєстроване в БТІ, судом встановлено, що позивач купила будинок, розташований за адресою: Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. Зарічна, 44/2 і стала його власником. З довідки виконкому Станично-Луганської селищної ради від 24 липня 2017 року № 2875 та домової книги за адресою: Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. Зарічна, 44/2, вбачається, що у будинку, що належить позивачу, крім неї, в ньому також зареєстрований відповідач. Відповідач в розумінні статті 3 Сімейного кодексу України та статей 156, 64 Житлового кодексу УРСР не є членом сімї позивача, оскільки ніколи не проживав разом з нею і не був повязаний з нею спільним побутом, про що йдеться з акту обстеження житлово-побутових умов позивача від 24.07.2017, крім цього, цей факт підтверджується тим, що за комунальні послуги сплачувала виключно позивач (див. відповідні квитанції). У своїй позовній заяві позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування її житловим будинком, оскільки їй створюються перешкоди у користуванні ним, зокрема, вона обмежена в користуванні правом на оформлення субсидії. Виходячи з наведених вище норм закону суд вважає, що створені відповідачем позивачу перешкоди підлягають усуненню, які вона має право вимагати усунути в будь-який час та будь-яким шляхом. Такий висновок цілком відповідає правовій позиції Верховного Суду України, який у постанові від 16.11.16 р. у справі № 6-709цс16 зазначив, що аналіз статті 391 Цивільного кодексу України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За таких обставин, достовірно встановивши, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: Луганська область, смт. Станиця Луганська, вул. Зарічна, 44/2, та відповідачем їй створюються перешкоди у користуванні цим будинком, суд вважає вимогу позивача щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування належним їй будинком, обґрунтованою. Що стосується вимоги позивача щодо зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою проживання позивача, суд вважає її такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Наведена норма закону свідчить, що зняття відповідача з реєстрації місця проживання для уповноваженого органу з реєстрації місця проживання громадян є обовязковою процедурою виконання судового рішення про позбавлення особи права користування житловим приміщенням, тому в цій частині вимога позивача є безпідставною. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Із поданої позовної заяви вбачається, що позивач в ній обєднала дві вимоги немайнового характеру, однак оплатила судовий збір лише за одну, що судом було помічено вже після відкриття провадження у справі. За таких обставин, за рахунок того, що суду неможливо встановити, яку саме вимогу позивач оплатила, відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у випадку задоволення лише однієї вимоги позивача, в такому разі суд вважає, що недоплачений позивачем судовий збір слід зарахувати на рахунок держави, при цьому не стягувати з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання цієї заяви. На підставі наведеного,

Outcome: partial