Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про зняття з реєстраційного обліку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 29.10.1993 року, виданого виконавчим комітетом Комунарської районної Ради народних депутатів. В квартирі зареєстрований без права проживання відповідач, який є рідним братом позивачки. З березня 2019 року по теперішній час відповідач [PERSON] в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. У зв?язку з чим позивач просила зняти з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] . Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив суду, що позивач його не пускає до квартири. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № [NUMBER] від 29.10.1993 року, виданого комітетом Комунарської районної Ради народних депутатів, ксерокопією технічного паспорту, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкту нерухомого майна, копією витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно. Як на підставу звернення до суду позивач послалася на неможливість зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в досудовому порядку, так як відповідач відмовляється добровільно знятися з реєстраційного обліку. З`ясовуючи характер спірних правовідносин, з урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в контексті вимог\~ст.16 ЦК України\~позивачем невірно обраний спосіб захисту з огляду на наступне. Відповідно до\~ст.55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ст.3 ЦПК України,ч.1\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, суб?єктивне право на захист\~це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Частиною 2\~ст. 16 ЦК України\~встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1)визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного\~способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, належним способом захисту є позбавлення особи права на користування житловим приміщенням. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач в квартирі не проживає понад передбачені законодавством строки, чим чинить перешкоди власнику квартири позивачу у здійсненні нею права власності. Разом з тим, суд звертає увагу, що в постанові від 16.01.2012 року у справі №6-57 цс 11, Верховний суд України виклав правову позицію, якою чітко встановлено, який порядок повинен бути застосований до правовідносин щодо вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку особи, яка не являється членом сімї власника або ж наймача. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання предявивши разом з тим одну з таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У зв?язку з цим, у суду не має законних підстав для задоволення позовних вимог примусового зняття з реєстрації відповідача, оскільки позивачем невірно вибрано спосіб захисту. Крім того, рішення про зняття з реєстрації приймається уповноваженими посадовими особами органів реєстрації на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Оскільки позивач не зверталась до органів реєстрації, а також орган реєстрації не є відповідачем у цій справі, суд вважає, що вимога про зняття відповідача з реєстрації є передчасною та такою, що не підлягає задоволенню. \~\~\~ \~ \~ \~ \~На підставі викладеного, відповідно до ст.\~ст. 16 ЦК \~ст. ст.\~3,\~4,11,\~19,\~259,\~263,\~265\~ЦПК України, -

Outcome: dismissed