Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Крім неї у вказаній квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25.10.2012 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню квартири за вищевказаною адресою в своїх розрахунках вказують розмір оплати з урахуванням проживання відповідача. Відповідач не проживає у квартирі приблизно чотири з половиною роки. Реєстрація відповідача заважає позивачу повноцінно користуватися належною їй квартирою.\~ У звязку з викладеним просить визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщення, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.09.2018 року по справі відкрито провадження та розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача та третьої особи було направлено копію ухвали суду від 11.09.2018 року, але відзиву відповідачем на позовну заяву до даного часу суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи надав до суду заяву, в якій зазначив, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 16.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], що також підтверджується інформаційною довідкою №158038850 від 01.03.2019 року. Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 25.10.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з копії паспорта серії МР400339, виданого 30.03.2013 року Комсомольським РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [INFO], що також підтверджується довідкою ТОВ «Україна» від 10.07.2018 року. З акту ОСББ «Струмок 21» від 19.06.2018 року вбачається, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO], починаючи з 25.10.2012 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.\~ Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником вказаної вище квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.\~

Outcome: approved