Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до Красненьківської сільської ради, вказуючи, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який за життя заповів усе своє майно [PERSON]. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 435 та посвідчено 11.03.2011 року приватним нотаріусом Іллінецького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] Заповіт не змінено та не скасовано. [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті батька [PERSON]. Інших спадкоємців, на яких поширюється дія ст. 1241 ЦК України немає. До спадкового майна покійного належала земельна ділянка ( пай ) площею 2,2933 га, що розташована на території Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виготовленому на бланку серії ВН №010143, наданому на підставі розпорядження Іллінецької районної державної адміністрації від 09.04.2004 року №114 для ведення особистого селянського господарства та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №169, грошові вклади в Іллінецькому ТВБВ №10001/0148 ПАТ «Державний Ощадний банк України» на суму 762,70 грн. ( рахунок [NUMBER]) з належними виплатами та компенсацією та майно пайового фонду, що знаходиться в пайовому фонді бувшого КСП «Лисогірське» с. Лиса Гора Іллінецького району Вінницької області в розмірі 2310 грн. або 0,378 відсотків, яке на день смерті [PERSON] належало йому на праві власності відповідно до свідоцтва на право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ VІ №003874. Державний нотаріус Іллінецької державної нотаріальної контори відмовив у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину в зв»язку із пропущенням встановленого законодавством шестимісячного строку вказаному в ст. 1270 Цивільного кодексу України для подачі такої заяви та порекомендувала звернутися до Іллінецького районного суду. Однак цей строк позивачем пропущено по поважній причині, а саме, [PERSON] не знала про існування вказаного вище заповіту, про це їй повідомили працівники Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області. Також вона не знала про існування зазначеного вище спадкового майна, тому не звернулася вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тому вважає, що пропустила строк по поважній причині. Позивач не може оформити свої спадкові права на наведене майно, тому вимушена звернутись із вказаним позовом до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, проте засобами поштового зв'язку надіслала на адресу суду заяву, у яких просить розглядати справу у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач - Красненьківська сільська рада Іллінецького району Вінницької області позовні вимоги визнала повністю, про що до суду подано відповідний лист із проханням вирішити справу у відсутність представника сільської ради. Відповідач - ПАТ «Державний Ощадний банк України» позовні вимоги визнала повністю, про що до суду подано відповідний лист із проханням вирішити справу у відсутність представника. За таких обставин, суд визнає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та представника відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до п. 3.5 Листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Однак, в судовому засіданні було встановлено, що покійний [PERSON] 18.10.2004 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто мав на праві власності земельну ділянку (пай), яка відповідно до вимог закону входить до спадкового майна та може спадкуватись. Згідно довідки Красненьківської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, та відповідно до запису в домовій (по господарській) книзі виконавчого комітету сільської ради № 6 за 2011-2015 роки, померлий [PERSON], який народився [INFO] в с. Буди Тростянецького району Вінницької області, на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS]. Виходячи зі змісту заповіту [PERSON], відповідно до якого покійний все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 8), вказані обставини суд визнає як підставу визнання за [PERSON] права власності на вказане спадкове майно, яке належало спадкодавцю. Окрім того, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачами і задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки вони, крім повного їх визнання відповідачами, підтверджуються поданими позивачем письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] від 25 березня 2013 року (а.с. 7), копією заповіту [PERSON] від 11.03.2011 року, реєстровий № 435, відповідно до якого, він заповів [PERSON] все своє майно (а.с. 8), копією Державного акта, виданого на ім'я [PERSON] ( а.с. 9 ), витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку землі ( а.с. 10), копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), виданого на ім'я [PERSON] (а.с. 11), копією ощадної книжки, виданої на ім'я [PERSON].(а.с. 13). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права, обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Враховуючи те, що позивач на даний час не може оформити свої права, її права підлягають захисту в судовому порядку, шляхом визнання за нею відповідного права. Оцінюючи в сукупності всі досліджені у справі докази, а також враховуючи повне визнання відповідачами по справі позову, суд визнає доведеними вимоги позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved