Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, третя особа: державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Левіцького Тимофія Костянтиновича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги мотивував тим, що в 2011 році позивачка отримала банківську картку Пат КБ «Приватбанк» шляхом заповнення анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Жодних кредитних договорів з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладала. З умовами кредитування позивачку ніхто не ознайомлював. 27.03.2015 року через електронну систему управління власним рахунком «Приват 24» позивачка помітила списання коштів з власної картки в розмірі 10700 грн. Вона одразу зателефонувала до Банку і заблокувала картку, крім того звернулась з заявою до поліції, повідомивши про шахрайства, та до банку про необхідність розслідування інциденту. В 2017 році позивачка отримала постанову державного виконавця Левіцького Т.К. голосіївського районного відділу ДВС м. Києва про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію. Стипендію та інші доходи боржника. З даного документа позивачка зрозуміла, що з неї вже в примусовому порядку стягують грошові кошти в сумі 17884,76 грн.15.03.2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 17884,76 грн. Позивачка вважає, що виконавчий напис не відповідає вимогам закону щодо безспірності, вимогам та змісту, оскільки [PERSON] кредитного договору не підписувала, не отримувала від банку коштів, окрім того зазначає, що банком нараховувались відсотки у 2015 році, однак такий розмір відсотків за користування кредитними коштами правилами банку не встановлювався. Враховуючи викладене, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15 березня 2016 року Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 1826 щодо звернення стягнення з [PERSON] грошових коштів у сумі 17884,76 грн.. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л. від 09 жовтня 2017 року, відкрито провадження у справіта призначено судове засідання. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л. від 23.01.2018 року ухвалено витребувати у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни матеріали виконавчого напису від 15.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1826. Згідно розпорядження керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2018 року «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» відповідно до п. 6.2. засад використання автоматизованої системи документообігу здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи № 752/17953/17 у зв`язку із звільненням судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] . В судове засідання позивачка не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Представник позивачки надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку. Ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л. від 23.01.2018 року щодо витребування у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни матеріали виконавчого напису від 15.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1826 не виконала. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних осіб згідно ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що 22.08.2011 року [PERSON] отримала банківську картку шляхом заповнення анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. 15.03.2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1826, щодо звернення стягнення на грошові кошти у сумі 17884,76 грн, з [PERSON] , в тому числі 10668,78 грн залишок заборгованості за кредитом, 4345,28 грн сума заборгованості за відсотками, 400 грн пеня та комісія, 770,70 грн штраф та 1700 грн витрати, повязані із вчиненням виконавчого напису. Оспорюваний виконавчий напис перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Киїі Головного територіального управління юстиції у м. Києві Левіцького Тимофія Костянтиновича, виконавче провадження № 53109947. 14.12.2016 року постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Левіцького тимофія Костянтиновича звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] , яка направлена по місцю виконання, а саме до бухгалтерії Клінічної лікарні «Феофанія», що підтверджується матеріалами справи. Відповідач приватний нотаріус Дніпропетровського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вимоги Ухвали судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко О.Л. від 23.01.2018 року щодо витребування у приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни матеріали виконавчого напису від 15.03.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1826, не виконала. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] неодноразово підписувала Анкети-Заяви про приєднання до умов та привал надання банківських послуг. Також, з матеріалів не можливо встановити, що коли і хто звертався до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, не надано засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості та документи стягувача та представника стягувача за довіреністю. Як вбачається з наданих документів, не вказано який саме строк минув з дня виникнення права вимоги до дня подання цієї заяви нотаріусу, крім того, не вказано відомостей про строки погашення заборгованості. Виконавчий напис має вчинятися на підставі ст. ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №\~1172. Згідно ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. За приписами ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст.88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до ст.89 Закону у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п.1.1. даної Глави Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Як передбачено п.3.1., 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до п.2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до роз`яснень наданих судам у п.13 постанови пленуму ВСУ №2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до статей 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими затвердженим постановою Ради Міністрів України від 12 жовтня 1976 року №483 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів державних нотаріальних контор (з наступними змінами) і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. (Абзац перший пункту 13 із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України N 2 ( v0002700-95 ) від 13.01.95, N 12 ( v0012700-96 ) від 01.11.96 ). Судом враховується, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Таким чином, з наданих суду документів не можливо встановити, чи були надані банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. Відповідно до ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собіцей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та постанові від 10.10.2018 року у справі №405/1015/17. В ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» не надав приватному нотаріусу Бондар І.М. необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості позивача. Також не надано доказів направлення позивачу вищевказаної вимоги, роздруківки, тобто не має доказів надіслання відповідної письмової вимоги позивачу. Боржник вважається належним чином повідомлений про вимогу щодо усунення порушень за кредитним договором в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про усунення порушень за кредитним договором, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. Таким чином, не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавила його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Позивач заперечує укладення саме кредитного договору б/н від 22.08.2011 року, та заперечує наявність будь-якої заборгованості, тобто, не визнає зазначений розмір заборгованості 17884,76 грн. Так з матеріалів справи вбачається, що позивач після того, як помітила, що з картки списані кошти в розмірі 10700 грн звернулась до правоохоронних органів, внаслідок чого по даному факту зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідуваннь № 12015110150000422 від 28.03.2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Враховуючи наведене неможливо встановити наявність безспірної заборгованості, оскільки первинні облікові документи, оформлені у порядку визначеному ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік», а саме банківська виписка, яка має статус первинного документу, що підтверджено переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. №\~578/5, відповідачі суду не надали, тому і немає підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед банком, а також розмір штрафних санкцій та процентів за користування кредитними коштами, зазначених у виконавчому написі, є безспірним. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України, з відповідача - Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» підлягає стягненню судовий збір на користь позивача у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved