Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 31.08.2012 року її було прийнято на роботу до державного вищого навчального закладу «Калуський політехнічний коледж» на посаду викладача української мови та літератури згідно з умовами укладеного контракту. У відповідності до наказів директора навчального закладу №22/2 від 01.09.2014 року, №25/2 від 01.09.2015 року, №44/К від 31.08.2016 року дію строкового трудового договору було тричі продовжено. 30.06.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий контракт №17/7 від 30.06.2017 року, згідно з яким продовжено термін його дії і позивача прийнято на посаду викладача української мови та літератури на повну ставку. Проте при здійсненні розподілу педагогічного навантаження на 2017-2018 навчальний рік відповідачем було абсолютно проігноровані права та інтереси позивача. Позивач зазначає, що середня кількість годин, що нараховується у навантаженні на поточний навчальний рік у Калуському політехнічному коледжі викладачу, що працює на повну ставку, приблизно становить 500-600 годин. Навантаження, що було нараховано позивачу особисто за 2016-2017 навчальний рік становило 477 год. Після продовження трудового контракту від 30.06.2017 року позивачу стало відомо, що кількість нарахованих їй годин на 2017-2018 навчальний рік не відповідає ні тій кількості робочих годин, яка повинна бути нарахована на повну ставку педагогічного навантаження, ні минулорічній кількості нарахованих годин. В той час, як іншим викладачам нараховують по 800-900 годи навантаження. Вважає вказаний факт грубим порушенням трудових та конституційних прав з боку відповідача. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить зобовязати директора ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» [PERSON] видати наказ про перерозподіл педагогічного навантаження серед викладачів української мови та літератури ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж», шляхом довиділення для позивачки тієї кількості робочих годин, що створюють різницю між виділеними їй годинами педагогічного навантаження і тієї кількості годин даного навантаження, яка відповідатиме повній ставці педагогічного навантаження, а також стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач подав до суду заперечення (а.с.60-61), згідно якого вважає позов безпідставним з огляду на наступне. Відповідно до контракту №17/17 від 30.06.2017 року [PERSON] прийнята на посаду викладача української мови та літератури без посилання на кількість годин педагогічного навантаження. А тому посилання позивача в позовній заяві на достатність вагомих підстав вважати її прийнятою на повну ставку годин не відповідає дійсним обставинам справи та не доведено доданими до матеріалів справи доказами. Відповідач зазначає, що навантаження, обчислене наприкінці навчального року за наявним контингентом студентів та очікуваною кількістю вступників, що будуть прийнятті відповідно до ліцензійного обсягу, підлягає уточненню за підсумками прийому, поновлення-відрахування студентів. До початку навчального року остаточно обчислюється загальна кількість годин по кафедрі та індивідуальне навантаження на кожного викладача. Відповідач наголошує, що порівняно з 2015-2016 навчальним роком кількість годин в комісії зменшилася на 914 годин, що повязано із зменшенням кількості студентів в коледжі. Крім того, відповідач просить врахувати, що позивачкою пропущено тримісячний строк звернення до суду. Оскільки наказ про тарифікацію [PERSON] в межах наявних навчальних годин за підсумками вступної кампанії був виданий 30.06.2017 року, про який позивачці було відомо. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити. 15 грудня 2017 року набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року, яким\~Цивільний процесуальний кодекс України\~викладено в новій редакції. Згідно підпункту 9 пункту 1 Розділу ХІІІ\~Перехідних положень ЦПК України\~справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до частин 2-6\~статті 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, дана справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Таким чином, суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 21 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі\~\~матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін. Згідно п. 3 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року №170, прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами. За п.10 вказаного Положення у контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обовязки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобовязань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця. Судом встановлено, що 31.08.2012 року [PERSON] було прийнято на роботу до державного вищого навчального закладу «Калуський політехнічний коледж» на посаду викладача української мови та літератури згідно з умовами укладеного контракту. У відповідності до наказів №22/2 від 01.09.2014 року, №25/2 від 01.09.2015 року, №44/К від 31.08.2016 року дію строкового трудового договору щоразу було продовжено (а.с.20). Відповідно до контракту з педагогічним працівником №17/7 від 30.06.2017 року (а.с.6-8), укладеного між позивачем та відповідачем, [PERSON] була призначена на посаду викладача дисциплін української мови та літератури ДВНЗ «Калуський політехнічний коледж» на строк з 01.07.2017 року по 30.06.2020 року. Пунктом 4.2 вказаного контракту передбачено, що заробітна плата (оклад) встановлюється у розмірі згідно з штатним розписом, але не менше, ніж це встановлено рішенням Уряду України, з урахуванням виконуваного працівником навчального навантаження з урахуванням індексації (а.с.7). Крім того, з витягу з наказу №38/к від 30.06.2017 року «Про продовження та припиненя терміну дії контракту» [PERSON] продовжено термін дії контракту з 01.07.2017 року по 30.06.2020 року, а також встановлено тарифікувати [PERSON] в межах наявних навчальних годин за підсумками вступної кампанії (а.с.41). Вказане свідчить, що умовами контракту не передбачено, що [PERSON] прийнята на посаду викладача на повну ставку годин. Кількість годин педагогічного навантаження контрактом №17/7 від 30.06.2017 року не зафіксована. Навантаження науково-педагогічного працівника - це обсяг роботи у годинах за визначеними законом видами діяльності (навчальна, методична, наукова, організаційна), який дорівнює встановленій кількості годин, яке планується кафедрами відповідно до\~наказу Міністерства освіти і науки України «Про затвердження норм часу для планування і обліку навчальної роботи та переліків основних видів методичної, наукової й організаційної роботи педагогічних і науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів» від 7 серпня 2002 року № 450\~та розпоряджень навчально-методичного відділу. Статтею 56 Закону України «Про вищу освіту» встановлено, що робочий час науково-педагогічних працівників становить 36 годин на тиждень (скорочена тривалість робочого часу). Робочий час педагогічного працівника включає час виконання ним навчальної, методичної, організаційної роботи та інших трудових обовязків. Максимальне навчальне навантаження на одну ставку науково-педагогічного працівника не може перевищувати 600 годин на навчальний рік. Відповідно до норми «Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників державних навчально-виховних закладів України», затвердженої\~наказом Міністерства освіти і науки України від 20.12.1993 р. № 455, прямим обовязком керівника закладу освіти є доведення до відома педагогічних працівників наприкінці навчального року (до надання відпустки) про педагогічне навантаження в наступному навчальному році. Таким чином, щорічно наприкінці навчального року за наявним контингентом студентів та очікуваною кількістю вступників проводиться визначення навантаження на наступний рік, і про можливі зміни попереджаються науково-педагогічні працівники\~\~ до надання їм відпусток. Обчислене навантаження підлягає уточненню за підсумками прийому, поновлення-відрахування студентів. До початку навчального року остаточно обчислюється загальна кількість годин по кафедрі та індивідуальне навантаження кожного викладача. Коригування навчальної роботи та індивідуальних планів фіксується протоколом засідання кафедри. Виходячи з подання кафедр щодо розподілу навчальних доручень, наказом керівника затверджується штатний розклад ВНЗ, визначаються частки ставок науково-педагогічних працівників. Оскільки\~\~при укладенні контракту позивач погодилася на оплату праці в залежності від фактичного навантаження без визначення конкретного його розміру умовами контракту, що свідчить про її згоду\~\~ на визначення педагогічного навантаження в майбутньому\~\~відповідно до умов діючого законодавства, яких було дотримано відповідачем. За таких обставин суд приходить до висновку, що визначення відповідачем педагогічного\~\~навантаження позивача на наступний навчальний рік, право на визначення якого було надано працівником при підписанні контракту, не є змінами істотних умов праці в розумінні ст.\~32, ч.4 ст.\~97 КЗпП України. Виходячи з викладеного, педагогічне навантаження [PERSON] було встановлено відповідно до вимог чинного законодавства, згідно умов контракту. Щодо пропуску строку звернення до суду. Відповідно до ч.1\~ст.233 КЗпП України\~працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно\~ст..234 КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Згідно розяснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6.11.1992 року №9 (з наступними змінами) встановлені статтями\~228,233 КЗпП\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причину пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов'язки сторін. Відповідно до ч.2\~ст.233 КЗпП України\~без обмеження будь-яким строком до суду може звернутися працівник лише з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. В даному випадку предметом позову є трудовий спір щодо обсягу педагогічного навантаження, на який згідно з ч.1\~ст.233 КЗпП України\~розповсюджується тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх прав з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Наказ №38/к, яким встановлено тарифікувати [PERSON] в межах наявних навчальних годин за підсумками вступної кампанії, було видано 30.06.2017 року (а.с.41). Крім того, позивач у позовній заяві констатує, що після продовження трудового договору від 30.06.2017 року їй стало відомо про обсяг педагогічного навантаження (а.с.2). При цьому позивач звернулася до суду лише 06.11.2017 року (а.с.1). Таким чином, суд вважає, що [PERSON] пропущено строк звернення до суду, передбачений\~ст. 233 КЗпП України. Строк, встановлений\~ст. 233 КЗпП України,\~може бути поновлено лише у разі його пропуску з поважних причин, однак позивачем не надано доказів пропуску зазначеного строку з поважних причин й вона мала можливість своєчасно звернутися до суду за захистом свого порушеного права. При цьому, у разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. За таких обставин, враховуючи, що педагогічне навантаження [PERSON] було встановлено відповідно до вимог чинного законодавства, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 21,32, 228, 233 КЗпП України, ст. 56 Закону України «Про вищу освіту»,

Outcome: dismissed