Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на частку в праві спільної часткової власності на нерухоме майно. В заяві зазначила, що 8 липня 2008 року сталася смерть [PERSON], яка доводилася позивачу бабкою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на будинок № 66 по вул. 8 З,їзду Рад в м. Запоріжжі, ? частину якого спадкодавець успадкувала після смерті свого сина [PERSON], яка мала місце 27 вересня 1996 року, а ? частина належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло № 663 від 08.06.1993 року. [PERSON] залишила заповіт на користь позивача. Спадщину у вигляд ? частини будинку позивач оформила і зареєструвала на своє імя як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті. Що стосується ? частини вказаного будинку, право власності на неї зареєстроване за сином [PERSON] [PERSON], померлим 27 вересня 1996 року. Після смерті сина [PERSON] вчинила дії з прийняття спадщини, ставши до фактичного управління і володіння спадковим майном, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживала в будинку, частка в праві власності на який належала їй. Інших спадкоємців, які вчинили б дії з прийняття спадщини, у [PERSON] не було. Постановою нотаріуса від 20.10.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину після [PERSON], що і зумовило звернення позивача до суду з цим позовом. У звязку з викладеним позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину будинку № 66 по вул. 8 З,їзду Рад в м. Запоріжжі в порядку спадкування після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася. ЇЇ представник надав письмову заяву, яка містить прохання про задоволення позову та вирішення справи у її відсутність, а також згоду на задоволення зустрічного позову. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернувся представник відповідача. Зазначені обставини в силу ст. ст. 158, 169 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність сторін. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що 8 липня 2008 року сталася смерть [PERSON], яка доводилася позивачу бабкою (а. с. 12). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на будинок № 66 по вул. 8 З,їзду Рад, ? частину якого спадкодавець успадкувала після смерті свого сина [PERSON], яка мала місце 27 вересня 1996 року, а ? частина належала на підставі свідоцтва про право власності на житло № 663 від 08.06.1993 року (а. с. 20). [PERSON] залишила заповіт на користь позивача (а. с. 13). Спадщину у вигляд ? частини будинку позивач оформила і зареєструвала на своє імя як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на момент його смерті, на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2010 року, яке набрало законної сили (а. с. 75-76). Постановою нотаріуса від 20.10.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка прийняла спадщину після [PERSON] (а. с. 77-78). Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Вирішуючи вимоги позову, суд виходить з того, що позивач як спадкоємець за заповітом вважається такою, що прийняла спадщину, постійно проживаючи із спадкоємцем на момент її смерті, що встановлено рішенням суду від 26.03.2010 року, яке набрало законної сили, тому в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню і враховуються судом при розвязанні цього позову. Відповідно до ст. 529 ЦК Української РСР, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (в тому числі всиновлені), подружжя і батьки померлого. В силу ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Задовольняючи позов, суд зважає на ті обставини, що бабка позивача, яка є спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] вчинила дії з прийняття спадщини, ставши до фактичного управління і володіння спадковим майном, так як постійно проживала разом з сином в будинку, що належав їм на праві спільної сумісної власності. Інші спадкоємці померлого дій щодо прийняття спадщини не вчинили, як випливає з інформації нотаріальної контори. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 357 частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Оскільки рішенням суду встановлено право власності позивача на ? частину будинку, який належав спадкодавцю на праві спільної сумісної власності (свідоцтво про право власності № 663 від 08.06.1993 року), суд погоджується, що частки учасників права спільної власності є рівними і становлять ? частину будинку. Аналізуючи правовідносини, що склалися, суд може констатувати факт прийняття [PERSON] у спадщину ? частину спірного будинку після смерті [PERSON] та визнання за позивачем права власності на цю частину в порядку спадкування за заповітом. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних, що дає суду всі підстави для ухвалення рішення на користь позивача.

Outcome: approved