Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

позивач з урахуванням ст. ст. 526, 530, 631, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №003-23023-150607 від 15.06.2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1890,00грн. на придбання майна, на умовах визначених, із ставкою 0,01% річних (п.2.3. Договору), та за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 1,11% в місяць (п.2.5. Договору). Моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на розрахунковий рахунок кредитора в повному обсязі. Станом на 31.03.2014р. відповідач не виконала належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, на загальну суму 1308,75грн., яка складається із: заборгованості за сумою кредиту 1176,56грн., заборгованості за відсотками: 0,03грн., заборгованості за комісіями: 132,16грн.. У зв'язку з чим, просить стягнути з позичальника [PERSON] заборгованість у розмірі 1308,75грн. та покласти на останню обов'язок відшкодувати сплачений судовий збір у розмірі 243,60грн.. До судового засідання представник позивача не з'явився, надіслав заяву про слухання справи без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, вважає, що відсутні підстави до застосування строків позовної давності, та дає визначене законом право в судовому порядку вимагати стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, надавши заперечення, та вказала, що добросовісно виконувала свої зобов'язання за кредитом, але з жовтня 2007 року в силу тяжких матеріальних становищ почала сплачувати кредит не за графіком. З виданої банком довідки видно, що із заплачених протягом 10.07.2007 року - 13.06.2008 року коштів в сумі 2270,00грн. - на погашення тіла кредиту віднесені лише 521,31грн., а 1670,00грн. були неправомірно віднесені на погашення пені (неустойки). Банк протягом 2008-2014рр. жодного разу не виказував претензій по заборгованості. Кредит надавався на строк 10 місяців, з кінцевим терміном повернення сплати всіх плат не пізніше 14.04.2008 року. Позивач, порушивши всі правила роботи щодо черговості погашення відсотків, тіла кредиту, комісії та пені за кредитом, після закінчення строку дії кредиту, відніс на погашення неправомірно нарахованої пені, не зменшивши тіло кредиту, і розраховані надходження протягом дії кредитного договору перевищили суму, яку необхідно було сплатити банку за кредитом на 322,03грн.. Крім того, відповідач звернулася до суду із заявою щодо застосування строків позовної давності, вказавши, що відповідно до ст.256 ЦК України термін позовної давності за кредитним договором №003-23023-150607 від 15.06.2007 року сплинув, з 13.06.2008р. після сплати всієї заборгованості за кредитом банк жодних претензій не виказав. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, заслухавши думку відповідача щодо застосування строків позовної давності, врахувавши думку представника позивача, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до загальних положень цивільного процесуального законодавства, суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини (ст. 214 ЦПК України). При цьому, факти та підстави позову, які підведені під гіпотезу певної норми матеріального права, вказують на юридичну природу спірних правовідносин, що являється предметом позову. Вбачається, що предметом вимог позивача ПАТ «Дельта Банк» є стягнення заборгованості, адже уклавши з ТОВ «Комерційний банк «Дельта» кредитний договір №003-23023-150607 від 15.06.2007 року та отримавши кредитні кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON], відповідач по справі, порушила договірні зобов'язання, і станом на 31.03.2014р., допустила утворення заборгованості по кредиту на суму 1308,75грн., на час звернення до суду з даними позовними вимогами, яка на день винесення рішення залишається незмінною. Згідно до ст.509 Цивільного Кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов'язанні - ст. 530 ЦК України. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, і за порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Із матеріалів справи встановлено, що [PERSON], відповідач по справі, 15.06.2007 року уклала кредитний договір №003-23023-150607 з ТОВ «Комерційний банк «Дельта», згідно з умовами якого було надано кредитні кошти у розмірі 1701,00грн. на придбання майна, на умовах визначених, із ставкою 0,01 річних (п.2.3. Договору), та за ведення кредитної справи відповідач сплачує кредитору плату в розмірі 1,11% в місяць (п.2.5. Договору). Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у визначеній сумі, про що свідчить меморіальний ордер №20510177 від 15.06.2007 року. Відповідно до розрахунку ціни позову, відповідач не виконав належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, і станом на 31.03.2014р. заборгованість становить 1308,75грн., та складається із заборгованості: за сумою кредиту - 1176,56грн., за відсотками - 0,03грн., за комісіями - 132,16грн.. Відповідно до статуту Публічного акціонерного товариства «Дель Банк», затвердженого Рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів АТ «Дельта Банк» №2 від 30.01.2012 року, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є правонаступником ТОВ «Комерційний банк «Дельта», і згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст. 516 ЦК України. Отже, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги по кредитному договору №003-23023-150607 від 15.06.2007 року, і право звертатися до суду з позовними вимогами щодо [PERSON] про стягнення існуючої заборгованості за кредитним договором. Суд критично ставить на посилання відповідача про те, що кредитний договір №003-23023-150607 від 15.06.2007 року був закритий 13.06.2008р. після сплати суми в 1320,00грн., так як за даними розрахунку заборгованості (ціни позову), наданого позивачем у платіжний період 16.05.2008р. по 15.06.2008р. кошти в сумі 1320,00грн., які були сплачені відповідачем, позивачем зараховані на пропуск платежів, і у позичальника залишалася прострочена заборгованість по кредиту в сумі 1176,56грн., прострочена заборгованість за відсотками - 0,03грн., прострочена заборгованість за комісією - 132,16грн., тобто загальна сума заборгованості на платіжний період з 16.06.2008р. склала 1308,75грн., і залишилась незмінною на час пред'явлення позову, та є не спростованою відповідачем. В ході судового розгляду відповідач визнала ту обставину, що з жовтня 2007 року почала сплачувати кредит не за графіком. Відповідно до порядку надання кредиту, нарахування та оплати всіх плат за договором кредиту (п.2.11), сума платежу спрямовується кредитором на погашення заборгованості позичальника в порядку: в першу чергу - штрафи та пені, в другу чергу - заборгованість по платі за ведення кредитної справи, в третю - заборгованість на нарахованими процентами, в четверту - заборгованість за кредитом. При цьому, в пергу чергу погашається прострочена заборгованість за цим договором, а потім поточна. У зв'язку з цим, суд, відкидає посилання відповідача про те, що кошти в сумі 2270,00грн., які були нею заплачені по кредитному договору з 10.07.2007 року - 13.06.2008 року, відповідачем неправомірно віднесені на погашення пені (неустойки) у розмірі 1670,00грн., і лише 521,31грн. на погашення тіла кредиту. Вирішуючи питання застосування позовної давності за заявою відповідача по кредитному договору №003-23023-150607 від 15.06.2007 року, суд вважає, що останній на час звернення позивача з даним позовом є діючим згідно положень п.10.1 кредитного договору, де зазначено, що строк дії Договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язання за цим Договором, та є узгодженим з вимогами діючого законодавства. Так, ст.526 ЦК України вказує, що, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином - ст.599 ЦК України. Відповідно до ч.4 ст.631 ЦК України, закінчення строку договору не звільняє сторони відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Отже, із заявленої позивачем заборгованості, доведеною, на думку суду, слід вважати заборгованість відповідача перед позивачем, яка складається із: заборгованості за сумою кредиту - 1176,56грн., заборгованості за відсотками - 0,03грн., заборгованості за комісіями - 132,16грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та не спростована відповідачем , яка і підлягає до стягнення, на загальну суму 1308,75грн.. Враховуючи положення ст. 79 ЦПК України та приймаючи до уваги те, що у зв'язку із розглядом справи в суді позивач, поніс витрати в розмірі 243,60грн., за сплату судового збору, суд, стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, згідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільним процесуальним законодавством України. На підставі наведеного та

Outcome: approved