Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Лозівської міської ради Харківської області, про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на те, що 13 травня 1999 року на Лозівській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу №1-209 між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі доручення. Предметом договору була однокімнатна квартира, загальною площею 24 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вказаного договору власником квартири стала [PERSON] , яка є її рідною сестрою. Як вказав позивач у позові, дану квартиру [PERSON] придбала для проживання їхньої матері [PERSON] , а вона здійснювала за нею догляд, так як проживала поруч. З часом, зі згоди сестри та матері у квартирі почала мешкати її свекруха [PERSON] , за якою вона також здійснювала догляд. [INFO] мати померла. За декілька днів до смерті матері [PERSON] , видала на ім`я позивача довіреність з правом розпорядження вказаною квартирою, строком на п`ять років. Вчиняти будь-які дії позивач не поспішала, оскільки в квартирі продовжувала проживати її свекруха. [INFO] [PERSON] померла. Заповіт померла не складала. 27 травня 2009 року чоловік [PERSON] - [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву про відмову від спадщини після смерті дружини на користь позивача. [INFO] померла свекруха позивача. Також їй відомо, що [PERSON] помер. Вона намагаючись прийняти спадщину зверталася до нотаріусів для оформлення свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріуси пропонували надати оригінали свідоцтв про смерть її сестри [PERSON] та її чоловіка [PERSON] . Проте надати вказані документи вона не має можливості, так як сестра з зятем постійно мешкали у місті Воронеж Російської Федерації та були громадянами Росії. Як зазначила позивачка з [INFO] року, тобто з дня смерті сестри пройшло вже більше 10 років і вона продовжує користуватись та володіти вказаною квартирою, здійснює косметичний ремонт, оплачує комунальні послуги. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на нерухоме майно - однокімнатну квартиру, загальною площею 24 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за набувальною давністю. У справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Представник відповідача Лозівської міської ради Харківської області у встановлений судом строк відзив на позов не подав. Але надав до суду клопотання, в якому прохав розглянути справу за відсутності представника відповідача та вирішити справу на розсуд суду. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно договору купівлі продажу № 1-209, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] на підставі доручення, зареєстрованого 13 травня 1999 року в Лозівській Товарній Біржі на підставі Біржового контракту № 209 від 12.05.1999 року придбала однокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований в Лозівському БТІ 21 травня 1999 року за реєстровим № 2087. [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Їх матір`ю є [PERSON] . Як вказала позивач у позові, дану квартиру [PERSON] придбала для проживання їхньої матері [PERSON] , а вона здійснювала за нею догляд, так як проживала поруч. З часом, зі згоди сестри та матері у квартирі почала мешкати свекруха позивача [PERSON] , за якою вона також здійснювала догляд. Факт реєстрації та проживання [PERSON] та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою, виданою Комунальним підприємством «Управління благоустрою територій» Лозівської міської ради Харківської області. 20 січня 2006 року [PERSON] видала на ім`я позивача [PERSON] довіреність, з правом розпоряджатися квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , строком на п`ять років, тобто до 20 січня 2011 року. Довіреність посвідчена [PERSON] секретарем Панютинської селищної ради Лозівського району Харківської області 20 січня 2006 року, зареєстрована в реєстрі за № 20. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 31 січня 2006 року виконавчим комітетом Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим відділом ЗАЦС міста Воронежа по реєстрації смерті. Заповіт померла не складала. Спадкоємцями померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON] та сестра [PERSON] [INFO] чоловік померлої [PERSON] склав нотаріально посвідчену заяву про відмову від належної йому з будь-яких підстав частки спадкового майна, розташованого на території України, що полягає в квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яке залишилося після смерті дружини [PERSON] на користь сестри спадкоємця [PERSON] [INFO] померла свекруха позивача [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим 03 вересня 2012 року виконкомом Панютинської селищної ради міста Лозова Харківської області. Як вказує позивач, намагаючись прийняти спадщину після смерті сестри [PERSON] зверталася до нотаріусів для оформлення свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріуси пропонували надати оригінали свідоцтв про смерть її сестри [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , який також помер. Проте надати вказані документи позивач не має можливості, так як сестра з зятем постійно мешкали у місті Воронеж Російської Федерації та були громадянами Росії. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років. Відповідно до пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., то набувальна давність може застосовуватись для набуття права власності на майно, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 р. Отже, з урахуванням зазначеної позиції в строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 р. Аналізуючи поняття «добросовісність володіння» як ознаку набувальної давності за ст. 344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] уже більше 10 років добросовісно, відкрито, безперервно володіє квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , утримує її, підтримує в належному стані та сплачує комунальні послуги, інші особи, які претендують на це майно відсутні. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, позивач довів, що майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Отже, суд доходить висновку про можливість відповідно до чинного законодавства України визнати за [PERSON] в порядку набувальної давності право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved