Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання спільних дітей у розмірі 22183,88 грн., неустойку за несплату аліментів у період з 30.07.2014 року по 01.06.2016 року в сумі 6735,67 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення Богунського районного суду міста Житомира від 22.09.2014 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1300,00 грн. щомісячно. Проте відповідач злісно ухиляється від сплати аліментів і рішення суду не виконує, внаслідок чого станом на 01.06.2016 року утворилася заборгованість в розмірі 20883,88 грн. та нею визначено суму неустойки в розмірі 6735,67 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгялд справи у його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224 - 226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 6, 7). У справі № 295/12013/14-ц рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 22.09.2014 року стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1300,00 грн. щомісячно, починаючи з 30.07.2014 року і до повноліття [PERSON] та в подальшому розмірі 650,00 грн. до повноліття [PERSON] (а.с. 8). Довідкою, виданою Богунським ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області від 09.06.2016 року, підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей за виконавчим листом № 295/12013/14-ц від 14.10.2014 року, що станом на 01.06.2016 року становить 20883,88 грн.(а.с. 10). Статтею 196 СК України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи вище викладене, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що із відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) у зв'язку з виникненням заборгованості зі сплати аліментів відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у розмірі 6735,67 грн. Частиною 3 ст. 194 ЦПК України визначено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Статтею 187 СК України передбачено відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника або одержувача аліментів. Так, згідно ч. 1 цієї статті один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Зважаючи на те, що аліменти на користь позивача на утримання дітей стягнуті рішенням суду та до суду не надано доказів того, що відрахування аліментів здійснюється згідно ст. 187 СК України, тому підстави для задоволення позову в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів відсутні. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених вимог. Оскільки за подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір, що підтверджено документально, через що підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial