Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, мотивуючи свої вимоги тим, що за життя її чоловіку [PERSON] на підставі державного акту серії ЯИ №184799 від 20.11.2009 за №010961400565 належала на праві власності земельна ділянка площею 0,0250 га, розташована по [ADDRESS] . Так як під час складання державного акту та виготовленні технічної документації межа земельної ділянки була нанесена не рівно, як повинно бути внаслідок тривалого використання, а з виступом на їх частину, вона з чоловіком вирішили скасувати державний акт. Рішенням Сумського апеляційного суду від 20.07.2010 рішення Охтирського міськрайонного суду скасовано, прийнято нове рішення, яким визнано недійсним державний акт ЯИ №184799 з 20.11.2009 на ім`я [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, розташовану в [ADDRESS] . У схемі земельної ділянки зображеній в технічній документації, яка лягла в основу виготовлення скасованого державного акту, мається виріз. Такого роду виріз зберігався всупереч її з чоловіком волі. Адже вони бажали, щоб межа була рівна. Так було зображено і на Генеральному плані що міститься в інвентарній справі. Внаслідок такого вирізу вона втрачає значну площу. Відступ складає близько 5 метрів. Крім того, по території проходить водогін та знаходиться погріб. Якщо лінія межі від точки А до точки Г буде не рівна, а з вирізом, це створить незручності, порушить її право, як співвласника і спадкоємця, належно обслуговувати будинок з надвірними спорудами, обслуговувати мережу водогону, буде унеможливлено до неї доступ, а також доступ до погребу. Така конфігурація земельної ділянки перекриє під`їзд до будинковолодіння. Зазначена в технічній документації та державному акті ширина дворового проїзду між тією частиною, якою користується позивач, та межею земельної ділянки по поворотним точкам Д-Е є меншою ніж 1 м., що не відповідає будівельним нормам і правилам. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про спадщину за заповітом від 05.07.2019 вона є власницею 2/8 частин житлового будинку з господарчими спорудами в [ADDRESS] , розташованого на приватній земельній ділянці. Вказане будинковолодіння є у спільній частковій власності її, [PERSON] ( [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [ADDRESS] ). Відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні і розпорядженні своєю частиною домогосподарства, у встановленні твердих меж, які поділяють їх частини. Земельна ділянка позивачці була відведена належним чином, оскільки на час її відведення склався саме такий порядок відведення земельних ділянок, вона має право користуватись нею, оскільки та була їй виділена за раніше діючим законодавством, тому її право на користування земельною ділянкою підлягає захисту. Посилаючись на викладене, просить суд усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, підтвердити тверді межі, які склались внаслідок тривалого користування по прямій рівній межі від точки А до Г, де ця пряма межує з домоволодінням мешканців, які проживають по [ADDRESS] . 17.12.2020 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 06.01.2021 залучено в якості третьої особи [PERSON] .. 28.01.2021 ухвалою Охтирського міськрайонного суду закрито підготовче провадження, справу призначеного до судового розгляду. Протокольною ухвалою суду від 01.03.2021 залучено в якості третьої особи Охтирську міську раду. Відповідач правом подати відзив на позовну заяву не скористався. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вказав, що земля знаходиться у спільному користуванні. Згідно державного акту він отримав у власність земельну ділянку по [ADDRESS] , відповідно до долі в домоволодінні, згоден з конфігурацією земельної ділянки, що склалася при видачі державного акту, і на яку погоджувався померлий чоловік позивачки. Його державний акт є чинним, не скасований, претензій до позивачки з приводу користування земельною ділянкою у нього немає, будь-яких перешкод у користуванні земельною ділянкою він їй не чинить, її прав не порушує. Позивач намагається схилити його до того, щоб він погодився із скасуванням належного йому державного акту, зміни конфігурації спільної земельної ділянки з іншого боку двору (хоча та межа також є такою, що склалась на протязі тривалого часу) та знову ніс матеріальні витрати на виготовлення нової технічної документації. Позивач вчиняла підробки заяв від його імені із цього приводу. З огляду на викладене в задоволенні позову просив відмовити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Пояснила, що стосунки з відповідачем погіршилися, коли [PERSON] забороняв її сину загнати автомобіль у спільний двір. Представник Охтирської міської ради до суду не з`явився. Від вказаної установи на адресу суду надійшла заява зі проханням провести розгляд без участі їхнього представника. Зазначають про відсутність з їхнього боку будь-якого інтересу до зазначеного спору. Суд, заслухавши сторони, проаналізувавши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що домоволодіння по [ADDRESS] , знаходиться у спільній частковій власності, зокрема 2/8 частини будинку позивачки ( [ADDRESS] ), 3/10 частини будинку на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.11.2015 [PERSON] ( [ADDRESS] ) та 18/40 частини будинку на підставі договору дарування від 05.07.2007 - [PERSON] ( [ADDRESS] ), земельна ділянка та двір знаходилися в спільному користуванні. З технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку [PERSON] 18/40, [PERSON] 10/40 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на території [ADDRESS] , вбачається, що Управлінням Держкомзему в м. Охтирка погоджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 0,0450 га [PERSON] та 0,0250 га [PERSON] , Відділом архітектури та містобудування не заперечувалося проти надання земельної ділянки у власність для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; погоджено і закріплено існуючі в натурі зовнішні межі земельної ділянки та прийомки-передачі межових знаків на збереження про що складено відповідний акт, підписаний всіма суміжними землевласниками, в тому числі й [PERSON] , при цьому виходячи з того, що загальна площа земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні усіх трьох співвласників, не перевищувала максимально допустимі розміри визначені п. «г» ч. 1 ст. 121 ЗК України, землевпорядні органи зменшили до 0,10 га її площу, яка підлягала приватизації. Рішенням 37 сесії 5 скликання Охтирської міської ради від 08.09.2009 затверджено технічну документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельні ділянки та безоплатно передано у спільну часткову власність земельні ділянки громадянам згідно з додатком № 2, зокрема [PERSON] 0,0450 га, [PERSON] 0,0250 га по [ADDRESS] . (а.с. 62-74). На підставі вказаного рішення Охтирської міської ради, [PERSON] отримав державний акт від 20.11.2009 серії ЯИ №184799 на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . (а.с. 11-14). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 184765 від 20.11.2009 на підставі рішення Охтирської міської ради 37 сесії 5 скликання від 08.09.2009 [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,0450 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . (а.с. 45). Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 20.07.2010 рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 03.06.2010 скасовано, позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсним державний акт серії ЯИ №184799, виданий 20 листопада 2009 року Управлінням Держкомзему України у місті Охтирка Сумської області [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,0250 га, розташовану по [ADDRESS] . В іншій частині позовних вимог відмовлено. (а.с. 4-5). 20.07.2010 Охтирським міськрайонним судом Сумської області на підставі рішення Апеляційного суду Сумської області від 20.07.2010 видано виконавчий лист. (а.с. 8). Встановлено, що державний акт іншого співвласника [PERSON] чинний, не скасований. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.08.2018 [PERSON] [INFO] помер. (а.с. 9). Згідно з\~свідоцтвом про\~право на\~спадщину за\~заповітом від\~05.07.2019\~ [PERSON] \~успадкувала після\~смерті чоловіка\~ [PERSON] \~2/8\~частин житлового\~будинку з\~господарчими спорудами,\~що знаходяться\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~розташованого на\~приватній земельній ділянці.\~На вказаній\~земельній ділянці\~знаходиться житловий\~будинок житловою\~площею 98,1\~м2,\~загальною площею\~151,9\~м2, зазначений під літерою А-1ж та побутові споруди: прибудова а, прибудова а 1, прибудова а2, сарай Б, погріб В, погріб Г, сарай-літня кухня Д, сарай-прибудова д, сарай Ж, убиральня 3, сарай К, убиральня Л, сарай М, сарай Н, літня баня О, убиральня 11, сарай Р, огорожа № 1, 2, належних померлому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Охтирською державною нотаріальною конторою 27.07.1979 за реєстровим № 1780, зареєстровано в КП «Охтирське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07.12.1979 за реєстровим номером 8323, в книзі 39 стор. 205. (а.с. 22). \~ \~ \~ \~ З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 05.07.2019 вбачається, що 05.07.2019 за [PERSON] зареєстровано право приватної, спільної часткової власності в розмірі 2/8, номер запису про право власності 32267442. (а.с. 23). 09.06.2020 позивачка звернулася до Відділу в Охтирському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про виготовлення нової технічної документації на її ім`я, після смерті чоловіка [PERSON] на право власності на приватну земельну ділянку, що розташована в [ADDRESS] , кадастровий № 5910200000:07:009:0056 по прямій (рівній) межі від точки А до точки Г, з послідуючим наданням витягу із реєстру нерухомого майна. (а.с. 25). З письмової заяви [PERSON] , яка проживає по [ADDRESS] , вбачається, що остання не заперечує щодо видачі нового Державного акту з зазначенням прямої лінії від «А» до «Г», яка була узаконена з генеральним планом 1954 року та не змінювалася. Підтвердила, що були порушені права [PERSON] з конфігурацією, яка нанесена на державному акті. (а.с. 10). Доказів прийняття будь-якого рішення за даною заявою суду не надано. Рішенням Іменем Української Радянської Соціалістичної Республіки від 19.09.1983 у справі 2-330/1983 в позові [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про поділ двору та присадибної ділянки відмовлено, оскільки з висновку технічної експертизи вбачається, що двір знаходиться в загальному користуванні і поділу не підлягає. Кожен із сторін, набуваючи частину домоволодіння, знав, якою частиною земельної ділянки він буде користуватися. (а.с. 49). Крім того, встановлено, що в 2003 році відповідач звертався до суду з позовом про визначення порядку користування присадибною земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Охтирського міськрайонного суду від 27.05.2004 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою залишено без розгляду в зв`язку з наявністю рішення Охтирського міського суду від 19.09.1983 у справі 2-330 за позовом тих же сторін про той же предмет спору. (а.с. 46-47). Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 04.08.2004 ухвалу Охтирського міськрайонного суду від 27.05.2004 скасовано, справу надіслано на розгляд до того ж суду. (а.с. 50). Проте ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. від 07.08.2007 позовну заяву [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою знову було залишено без розгляду. За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до частин першої та третьої статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Особа вправі вимагати захисту свого цивільного права та інтересу не у будь-який спосіб, а лише у той, який передбачений законом або договором, а також у спосіб, що виходячи з обставин справи може забезпечити ефективний захист права (інтересу), зокрема, поновлення права внаслідок забезпечення реальної можливості належного виконання судового рішення, що є однією з умов його законності. Можливість реально виконати рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР. Зазначене відповідає й суті правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 12.06.2013 у справі № 6-32цс13 про те, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124\~Конституції України та ст.\~13 указаної вище Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, оскільки ж положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Поряд із цим, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами та здійснює своє право на захист (ч. 1 ст.\~12,\~ч.\~1 ст. 20 ЦК України, ч. 1 ст. 10, ч. 2 ст. 12 ЦПК України), а суд, вирішуючи позов, повинен виходити з того, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, суд має діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 6 Конституції України, ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України). Таким чином суд не вправі втручатися в компетенцію відповідних державних органів, установ, підприємств, посадових осіб, які здійснюють власні або делеговані повноваження, а вирішує спір, який виник із таких дій (бездіяльності). Позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні і розпорядженні її частиною домогосподарства, зокрема у встановленні твердих меж, які поділяють їх частини та просила усунути перешкоди в користуванні земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав, підтвердити тверді межі, які склались внаслідок тривалого користування по прямій рівній межі від точки А до Г, де ця пряма межує з домоволодінням мешканців, які проживають по [ADDRESS] . Однак, така вимога в контексті підстав, з яких був пред`явлений позов, його мотивації та у взаємозв`язку з обставинами справи не ґрунтується на нормах матеріального права, не відповідає вимогам процесуального права, а відтак не може бути задоволена із дотриманням положень закону і, відповідно, не може мати наслідком захист права. Однією з ключових підстав пред`явленого до [PERSON] позову є незгода позивачки з рішенням Охтирської міської ради від 08.09.2009, яким затверджена технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право спільної часткової власності на земельні ділянки та безоплатно передано у спільну часткову власність земельні ділянки, зокрема [PERSON] - 0,0450 га, [PERSON] - 0,0250 га по [ADDRESS] . Як зазначила позивач під час складання технічної документації межа земельної ділянки була нанесена не рівно, як повинно бути внаслідок тривалого використання, а з виступом на її частину. В подальшому державний акт на ім`я її чоловіка в судовому порядку був скасований, доказів повторного виготовлення технічної документації та повторного прийняття рішення органом місцевого самоврядування про її затвердження суду не надано. В силу положень ст. ст. 140, 144, 145 Конституції України, ст. ст. 4, 25, 59, 71, 73, 77\~Закону України\~«Про місцеве\~самоврядування в\~Україні» рішення органу місцевого самоврядування (ради), оскільки не скасоване, є обов`язковим до виконання на відповідній території, права місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку, у такому ж порядку вирішуються спори про поновлення порушених прав фізичних осіб, що виникають у результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування. Спір про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян, які не погоджуються з відповідним рішенням органу місцевого самоврядування, розглядається судом (ч.ч. 1, 3, 5, ст. 158 ЗК України). Спір, ініційований одним із користувачів земельних ділянок, стосується визначення меж земельних ділянок. Встановлення на місцевості меж землеволодінь і землекористувань, здійснення пов`язаних із цим робіт, виконання відповідних вимірювань, складання технічної та землевпорядної документації, в т.ч. проектів землеустрою, із метою відведення у відповідних межах земельних ділянок, передачі їх у користування, у власність, тощо, є змістом і елементами землеустрою сукупності соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональної організації території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил; межуванням земель є комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних одиниць, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка (ст. ст. 181, 182, 183 ЗК України, ст. 1 абз. 2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, ст. 2 ч. 1 п. «в» Закону України «Про землеустрій». Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему України від 18.05.2010 № 376 (реєстрація в Мінюсті України від 16.06.2010 за № 391/17686 (Інструкція про встановлення меж)), передбачено, що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками (п. 1.2.). Землеустрій здійснюється відповідно до закону суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом; суб`єктами землеустрою є: органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування, юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій, землевласники та землекористувачі; організація і здійснення землеустрою на території міста належить до повноважень міської ради; замовниками документації із землеустрою можуть бути землевласники і землекористувачі, а її розробниками - юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування і матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) є складовими частинами проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (ст. 185 ЗК України, ст. 4, п. «а» ч. 1 ст. 19, ч. 1, 2 ст. 26, ст. 50 Закону України «Про землеустрій»). Згідно з п. 2.1, 2.3 Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему України від 18.05.2010 № 376 (реєстрація в Мінюсті України від 16.06.2010 за № 391/17686 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками. Згідно з наведеними вище вимогами законодавства, на замовлення [PERSON] та [PERSON] . Охтирським міським відділом Сумської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», розроблено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] та [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Після скасування державного акту про право власності на землю на ім`я [PERSON] доказів повторного розроблення Проекту землеустрою суду не надано. Також суд приймає до уваги ту обставину, що державні акти на ім`я відповідача та третьої особи [PERSON] на вказану спільну земельну ділянку є чинними. Суд не є суб`єктом землеустрою та не має ані повноважень і права, ані реальної можливості приймати рішення про встановлення меж земельної ділянки відповідно до прохальної частини позовної заяви. Відповідні дії, оскільки є елементами землеустрою, належать до компетенції розробника проекту землеустрою, а погодження, затвердження землевпорядної документації належить до компетенції відповідних органів виконавчої влади, місцевого самоврядування (ст.ст. 118, 186, 186-1 ЗК України, ст.ст. 25, 30 Закону України «Про землеустрій»). Такі дії не належать до компетенції суду, оскільки суд не може перебирати на себе повноваження інших органів, установ і осіб (підміняти їх), фактично вчиняти дії із землеустрою. За таких умов, позивач обрав неправильний як у матеріально -, так і в процесуально-правовому розумінні спосіб захисту права, який не є ефективним засобом захисту. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed