Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] в м. Києві, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] є дружиною її онука [PERSON], а [PERSON] - її правнука. 23.10.2012 року на прохання відповідачки вона зареєструвала її та її доньку в належній їй на праві власності квартирі. За місцем реєстрації відповідачі проживали недовго ще у 2010 році, а потім з весни 2010 року і до жовтня 2013 року проживали в орендованій квартирі в м. Києві. Реєстрація відповідача в м. Києві потрібна була їй для оформлення допомоги по догляду за дитиною. В подальшому життя відповідача [PERSON] з її онуком [PERSON] не склалося і в жовтні 2013 року відповідач разом з дитиною виїхали до своїх батьків в Луганську область де і проживають до цього часу. Квартирою відповідач не цікавиться, не сплачує квартплату та комунальні послуги, ніяких її речей та речей її дитини в квартирі немає. Протягом всього часу не проживання відповідача у спірній квартирі вона змушена за свій рахунок сплачувати комунальні послуги та нести витрати по утриманню квартири, що нараховуються на відповідачів, не має змоги оформити субсидію. На підставі викладеного вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою [ADDRESS] в м. Києві. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову в повному обсязі, просила суд про задоволення позову в повному обсязі. Пояснила, що в зв»язку з тим, що в її квартирі зареєстровані відповідачі, вона не має можливості оформити субсидію на квартиру. Представник відповідача по справі в судовому засіданні заперечував проти позову, вказував на те, що коли відповідач проживала разом з дитиною в квартирі позивача, вона сплачувала за комунальні послуги і на даний час готова сплачувати кошти за свою реєстрацію в квартирі. Дійсно з весни 2010 року відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні, переїхала з дитиною проживати до своїх батьків в Луганську область, проте там в квартирі проживає велика сім»я. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання неповнолітньої дитини такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, що стосується позовних вимог про визнання відповідачки [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Відповідно до договору міни квартир від 01.07.1999 року (а.с.4) вказана квартира належить на праві приватної власності позивачу по справі - [PERSON] Як було встановлено при розгляді справи, 23.10.2012 року на прохання відповідача [PERSON] позивач зареєструвала її та її доньку в квартирі [ADDRESS], що належить їй на праві власності, оскільки відповідачу необхідно було оформити допомогу по догляду за дитиною. На даний час в квартирі зареєстровано 3 особи - позивач, відповідач та її донька, відповідно до довідки ЖЕК форми 3 від 28.01.2015 року (а.с. 5). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод пред'явивши одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Вказана норма також передбачена п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Пунктом 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що застосовуючи положення ст. 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. В судовому засіданні, судом було встановлено, що у 2010 році відповідач [PERSON] разом із своєю донькою деякий час мешкали в квартирі позивача. З весни 2010 року вони в спірному житловому приміщенні не проживають та відповідач не сплачує комунальні послуги, ніяких її речей в ній немає, що підтверджується актами ЖЕК 304 від 30.04.2014 року, 25.06.2014 року, 05.09.2014 року, 26.11.2014 року (а.с.6-9). Відповідно до довідок - інформації від 09.04.2014 року та 23.07.2014 року (а.с.10), відповідач [PERSON] разом із донькою [PERSON] проживають в [ADDRESS] Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved