Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, 14.07.2007 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають трьох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, останні декілька років між ними виникли непорозуміння через несумісність характерів. Між ними часто виникають сварки, свідками яких стають їхні діти, що негативно впливає на їх психічний розвиток. У зв'язку з цим позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу хоче залишити прізвище «[PERSON]». Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. У судове засідання позивач не з'явилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, на позовних вимогах вона наполягає і просить їх задовольнити, строк для примирення просить не надавати, після розлучення просить залишити їй прізвище «[PERSON]», та судові витрати просить з відповідача не стягувати. Відповідач також не з'явився у судове засідання, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності, строк для примирення просив не надавати. У зв'язку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2007 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.07.2007 року. Від подружнього життя сторони мають трьох малолітніх синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 23.11.2007 року, серії [NUMBER] від 03.12.2013 року та серії [NUMBER] Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сім'ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом з'ясовано, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також їхніх малолітніх синів, що має істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд встановив, що сторони не мають пільг зі сплати судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір». При цьому суд враховує письмове клопотання позивача, у якому вона просить не стягувати з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved