Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

Позивач з урахування уточнень звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє особисто та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , треті особи: виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що є наймачем житлового приміщення (квартири), розташованого за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою відповідачі по справі зареєстровані, але фактично з 2014 року не проживають, оплату комунальних послуг не здійснюють, їх особистих речей у квартирі немає. Наявність зареєстрованих у квартирі відповідачів створює їй проблеми в оформленні субсидії, вона як пенсіонер не має змоги в повному обсязі оплачувати комунальні послуги. В зв`язку з викладеним, просила визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягали в повному обсязі. У разі неявки відповідачів не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, надали до суду засвідчені нотаріально заяви про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представник третьої особи Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явилася, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, просила винести рішення на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно копії витягу з рішення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 13.07.2018 року №456 «Про заміну наймачів у договорах найму жилих приміщень» замінено наймача у договорі найму житлового приміщення - чотирикімнатної квартири житловою площею 48,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] на [PERSON] у зв`язку зі смертю [PERSON] . З копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області, актовий запис №122, вбачається, що батьками [PERSON] є: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Згідно особового рахунку, довідок відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 28.08.2020 року відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі в даній квартирі не проживають з 2014 року, їх особистих речей в квартирі немає, що підтверджується актами від 10.10.2019 року та 05.08.2020 року, складеними сусідами [PERSON] та [PERSON] . Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону та за рішенням суду. Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати норми діючого Житлового кодексу Української РСР, оскільки спірна квартира не є власністю позивача і спір стосується визнання членів сім`ї наймача житлового помешкання такими, що втратили право користування внаслідок відсутності понад встановлені у законодавстві строки. Згідно з ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад 6 місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За правилами ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та оцінивши сукупність наданих доказів в їх взаємозв`язку і достатності, належності та допустимості, суд вважає доведеним, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад шість місяців, що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування спірним житловим приміщення. При цьому, суд виходить з того, що відповідачі за власним бажанням та волевиявленням виїхали зі спірної квартири на інше місце мешкання, ніяких перешкод їм в користуванні спірним житлом з боку позивача чи інших осіб не чинилось, умов, що унеможливлювали їх проживання, не створювалось, тривалий час вони ними не користуються з власної волі, їх особистих речей в квартирі немає, житлово-комунальні послуги не сплачують, однак з реєстраційного обліку не знялися. При вирішенні спору в частині визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщення в спірній квартирі, суд виходить з того, що ч.2 ст.29 ЦК України визначено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 2 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Пунктами 18 і 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року №207 передбачено, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами зняття з реєстрації місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, разом з одним із батьків здійснюється за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування про доцільність визнання дитини [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням вбачається, що Службою у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області 13 листопада 2020 року відвідано родину [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою фактично проживає [PERSON] , донька [PERSON] разом з дитиною зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , яка діє особисто та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] надала нотаріально засвідчену заяву щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Батько дитини [PERSON] з сім`єю не проживає, з дитиною не спілкується, життям та здоров`ям дитини не цікавиться. На підставі поданих документів, матеріалів обстежень, бесід, враховуючи зазначене вище, виконавчий комітет Лозівської міської ради як орган опіки та піклування не заперечує проти визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Основним законом, який регулює охорону дитинства в державі, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого кореспондуються з нормами Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в якій встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 Цивільного кодексу України, ч.1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з яким вона проживає. Тобто, дитина згідно із законодавством має бути зареєстрована з одним із батьків. Як встановлено судом, неповнолітній [PERSON] на момент звернення позивача до суду із цим позовом, досяг 15 років, а відтак, у відповідності до вищезазначених положень закону, наділений правом вільно обирати собі місце проживання, зокрема за місцем своєї реєстрації. Водночас судом встановлено, що неповнолітній з 2014 року в спірній квартирі не проживає, вказаним житлом не цікавиться та наміру там мешкати не проявляє. З огляду на вказані обставини, підстав для збереження його права на користування вказаним житлом немає. Доказів тому, що позивач яким-небудь чином чинив перешкоди неповнолітній дитині в користуванні спірним житлом, суду не надано та в ході судового розгляду таких обставин не встановлено. В даному випадку суд вважає, що визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування спірною квартирою, в якій він фактично не проживає, не призведе до порушення його прав. Таким чином, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачами позивачу понесених нею судових витрат.

Outcome: approved