Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

позивач, звертаючись з позовом до суду, просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , 1/2 частину земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0,0911 га та 1/2 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,2559 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . У нотаріальному порядку позивач не може реалізувати своє право на вищевказане спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкові земельні ділянки та через відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу житлового будинку виданого Українською універсальною біржею, з метою захисту майнових прав та охоронюваних законом інтересів вимушений звернутися до суду. 04.03.2020 ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цій справі, призначено підготовче засідання, залучено в якості третьої особи приватного нотаріуса Гребінківського районного нотаріального округу Іщенка І. М., задоволено клопотання про витребування доказів по справі, встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 27-31/. 11.03.2020 надійшла належним чином завірена копія спадкової справи [PERSON] /а.с.35-53/. 22.04.2020 адвокатом Чумарним А.І. надано клопотання про витребування доказів - копію інвентаризаційної справи на житловий будинок що знаходиться в [ADDRESS] та документацію із землеустрою по земельних ділянках /а.с. 63-64/. 22.04.2020 ухвалою суду задоволено частково клопотання представника позивача адвоката Чумарного А.І. про витребування доказів /а.с. 68-70/. 30.04.2020 відділом у Гребінківському районі міжрайонного управління у Гребінківському та Пирятинському районах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області надано витребовувані докази, копії державних актів на право власності на земельні ділянки та матеріали Державного фонду документації із землеустрою /а.с. 74-90/. 07.05.2020 адвокатом Чумарним А.І. подано клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи та додано два витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку /а.с. 91-97/. Позивач [PERSON] 19.03.2020 подала до суду заяву в якій на позовних вимогах наполягає просить задовольнити в повному обсязі, справу просить розглянути у її відсутність /а.с. 55/. 07.04.2020 від відповідача Тарасівської сільської ради надійшла заява, в якій зазначено, що про час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, позовні вимоги визнають в повному обсязі, просять справу розглянути у відсутність їх представника /а.с. 58/. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, окрім того про судовий розгляд повідомлений шляхом публікації оголошення на веб-сайті судової влади /а.с. 72, 102, 116, 134, 145, 147, 152/. Третья особа - приватний нотаріус Гребінківського районного нотаріального округу Іщенко І. М. подав до суду заяву про розгляд справи без його участі /а.с. 103/. 21.10.2020 адвокатом Чумарним А.І. надано клопотання про призначення справи до судового розгляду, цивільну справу просить розглядати без його участі та участі позивача [PERSON] , на позовних вимогах наполягає, просить задовольнити в повному обсязі /а.с. 135/. Ухвалою суду від 21.10.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду /а.с. 137-138/. У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача адвокат Чумарний А.І. 22.12.2020 подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, не заперечує проти винесення заочного рішення /а.с. 157/. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного, суд прийшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи, про що постановлено ухвалу. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось відповідачем, оцінивши досліджені подані сторонами докази, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , про що Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області було зроблено відповідний актовий запис №138, та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 23.07.2019 /а.с.9/. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 23.10.2002 у справі № 2-720 задоволено заяву [PERSON] та дозволено йому удочерити [PERSON] , [INFO] , записати його батьком, змінити прізвище та по батькові усиновленої [PERSON] на [PERSON] /а.с. 42/. Позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05.11.2019 виданого повторно, про що зроблено відповідний актовий запис №38 /а.с. 7/. Згідно із витягом із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00023457231 від 23.07.2019 після реєстрації шлюбу 17.10.2014 з [PERSON] позивач змінила прізвище з дошлюбного [PERSON] на [PERSON] /а.с. 8/. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 08.08.2016 у справі № 526/1179/16-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище [PERSON] /а.с. 44/. Відповідно до виписки з погосподарських книг по Тарасівській сільській раді Гребінківського району Полтавської області за період з 1991 року по 2018 рік головою домогосподарства за адресою [ADDRESS] значився [PERSON] , [INFO] , на період з 2006 року по 2010 рік разом з ним були зареєстровані дружина - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] , на час смерті, а саме 16.05.2019 був зареєстрований один /а.с. 10/. Довідкою № 331 від 30.07.2019, виданою виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області, підтверджено, що спадковий будинок, який належав померлому 16.05.2019 [PERSON] має таку юридичну адресу: [ADDRESS] /а.с. 12/. Згідно із договором купівлі-продажу № НГР-70 від 05.05.1999 [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок з господарськими побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з: «А-1» - жилого будинку, «Б» - сараю, «б» - прибудови, «В» - сараю, «Г» - вбиральні, «№1» - паркану, вказаний договір купівлі-продажу оформили на Українській універсальній біржі, згідно із Законом України «Про товарну біржу» /а.с.19/. Згідно довідки КП «Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 13.11.2019 № 54-Т, станом на 29.12.2012 житловий будинок за адресою [ADDRESS] в КП «Лубенське МБТІ» зареєстровано 05.05.1999 в реєстровій книзі №2 реєстровий номер 879 за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № НГР-70 зареєстрованого на Українській універсальній біржі 05.05.1999 /а.с.20/. 12 листопада 2019 року ПП «Бюро послуг та консультацій» було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , для замовника [PERSON] /а.с.13-15/. В інформаційній довідці № 5890 від 14.11.2019 зазначено, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрований в КП «Лубенське МБТІ» в книзі №2 за № 879 за [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу зареєстрованого на Українській універсальній біржі 05.05.1999 № НГР-70, було здійснено перебудови згідно Постанови Кабінету міністрів України від 07.06.2017 №406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію /а.с. 16/. ПП «Бюро послуг та консультацій» проведено незалежну оцінку об`єкту нерухомого майна, житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] та надано висновок про ринкову вартість об`єкту оцінки, що становить 16 368 грн /а.с.17-18/. У власності померлого [PERSON] перебувала земельна ділянка площею 0,3470 га, що знаходиться на території Тарасівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області за адресою [ADDRESS] , в тому числі для обслуговування житлового будинку, господарських споруд - 0,0911 га (кадастровий номер 5320886001:01:001:0195) та для ведення особистого селянського господарства - 0,2559 га (кадастровий номер 5320886001:01:001:0196) згідно довідки виконкому Тарасівської сільської ради Гребінківського району Полтавської області № 495 від 21.11.2019 /а.с. 11/. Згідно із державним актом на право власності на земельну ділянку серії КИ № 667896 від 19.11.2009, померлий [PERSON] був власником земельної ділянки площею 0,0911 га з кадастровим номером 5320886001:01:001:0195, для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою [ADDRESS] /а.с.75/. Відповідні дані містяться у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 5316026762020 від 23.04.2020 /а.с. 92-94/. За даними Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.01.2020 № 87/0/210-20, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,0911 га, кадастровий номер 5320886001:01:001:0195, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 51 226 (п`ятдесят одна тисяча двісті двадцять шість) грн /а.с.23/. Як вбачається із державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 667897 від 19.11.2009 та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ - 5316026862020 від 23.04.2020, померлий [PERSON] був власником земельної ділянки, площею 0,2559 га з кадастровим номером 5320886001:01:001:0196, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою [ADDRESS] /а.с.76, 95-97/. У Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 16.01.2020 № 88/0/210-20 вказано, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,2559 га, кадастровий номер 5320886001:01:001:0196, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 9 334 (дев`ять тисяч триста тридцять чотири) грн /а.с.22/. Відповідно до відомостей, наданих приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Іщенком І.М., спадкова справа на майно померлого [INFO] [PERSON] відкрита за № 39/2019, відносно матеріалів спадкової справи, заяву про прийняття спадщини згідно за законом подали: дочка [PERSON] та син [PERSON] , про інших спадкоємців, які б могли прийняти спадщину чи відмовитися від неї невідомо. 26.11.2019 приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Іщенком І.М. надано письмову відповідь № 513/02-14 на усну заяву [PERSON] , в якій роз`яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. В даному випадку відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки, а також договір купівлі - продажу спадкового житлового будинку виданий Українською універсальною біржею та нотаріально не посвідчений, а тому нотаріус не може провести оформлення та видачу свідоцтва про право на спадщину, роз`яснено право звернення до суду для оформлення своїх спадкових прав /а.с.21/. Предметом судового розгляду у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). У цих спірних правовідносинах спадкову масу складає нерухоме майно, а саме житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями та спорудами та земельні ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. За нормою ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За приписами ч. 1 ст. 1269 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як вбачається із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. У відповіді приватного нотаріуса Гребінківського нотаріального округу Іщенка І.М. позивачу, зокрема роз`яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правостворюючі юридичні факти або правовідносини. У відповідності з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК). За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно із частиною четвертою Прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (з 1 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст.13 Закону України «Про власність», який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. За положеннями ст.128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Переданням визнається вручення речей набувачеві. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалась необхідність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 № 1956-ХІІ угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, на дату укладання договору купівлі-продажу від 05.05.1999 № НГР-70, зареєстрованого на товарній біржі, у законодавстві існували протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору, мала місце колізія норми ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» та норми кодифікованого нормативно-правового акту, а саме ст. 277 ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод можливе лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне оформлення угоди не вимагається. Згідно із ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Таке правове регулювання правовідносин щодо права власності на майно застосовується до справ, які виникли, або могли виникнути до січня 2004 року. Відповідні правові положення унормовано в ЦК України. За приписами частини третьої статті 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України). Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, в якому роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. У даному випадку, наявна колізія норм матеріального права, що мають однакову юридичну силу, при цьому суд акцентує увагу, що Закон України «Про товарну біржу» було прийнято в 1991 року, а Цивільний кодекс на момент укладання спірного правочину діяв з 1963 року. При вирішенні питання про необхідність чи відсутність необхідності нотаріального посвідчення правочину, укладеного на товарній біржі, суд вважає правомірним застосування положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (як нормативного акту, прийнятого пізніше), що дозволяв укладати біржові контракти щодо відчуження житлової нерухомості фізичною особою без нотаріального посвідчення. Спадкодавцем не було здійснено державну реєстрацію речового права стосовно нерухомого майна - будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами /а.с. 21/. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1). Відповідно до ст. 328 ЦК України при вирішенні питання про правомірність набуття права власності суд враховує презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями статей 10,60 ЦПК України унормовано, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] належать до першої черги спадкоємців за законом щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , які вчасно звернулись до нотаріуса для прийняття спадщини за законом. Наразі неможливість [PERSON] отримати свідоцтва про право на спадкове майно померлого [PERSON] зумовлене відсутністю правовстановлюючих документів на все спадкове майно. При цьому, договір купівлі - продажу спадкового житлового будинку зареєстрований на Українській універсальній біржі, а тому не підлягає нотаріальному посвідченню. Виготовлений технічний паспорт на вказане нерухоме майно не містить відміток про самочинність будівництва. Таким чином, позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі заявлених позовних вимог. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). При розгляді цих спірних правовідносин судом враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі № 557/1209/16-ц від 10.10.2018. За наслідком судового розгляду зв`язку з чим позов про визнання права власності в порядку спадкування за законом обґрунтований та підлягає задоволенню. За заявою позивача суд не здійснює розподіл судових витрат. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved