Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказала, що 24 червня 2006 між ними був укладений шлюб. За час проживання у спільному шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка на даний час перебуває на її утриманні та проживає з нею. Донька хворіє та потребує особливого сімейного затишку, розуміння, уваги. Відповідач має офіційну роботу та отримує заробітну плату, а також інші джерела доходу, однак не надає матеріальну допомогу на забезпечення та утримання їхньої дитини. Вона змушена просити допомого у своїх батьків, у інших родичів, для того щоб забезпечувати потреби дитини. Враховуючи вищевикладені обставини вона змушена звернутися до суду та просити суд винести рішенням, яким стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнає та не заперечує в їх задоволенні. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі свідоцтва про шлюб серії І-АМ №016924 виданого 24 червня 2006 року встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2006 року, своє дошлюбне прізвище «Трочинська» позивачка змінила на прізвище чоловіка «Сокирко». Із свідоцтва про народження серія І-АМ №322711 виданого повторно 11 вересня 2015 року судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Із медичного висновку №12 встановлено, що [PERSON], [INFO] є дитиною інвалідом віком від 12 березня 2007 року. Із довідки виконавчого комітету Русавської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №537 від 07.07.2017 року судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає у [INFO]. Разом з нею зареєстрована та проживає її неповнолітня донька [PERSON], [INFO] (а.с.8). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної доньки. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованості заявлених позовних вимог і має підстави для задоволення із наступних підстав: відповідач [PERSON] не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, працює, має постійний дохід, тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини у частці від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка хворіє та у певній мірі матеріально забезпеченою, оскільки про протилежне суду доказів не надано, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працевлаштований, оскільки на це вказує позивач та не спростовано відповідачем, має можливість виплачувати аліменти на утримання своєї дитини, інших стягнень з його доходу не проводиться, так як ніхто із сторін про це не заявив. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, тому суд має підстави для їх задоволення. При вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а тому суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині. З таких обставин суд вважає необхідним стягувати із відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на дитини, щомісячно до її повноліття. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а оскільки [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів 28 липня 2017 року за вхід.№4683, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 28 липня 2017 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ст.88 ч.3 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 640 гривень.

Outcome: approved