Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 22 вересня 2014 року, звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення авансу та моральної шкоди, зазначивши на обґрунтування позову, що 10 серпня 2013 року між нею та відповідачем у справі був укладений у простій письмовій формі договір про наміри купівлі-продажу об'єкту нерухомості та передачі завдатку, відповідно до якого відповідач мала намір продати їй об'єкт нерухомості, розташований по [ADDRESS] до 15-20 вересня 2013 року за 12000 доларів США, а нею було передано в момент підписання аванс у сумі 300 доларів США та 1600 гривень, що було визначено сторонами на момент укладення угоди як 500 доларів США. До 20 вересня 2013 року відповідачем не було вчинено будь-яких дій щодо нотаріального оформлення угоди купівлі-продажу вищезазначеного будинку, а 24 вересня 2013 року відповідач написала розписку, згідно якої отримала від позивача грошову суму 24 600 гривень, що дорівнювало 3000 доларів США та з урахуванням раніше сплаченого завдатку в розмірі 500 доларів США всього складало 3500 доларів США, а сума, що залишилась до сплати, становила 8 500 доларів США, яку відповідач була готова отримати після оформлення угоди. Крім цього, розпискою від 24 вересня 2013 року відповідач [PERSON] дозволила позивачу [PERSON] в'їхати до будинку, вести господарство та сплачувати комунальні послуги, що і було нею зроблено, при цьому вона вставила металопластикові вікна, одні міжкімнатні пластикові двері зі склом та двоє вхідних дверей з гарнітурою, на що витратила 15 586 гривень та які вона має намір повернути в натурі. 02 квітня 2014 року відповідач [PERSON] повідомила її про те, що передумала продавати будинок, а отримані кошти віддасть потім колись, після чого позивач в той же день виявила, що замки на дверях зламані та змінені. 07 квітня 2014 року в присутності дільничного інспектора міліції [PERSON] забрала свої речі з будинку. Оскільки відповідач в добровільному порядку не повертає отриману суму завдатку, то з посиланням на ст.ст. 546,548,570 ЦК України вважала передані відповідачеві грошові кошти авансом, який підлягає поверненню, оскільки сторони при укладені попереднього договору не дотримались встановленої законом форми для даного виду договорів купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна, який підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Недотримання визначеної законом форми договору свідчить про його недійсність, а завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов'язання, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача сплаченого нею в рахунок вартості будинку авансу. Також з посиланням на п.4 ч.1 ст.611 (ч.1 ст.1167) ЦК України вважає, що діями відповідача їй завдано моральної шкоди на суму 5 000 гривень у зв'язку з тим, що нею було затрачено кошти, додаткові час та зусилля для здійснення покращення будинку, а відповідач відмовляється повернути сплачений аванс, внаслідок чого вона почуває себе ошуканою, так як після відмови відповідача продати домоволодіння вона змушена повернутися у шумне, екологічно забруднене місто, що не відповідає стану її здоров'я, так як вона має ряд хронічних захворювань. Крім цього, між ними була домовленість про здійснення остаточного розрахунку за домоволодіння після того, як вони продадуть свою квартиру у м.Дніпропетровську, у зв'язку з чим вони знайшли покупців на квартиру, але були змушені відмовити їм, так як відповідач відмовилась продати їм будинок. Відповідач дозволила їй з родиною переселитись у будинок, налагоджувати побут і проводити ремонт, після чого вони перевезли речі, облаштували вікна і двері, засадили огород, а внаслідок дій відповідача все це втратили, що призводить до постійних переживань та моральних страждань, при цьому розмір шкоди обґрунтовується нею п'ятистами гривнями за кожен місяць втрачених сподівань, починаючи з моменту їх домовленості у серпні 2013 року та до дня подачі позову до суду. Ухвалою Солонянського районного суду від 23 жовтня 2014 року провадження в частині позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення збитків в сумі 15 586 гривень 00 копійок за клопотанням представника позивача закрито в зв'язку з відмовою позивача від цієї частини позовних вимог та прийняття відмови від позову судом (а.с.69). Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов про стягнення сплаченого авансу та стягнення моральної шкоди підтримав в повному обсязі з зазначених в позовній заяві підстав. Позивач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.62), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник з усіма повноваженнями сторони у справі за нотаріально посвідченою довіреністю (а.с.37). В судовому засіданні 09 вересня 2014 року позов підтримала в повному обсязі та прохала його задовольнити. Представник відповідача [PERSON]- [PERSON] позов не визнав та пояснив, надавши суду і письмові заперечення на позов (а.с.50-51), що позовні вимоги є необґрунтованими з огляду на те, що передані позивачем на виконання умов укладеного сторонами 10 серпня 2013 року попереднього договору про намір купівлі-продажу нерухомості та передання завдатку грошові кошти в сумі 24 600 гривень є завдатком, а не авансом як зазначає позивачка, оскільки за змістом та формою попередній договір відповідає вимогам закону та волевиявленню сторін, які визначили обсяг своїх зобов'язань та зобов'язалися виконувати умови договору, усвідомлювали правову природу грошових коштів, які передавались у якості забезпечення виконання зобов'язань як завдаток та прагнули настання правових наслідків, які б мали настати у разі порушення зобов'язання однією зі сторін. Оскільки не укладення основного договору купівлі-продажу відбулося саме з вини позивача [PERSON], так як вона не продала свій будинок і не мала коштів для сплати повної вартості за договором купівлі-продажу, то відповідач [PERSON] не повинна відповідно до вимог ст.571 ЦК України повертати позивачу сплачений завдаток, так як зобов'язання за договором сторонами повинні виконуватись належним чином відповідно до умов укладеного у відповідності з чинним законодавством договором. Також вважає, що позивач не зазначила обґрунтувань та не надала доказів стосовно завдання їй моральної шкоди, оскільки відповідач не вчиняла ніяких неправомірних дій по відношенню до позивача. Відповідач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через свого представника (а.с.62), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу за її відсутності, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник з усіма повноваженнями сторони у справі за нотаріально посвідченою довіреністю (а.с.52). Свідок [PERSON] показав суду, що проживає по [ADDRESS] де в сусідньому будинку з 2006-2007 років проживала з сім'єю [PERSON], яка приблизно в 20-х числах серпня 2013 року виносила з будинку свої речі та вантажила їх на автомобіль, при цьому вона повідомила йому, що має намір переїхати проживати в інше місце, а у нього будуть нові сусіди та тут буде проживати [PERSON] Зі слів останнього та з розписки, яку [PERSON] давав йому читати, йому відомо, що всіх грошей за купівлю будинку вони [PERSON] не віддали, а договір купівлі-продажу не оформили. Нові сусіди стали жити і господарювати в будинку, а коли стало холодно змінили троє дверей і вікна в будинку (два в спальні та два в літній кухні). Йому не відомо чи давала [PERSON] згоду на їх заміну, але чоловік [PERSON] приїздив до свого будинку і бачив, що вікна та двері замінені. Бачив, як [PERSON] зі своїм чоловіком навесні 2014 року зайшли на подвір'я цього будинку та щось робили з замком на вхідних дверях, про що він повідомив в цей же день нових сусідів. [PERSON] приїхав в цей же день до будинку, проте зайти в нього не зміг, оскільки виявилося, що в замках на вхідних дверях була замінена серцевина, після чого телефонував до чоловіка [PERSON] з приводу заміни замків. З 01 чи 02 квітня 2014 року та по даний час в цьому будинку знову проживає сім'я [PERSON], від якої він знає, що [PERSON] не продав свій будинок у м.Дніпропетровську, тому він поживе 2-3 місяці в її будинку до продажі свого, після чого сім'я [PERSON] вселилась у спірний будинок. Свідок [PERSON] показав суду, що є чоловіком позивача [PERSON] В серпні 2013 року вони домовилися з [PERSON] про продаж належного останній житлового будинку в селі Звонецький Хутір протягом місяця, оскільки на належний їм будинок в м.Дніпропетровську також знайшовся покупець. Оскільки вони з позивачкою не продали свого будинку, то повідомили відповідачку [PERSON] про це і запропонували їй надати завдаток за купівлю належного їй будинку, на що відповідач погодилась та повідомила їх про те, що буде чекати 1-2 роки поки вони продадуть свій будинок та заплатять іншу частину грошей. Подружжя [PERSON] дозволили їм переїхати до будинку, передали їм ключі від будинку та просили за ним наглядати, після чого вони вселились в будинок та стали доглядати за ним та земельною ділянкою. Оскільки вінка та двері в будинку розвалювалися, то він - [PERSON] попросив дозволу у [PERSON] замінити їх, проти чого остання не заперечувала. [PERSON] з дружиною змінили в будинку 4 вікна та 3 дверей. В спірному будинку він з дружиною проживав не постійно, а періодично, а потім подружжя [PERSON] 01 квітня 2014 року повідомило їх, що їм самим немає де жити та що їм треба пожити в будинку 2-3 місяці, при цьому на пропозицію пожити у належному їм будинку у м.Дніпропетровську вони згоди не дали. З огляду на ситуацію, що склалася він запропонував відповідачу та її чоловікові повернути гроші, сплачені як завдаток, на що останні відмовили це зробити та змінили замки в дверях будинку, внаслідок чого він з [PERSON] не змогли відкрити двері у будинку та змушені були звертатися до міліції та за допомогою дільничного міліціонера змогли забрати свої речі з будинку. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України належними сторонами і у визначений зобов'язанням строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Договором, згідно ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, при цьому договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору, сторони відповідно до ст.627 цього Кодексу є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором, а зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом, а згідно положень ч. 2 ст.207 цього Кодексу, якою передбачені вимоги до письмової форми договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями ст.209 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а згідно ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Судом встановлено, що 10 серпня 2013 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено в простій письмовій формі договір про наміри купівлі-продажу нерухомості та про передачу завдатку (а.с.7), відповідно до умов якого сторони домовились про укладення до 15-20 вересня 2013 року договору купівлі-продажу будинку загальною площею 85,7 кв.м, веранди, сараю та гаражу які знаходяться за адресою: [ADDRESS], вартістю 12 000 доларів, а також про передачу 300 доларів США та 1 600 гривень, що дорівнює 500 доларам США в якості завдатку. Також встановлено, що 24 вересня 2013 року [PERSON] написала розписку про отримання від позивача 24 600 гривень, що еквівалентно 3 000 доларам США, за продаж будинку [ADDRESS] та про раніше отримані 500 доларів США в якості завдатку, зазначивши, що разом отримала від [PERSON] 3 500 доларів США, а іншу суму в розмірі 8 000 доларів США отримає після нотаріального оформлення угоди. В розписці також зазначено, що [PERSON] дозволяє [PERSON] в'їхати до цього будку з 24 вересня 2013 року (а.с.8). В судовому засіданні позивачка та представники сторін підтвердили обставини укладення в письмовій формі договору про наміри купівлі-продажу нерухомості та про передачу завдатку, а також те, що договір купівлі-продажу будинку у визначений попереднім договором строк не укладали, при цьому позивач посилається на те, що причиною не укладення такого договору є те, що відповідач втратила намір продавати будинок, а представник відповідача зазначає, що договір купівлі-продажу було не укладено з вини позивачки, яка не мала достатніх коштів для купівлі будинку. Таким чином судом встановлено, що попередній договір було укладено сторонами в простій письмовій формі, а в подальшому сторони не укладали договору купівлі-продажу будинку у формі та порядку, передбаченому ЦК України. Відповідно до ст.546,547 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, при цьому правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій форм, а в разі недотримання письмової форми є нікчемним. У розумінні ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання, а якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом, при цьому згідно ст.571 цього Кодексу якщо порушення зобов'язання сталося з вини божника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржнику завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна в порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором, а у разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Згідно вимог статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено в письмовій формі лише попередній договір (а.с.7), забезпечення якого завдатком законом не передбачено, а зі змісту попереднього договору вбачається, що передані за цим договором кошти не є забезпеченням виконання попереднього договору, а є авансом в рахунок визначеної сторонами вартості об'єкту купівлі - продажу: житлового будинку по [ADDRESS] вартістю 12 000 доларів США, а спору про розмір переданих позивачем відповідачеві коштів на день розгляду справи не має, оскільки відповідачкою [PERSON] особисто зазначено розмір завдатку та отриманих від майбутнього покупця [PERSON] грошових коштів як в тексті попереднього договору про наміри купівлі-продажу нерухомості та передачі завдатку від 10 серпня 2013 року, так і в розписці про отримання в рахунок вартості будинку грошових коштів в розмірі, що еквівалентно 3500 доларам США (а.с.7-8) та не оспорювалось сторонами в судовому засіданні при розгляді справи судом по суті позову. Більш того, згідно положень ст.635 ЦК України передбачено, що необґрунтоване ухилення однієї із сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою лише для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства, але не є підставою для відмови в поверненні отриманого авансу, у зв'язку з чим не можуть бути прийняті доводи представника відповідача про те, що між сторонами існувало зобов'язання, виконання якого забезпечувалось завдатком відповідно до вимог чинного законодавства, який не підлягає поверненню, так як саме позивачка є винною в неукладені основного договору. Оскільки сторонами було укладено лише попередній договір, а договір купівлі-продажу будинку як основне зобов'язання, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, то передана відповідачу грошова сума в розмірі, що на момент передачі була еквівалентна 3 500 доларів США, є авансом, який і підлягає поверненню відповідачем позивачу в розмірі 40 565 гривень за курсом на день подання позову, тому позовні вимоги в цій частини підлягають задоволенню в повному обсязі, при цьому не має значення з вини позивача, чи відповідача не було укладено основне зобов'язання, а вказані висновки суду не суперечать правовим висновкам Верховного суду України, що зазначені в постанові від 13 лютого 2013 року у справі №6-176цс12. В той же час, щодо позовних вимог позивача щодо стягнення спричиненої моральної шкоди в розмірі 5000 гривень, то суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, а розмір відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Згідно ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: п.4- відшкодування збитків та моральної шкоди. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було завдало позивачеві [PERSON] душевних страждань внаслідок того, що нею в зв'язку з наявність попереднього договору на укладення в майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна були витрачені додаткові час і зусилля для забезпечення можливості користування будинком та земельною ділянкою, здійснення покращення в будинку, а відповідач після не укладення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку відмовився в позасудовому порядку повертати отримані в якості завдатку кошти, в зв'язку з чим позивач вважає себе ошуканою. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що діями відповідача позивачу спричинена моральна шкода, розмір якої суд визначає з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та інших обставин, що мають значення для вирішення даного позову, але її розмір не є настільки значним як про це заявляє позивач. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд з урахуванням вимог ст.23, ст.1167 ЦК України виходить з характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, їх тривалості, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та інших негативних наслідків, а також засад розумності, справедливості, виваженості та об'єктивності, і вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в сумі 1 000 гривень, оскільки саме така сума буде необхідною та достатньо адекватною компенсацією спричиненої моральної шкоди, а в задоволенні решти позову про стягнення моральної шкоди суд вважає необхідним відмовити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, який було сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial