Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на ? житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в місті Горохів по вулиці Шкільній, 21 Горохівського району Волинської області. Мотивує свій позов тим, що 09 жовтня 2011 року помер [PERSON]. Позивач є спадкоємицею майна померлого за заповітом, прийняла спадщину, просить визнати її право власності на ? спадкового житлового будинку. Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 29 листопада 2016 року до участі у цій справі як співвідповідача було залучено [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача Горохівської міської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на ? спадкового житлового будинку. Справу просить слухати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак в своїй заяві до суду позов визнала повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на ? спадкового житлового будинку. Справу просить слухати у її відсутність. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Горохівської державної нотаріальної контори і зареєстрованого 10 червня 2002 року в реєстрі за №1-839 стверджується, що [PERSON] все належне йому майно, в тому числі житловий будинок, заповів [PERSON]. Копією свідоцтва про народження та копією паспорта громадянина України серії АС №951539, виданого 12 січня 2005 року Горохівським РВ УМВС України у Волинській області стверджується, що [PERSON] народилася 09 листопада 1985 року, а 07 серпня 2008 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє дошлюбне прізвище з «Торчинюк» на «Яскевич». Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 09 жовтня 2011 року. З спадкової справи, заведеної 31 жовтня 2011 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №540/2011 стверджується, що після померлого 09 жовтня 2011 року [PERSON] спадщину прийняла спадкоємець за заповітом [PERSON], тобто позивач, та спадкоємець за законом [PERSON], тобто відповідач, згідно ст.1241 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 26 вересня 2013 року, яке набрало законної сили, за [PERSON] було визнано право власності на обовязкову частку у спадщині, яка залишилася після смерті її батька [PERSON], який помер 09 жовтня 2011 року, а саме на ? частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в місті Горохів по вулиці Шкільній, 21, Горохівського району Волинської області. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 жовтня 2015 року стверджується, що ? частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в місті Горохів по вулиці Шкільній, 21, Горохівського району Волинської області, зареєстрована за [PERSON]. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в місті Горохів по вулиці Шкільній, 21 Горохівського району Волинської області стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок серії АБ №22770, виданого 22 березня 2002 року, власником житлового будинку, що розташований в місті Горохів по вулиці Шкільній, 21 є [PERSON]. З оголошення, опублікованому в газеті «Горохівський вісник» у випуску №24 від 18 червня 2016 року вбачається, що вищевказане свідоцтво втрачене та вважається недійсним. Постановою державного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 червня 2016 року стверджується, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У рішенні від 30 листопада 2004 року у справі «Case of Oneryildis v. Turkey» (справа відкрита за заявою №48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач після смерті [PERSON] прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] на ? житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в місті Горохів по вулиці Шкільній, 21 Горохівського району Волинської області. Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення. Так як визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд таке визнання приймає і постановляє рішення про його задоволення.

Outcome: approved