Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що їй на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Окрім неї, співвласниками даної квартири є відповідач [PERSON] її донька та неповнолітній внук [PERSON] У вказаній квартирі позивач зареєстрована, та постійно проживала до 2011 року. Через постійні сварки з чоловіком відповідача, під час яких він її бив, позивач змушена була залишити квартиру у 2011 році. У 2013 році відповідач розлучилась з чоловіком, який вселився до квартири. Тому [PERSON], довідавшись про це, вирішила вселитись до даної квартири, однак [PERSON] відговорювала її, лякаючи що чоловік там проживає та буде знову бити позивача. Це тривало до кінця 2013 року, а згодом відповідач змінила замок від вхідних дверей та з цього часу чинить позивачу перешкоди у користуванні житлом, не пускає у квартиру, вчиняє сварки. З приводу цього [PERSON] неодноразово зверталась в поліцію, проте втручання працівників поліції не вплинуло на поведінку відповідача. Просила суд зобовязати [PERSON] не чинити їй перешкод у користуванні квартирою № 80 в будинку № 152 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківськ, вселити її в дану квартиру та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, викладених в заяві, просили позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов заперечила та пояснила, що спільне проживання з позивачем не можливе. Позивач не проживає у спірній квартирі з 2012 року, оскільки вона вживала спиртні напої, їй не подобалась дитина, та після виклику поліції [PERSON] залишила квартиру. Після чого позивач приходила до квартири у стані алкогольного спяніння. З приводу зміни замків вхідних дверей пояснила, що позивач має змогу зайти до квартири, однак у неї немає ключів бо вона їх загубила. Заслухавши позивача та її представника, відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування житловим приміщенням, внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом усунення [PERSON] перешкод у користуванні данною квартирою та вселення. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії свідоцтва про право власності від 22.12.2011 року, виданого Департаментом комунального господарства, транспорту і звязку, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON] дочці, [PERSON] внуку, в рівних долях (а.с.2), що підтверджується також копією технічного паспорту (а.с.4-5), та копією будинкової книги (а.с.8-9). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Відповідно до 2 п. 33 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було надано суду лист-відповідь № 12098 на адвокатський запит Івано-Франківського ВП ГУПН в Івано-Франківській області від 23.08.2017 року та копію Висновку № 633 від 26.10.2012 року дільничного інспектора міліції ВДІМ Івано-Франківського МВ УМВС по заяві [PERSON] (а.с.15,16), з яких вбачається, що з даного приводу працівниками поліції було опитано мешканців сусідніх квартир, з усних показів яких в даній сім'ї за зазначеною адресою часто виникають конфлікти. Від письмової дачі пояснень мешканці категорично відмовились, оскільки не бажаться втручатись в чужі сімейні проблеми. Опитати [PERSON] не представлось можливим, оскільки вона від пояснень категорисно відмовиласть. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду дала показання, зазначивши, що позивач є її двоюрідною сестрою та їй відомо про те, шо позивач шість років проживає у своєї рідної сестри, оскільки дочка не впускає її до квартири та змінила замок. У 2016 році свідок разом з позивачем приходила до спірної квартири та хотіли відкрити двері, однак замки були поміняні. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду дала показання, зазначивши, що позивач є її рідною сестрою. П'ять років тому відповідач разом зі своїм співмешканцем вигнала [PERSON] з хати, та увесь цей час вона проживає у неї. Вона також декілька разів приходила разом з [PERSON] до квартири, відповідач тоді була вдома, проте дверей їм не відчиняла, ключів у позивача немає. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відтак, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, враховуючи те, що [PERSON] дійсно чиняться перешкоди у користуванні [PERSON] належною їй квартирою № 80 будинку № 152 по вул. Незалежності в м. Івано-Франківськ, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved