Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS]. В обгрунтування вимог зазначено , що згідно договору купівлі- продажу про право власності на нерухоме майно від 06.12.2007 року є власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку проживають та зареєстровані [PERSON], [PERSON] та відповідач [PERSON], зареєстрований з 31.10.2012 року та не проживає з 2012 року. Оскільки відповідач не проживає в даному будинку більше року , змушена сплачувати комунальні послуги , нести інші витрати по утриманню домоволодінню , просить суд визнати відповідача таким , що втратив право на користування житлом. До судового засідання позивачем надано заяву про розгляд справи у її відсутність та повне підтримання позовних вимог ( а.с. 36). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 35), направленим за адресою реєстрації особи та повернувся до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі- продажу від 06.12.2007 року позивач є власником житлового будинку №6 по Дніпровській в м. Кіровограді, що підтверджується договором купівлі- продажу (а. с.11) та витягом з Державного реєстру правочинів № 5087185 від 06.12.2007 року (а. с. 12) . З 31.10.2012 року зареєстрований відповідач [PERSON], який не є членом сім»ї позивача, в даному житлі був зареєстрований після звільнення з місць позбавлення волі , що підтверджується копією довідки про звільнення (а.с. 10), в даному будинку з жовтня 2012 року проживає , що підтверджується довідкою квартального комітету ( а.с. 15) та актами (а. с. 13-14, 16 ). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] з 31.10.2012 року, що підтверджується листом УДМС України в Кіровоградській області, в даному житлі не проживає більше року без поважних причин, відповідно до наданих доказів , є всі підстави для визнання його особою, що втратила право на користування даним житлом . Позов є обгрунтованим та доведеним і підлягає задоволенню повністю. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved