Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що при звільненні її з посади головного бухгалтера у [PERSON], з нею не було проведено остаточного розрахунку, оскільки їй не виплачено заробітної плати та грошову компенсацію за невикористані відпустки. Заборгованість відповідача перед нею по заробітній платі за період з січня 2013 року по 25 березня 2014 року становить 15591,78 грн. та 10318,15 грн. компенсація за невикористані відпустки. Просить стягнути з відповідача 15591,78 грн. заборгованості по заробітній платі за період з січня 2013 року по 25 березня 2014 року, 10318,15 грн. компенсації за невикористані відпустки, 4800,00 грн. середнього заробітку за час затримки та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали свої позовні вимоги, дали пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належно була повідомлена про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов?язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера за трудовим договором №641 у [PERSON] з 01 липня 2001 року до 25 березня 2014 року, що стверджується трудовою книжкою [PERSON] серії [NUMBER]. /а.с. 6/ Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробiтна плата виплачується працiвникам регулярно в робочi днi у строки, встановленi колективним договором, але не рiдше двох разiв на мiсяць через промiжок часу, що не перевищує шiстнадцяти календарних днiв. Оскільки відповідач [PERSON] не виплатила позивачу [PERSON] заробітню плату за період з січня 2013 року по 25 березня 2014 року, з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 15591,78 грн. Відповідно до ст. 74 КЗпП України громадянам, якi перебувають у трудових вiдносинах з пiдприємствами, установами, органiзацiями незалежно вiд форм власностi, виду дiяльностi та галузевої належностi, а також працюють за трудовим договором у фiзичної особи, надаються щорiчнi (основна та додатковi) вiдпустки iз збереженням на їх перiод мiсця роботи (посади) i заробiтної плати. Згідно з ч. 1 ст 75 КЗпП України щорiчна основна вiдпустка надається працiвникам тривалiстю не менш як 24 календарних днi за вiдпрацьований робочий рiк, який вiдлiчується з дня укладення трудового договору. У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разi звiльнення працiвника йому виплачується грошова компенсацiя за всi не використанi ним днi щорiчної вiдпустки, а також додаткової вiдпустки працiвникам, якi мають дiтей. Згідно Листа Міністерства праці та соціальної політики України від 22 лютого 2008 року якщо працівник з якихось причин не скористався своїм правом на щорічну відпустку за попередній рік чи за кілька попередніх років, він має право використати їх (частинами або декілька разом), а в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні щорічних відпусток. Законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на щорічні відпустки, воно не містить заборони надавати щорічні відпустки у разі їх невикористання. Отже, оскільки відповідач [PERSON] не надавала позивачу відпустки з 01 липня 2002 року до 25 березня 2014 року, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 10318,15 грн. компенсації за невикористані відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач [PERSON] не провела розрахунків з позивачем [PERSON] у день її звільнення 25 березня 2014 року, з [PERSON] слід стягнути на користь позивача 4800,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Як встановлено в судовому засіданні, позивачу, внаслідок невиплати заробітної плати, завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях позивача через порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення установленого способу життя, нормальних умов життя пов'язаних з погіршенням стану здоров'я позивача, а тому позовну вимогу про стягненя з відповідача 10000,00 грн. моральної шкоди, слід задоволити частково в сумі 1000,00 грн., так як завдана позивачу моральна шкода за характером та тривалістю відповідає такому розміру. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial