Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 336018,23 грн. (триста тридцять шість тисяч вісімнадцять гривень 23 коп.) за період з 01 березня 2012 року по 21 травня 2015 року. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем у них народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу на підставі рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року з відповідача на користь позивача на утримання 2-х (двох) дітей було стягнуто аліменти в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття, починаючи з 16 лютого 2012 року. Внаслідок того, що відповідач жодного разу не сплачував аліменти, ухилявуся від їх сплати без поважної причини утворилася заборгованість, яка станом на 01 травня 2015 року становить 57321,43 грн.. Позивач зазначає, що відповідач здійснює підприємницьку діяльність, з перевезення пасажирів та має можливість утримавати дітей та виконувати рішення суду, але ухиляється від цього обов»язку, хоча інших осіб на утриманні не має. В судовому засіданні позивач підтримала пред»явлений нею позов та просила його задовольнити, з підстав викладених у ньому. Відповідач проти задоволення позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні, обгрунтовуючи це тим, що між ним та відповідачем існувала усна домовленість проте, що він буде сплачувати аліменти на утримання дітей шляхом придбання речей, предметів та продуктів для дітей, за вказівкою позивача, що він і здійснював та витрачав на утримання 2-х дітей близько 900,00 грн. щомісячно, діти відпочивали влітку з ним та приїздили на вихідні дні до нього. Представник відповідача також заперечувала проти позову та просила у його задоволенні відмовити, надавши письмові заперечення в яких зазначає, що відповідач не був належниим чином повідомлений про наявність заборгованості по сплаті аліментів, не має можливості сплачувати не лише неустойку, але й аліменти в розмірі 1500,00 грн., не має у власності рухомого чи нерухомого майна, не має постійного місця роботи та перебуває на утриманні у своїх батьків, та зазначає проте, що є всі підстави для його звільнення від сплати неустойки (а.с. 42-45). Крім того, в письмових запереченням представником відповідача ставиться питання про зменшення розміру аліментів на утримання дітей відповідача. В судовому засіданні протокольною ухвалою суду від 05 жовтня 2015 року представнику відповідача був роз»яснений порядок звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів (а.с. 103). Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями Свідоцтв про їх народження (а.с. 8, 9). З Довідки виданої виконкомом Маловисківської міської ради від 12 травня 2015 року вбачається, що діти проживають разом із позивачем (а.с. 10). На підставі рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно на двох дітей, починаючи з 20 лютого 2012 року (а.с. 85-86). Вказане судове рішення набрало законної сили, про його наявність було відомо відповідачу, що підтверджується тим, що він користувався своїми процесуальними правами щодо його оскарження, тому у суду не має підстав вважати, що відповідач не був ознайомлений з рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року на підставі якого з нього були стягнуті аліменти на утримання дітей відповідач [PERSON] (а.с. 87-90). З виконавчого листа від 29 березня 2012 року у справі № 1112/869/12 вбачається, що з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно на двох дітей, починаючи з 20 лютого 2012 року та до досягнення дітьми повноліття (а.с. 32). З витребуваних на запит суду в порядку підготовки справи до судового розгляду матеріалів виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року (а.с. 31) вбачається, що позивач звернулася до Кіровського ВДВС Кіровоградського управління юстиції 19 квітня 2012 року, у зв»язку із чим було відкрито виконавче провадження та проводилися виконавчі дії. Згідно розрахунку, проведеного старшим державним виконавцем ВДВС Кіровоградського управління юстиції [PERSON], заборгованість зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 1112/869/12 від 29 березня 2012 року, виданого Маловисківським районним судом Кіровоградської області щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей станом на 01 травня 2015 року становить 57321,43 грн. (п»ятдесят сім тисяч триста двадцять одна гривня 43 коп.) (а.с. 32). Частина 1 ст. 61 ЦПК України встановлює, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні 18 листопада 2015 року відповідач визнав ту обставину, що рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року в порядку виконавчого провадження він не виконував та не виконує на час розгляду справи, здійснений старшим державним виконавцем ВДВС Кіровоградського управління юстиції [PERSON] розрахунок заборгованості зі сплати аліментів він під сумнів не ставить (а.с. 136, 139). Допитаний в судовому засіданні свідок позивача [PERSON] пояснила, що з позивачем вона разом працювала на одній роботі, їй відомо, що після розірвання шлюбу відповідач намагався відновити сім»ю з позивачем, з цією метою приїздив до позивача та вони зустрічали Новий 2013 рік. Чула, як по телефону позивач просила відповідача допомогти дітям, але він зі, злів позивача не допомагав їй. Свідку відомо, що діти їздили до відповідача, іноді він і сам їх забирав, а також до своїх діда й баби (батьків відповідача) у м. Кіровоград, які проживали разом з відповідачем, діти приїздили на канікули до нього, а також те, що вони були разом із ним на літньому відпочинку у 2012 році у Херсонській області. Свідок знає, що відповідач привозив продукти харчування дітям, але грошові кошти на їхнє утриманню позивачу не надавав. Свідок [PERSON], мати відповідача, пояснила що між позивачем і відповідачем була усна домовленість про надання допомоги дітям у натуральній формі та добровільне утримання дітей відповідачем, про наявність такої домовленості їй розповідав відповідач, онуки приїздили до неї у м. Кіровоград на вихідні та на канікули, а також їздили періодично на літній відпочинок на море, як з нею, так із з сином. Коли діти перебували разом із нею та з відповідачем, то дітям купувалися речі, одяг та іграшки, як спільно, так і кожним окремо. Свідок також пояснила, що у 2012 році син розповідав їй проте, що згідно рішення суду з нього були стягнуті аліменти на утримання дітей. Свідок [PERSON], цивільна дружина відповідача, пояснила, що з відповідачем проживає однією сім»єю з січня 2013 року, і кожного року окрім літа 2015 року діти приїздили на канікули до відповідача, вони разом їздили на море, відповідач приймав участь у вихованні дітей, і їй відомо, з його слів, що з позивачем у них мала місце усна домовленість про утримання дітей в натуральній формі, він купував одяг, спортивні костюми, взуття, купував необхідні речі перед початком шкільного навчального року. Свідки [PERSON], який є сусідом відповідача, та [PERSON], колишній колега по роботі, повідомили, що бачили особисто і знають зі слів відповідача, що він купував необхідні речі для своїх дітей та знають, що діти приїздили до нього у м. Кіровоград, а також те, що вони їздили на відпочинок. В судовому засіданні, що мало місце 18 листопада 2015 року, позивач заперечувала, що між нею і відповідачем мала місце усна домовленість про утримання дітей не шляхом сплати аліментів, а шляхом придбання на її вимогу чи прохання необхідних предметів і речей необхідних для утримання дітей, і придбання таких предметів і речей відповідач з нею не обговорював, а вона його про це не просила, оскільки він був зобов»язаний сплачувати грошові кошти, так як дітям необхідно було купувати продукти харчування, необхідні ліки у випадку хвороби дітей, здійснювати оплату за дитячий садок, нести витрати пов»язані із навчанням у школі тощо (а.с. 138). Частина 2 ст. 59 ЦПК України встановлює, що обставини, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З урахуванням положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, суд не може прийняти як докази наявності усної домовленості між позивачем і відповідачем про утримання дітей, шляхом придбання відповідачем та його матір»ю необхідних речей та предметів, про що свідчать товарні чеки (а.с. 38-41), показання свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також те, що донька [PERSON] в період з вересня 2012 року по грудень 2012 року проживала разом із ним та відвідувала загальноосвітній навчальний заклад у м. Кіровограді, незважаючи на те, що факт проживання доньки у зазначений період визнала позивач, так як відповідачем і не було оскаржено наявного в матеріалах справи розрахунку, заборгованості відповідача щодо сплати аліментів. (а.с. 83, 84, 138, 139). Інших належних і допустимих доказів проте, що між позивачем і відповідачем була досягнута усна домовленість про утримання дітей не шляхом сплати аліментів, згідно рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року, а шляхом придбання на вимогу чи прохання позивача необхідних предметів і речей необхідних для утримання дітей відповідачем не було надано. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною [PERSON] України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Таким чином, перерахування та зміна розрахунку заборгованості по аліментам виготовленого державним виконавцем у рамках позову про стягнення неустойки не входить в компетенцію суду. Обчислити розмір заборгованості суд може тільки при наявності спору. Оскільки відповідач до моменту винесення рішення не звернувся до суду з приводу спору про нарахування заборгованості по аліментам, з урахуванням того, що донька [PERSON] проживала разом із ним, не надав зустрічного позову з цього приводу, не оскаржив дії державного виконавця по нарахуванню заборгованості у встановленому законом порядку, суд вважає що спір про розмір заборгованості за аліментами між сторонами відсутній. Згідно розрахунку наданого позивачем розрахунку, сума неустойки (пені), яка повинна бути стягнута з [PERSON] у зв»язку з виникненням заборгованості по сплаті аліментів складає 336018,23 грн. (триста тридцять шість тисяч вісімнадцять гривень 23 коп.) (а.с. 4-5). При розгляді справи судом встановлено, що відповідач рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року не виконував, у зв»язку із чим на нього повинен бути покладений обовязок сплатити неустойку за прострочення сплати аліментів на неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~\~ Постановою Верховної ради України\~\~ № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 рок та набула чинності для України\~\~ 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають\~ право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину\~\~ несуть основну відповідальність\~\~ за забезпечення\~\~ в межах своїх здібностей\~\~ і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі за текстом СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Разом з тим, суд не може погодитися із застосованим позивачем механізмом обчислення суми неустойки, виходячи із збільшення суми заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці та загальної кількості днів прострочення, який не ґрунтується на вимогах закону, оскільки таких механізм розрахунку був обумовлений посиланням позивача на правову позицію висловлену Верховним Судом України в постанові від 11 вересня 2013 року за результатами розгляду цивільної справи № 6-81 цс 13, проте на час розгляду даної справи в постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94 цс 15 року та від 25 листопада 2015 року у справі № 6-2022 цс 15, була висловлена інша правова позиція, яка в силу ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, пілягає обов»язковому застосуванню судами, згідно якої: «За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обовязку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).» Із зазначеної вище судовою практикою погоджується також і Апеляційний суд Кіровоградської області (рішення від 20 серпня 2015 року № провадження 22-ц/781/1687/15; Ухвала від 06 жовтня 2015 року провадження № 22-ц/781/2274/15).\~\~ У пункті 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року судам роз'яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових\~\~ вимог. Суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача пеню (неустойку) по день постановлення рішення, так як при винесенні рішення суд керується ст. 11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів наданих стронами. У звязку із чим суд, виходячи з розміру заборгованості по аліментам за період з 20 лютого 2012 року (дати звернення позивача з позовом до суду про стягнення аліментів) по 30 квітня 2015 року, яка становить 57321,43 грн. провів розрахунок неустойки (пені) за період з 20 лютого 2012 року і по 30 квітня 2015 року: 2012 рік: 1) з 20 лютого 2012 року по 29 лютого 2012 року: 321,43 грн. х 1% х 10 днів = 32,14 грн.; 2) з 01 березня 2012 року по 31 березня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 3) з 01 квітня 2012 року по 30 квітня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 4) з 01 травня 2012 року по 31 травня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 5) з 01 червня 2012 року по 30 червня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 6) з 01 липня 2012 року по 31 липня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 7) з 01 серпня 2012 року по 31 серпня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 8) з 01 вересня 2012 року по 30 вересня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 9) з 01 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 10) з 01 листопада 2012 року по 30 листопада 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 11) з 01 грудня 2012 року по 31 грудня 2012 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн. Всього пеня за 2012 рік становить 4622,14 грн. (чотири тисячі шістсот двадцять дві гривні 14 коп.). 2013 рік: 1) з 01 січня 2013 року по 31 січня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 2) з 01 лютого 2013 року по 28 лютого 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 28 днів = 420,00 грн.; 3) з 01 березня 2013 року по 31 березня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 4) з 01 квітня 2013 року по 30 квітня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 5) з 01 травня 2013 року по 31 травня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 6) з 01 червня 2013 року по 30 червня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 7) з 01 липня 2013 року по 31 липня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 8) з 01 серпня 2013 року по 31 серпня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 9) з 01 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 10) з 01 жовтня 2013 року по 31 жовтня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 11) з 01 листопада 2013 року по 30 листопада 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 12) з 01 грудня 2013 року по 31 грудня 2013 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн. Всього пеня за 2013 рік становить 5475,00 грн. (п»ять тисяч чотириста сімдесят п»ять гривень 00 коп.). 2014 рік: 1) з 01 січня 2014 року по 31 січня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 2) з 01 лютого 2014 року по 28 лютого 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 28 днів = 420,00 грн.; 3) з 01 березня 2014 року по 31 березня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 4) з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 5) з 01 травня 2014 року по 31 травня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 6) з 01 червня 2014 року по 30 червня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 7) з 01 липня 2014 року по 31 липня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 8) з 01 серпня 2014 року по 31 серпня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 9) з 01 вересня 2014 року по 30 вересня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 10) з 01 жовтня 2014 року по 31 жовтня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 11) з 01 листопада 2014 року по 30 листопада 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; 12) з 01 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн. Всього пеня за 2014 рік становить 5475,00 грн. (п»ять тисяч чотириста сімдесят п»ять гривень 00 коп.). 2015 рік: 1) з 01 січня 2015 року по 31 січня 2015 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 2) з 01 лютого 2015 року по 28 лютого 2015 року: 1500,00 грн. х 1% х 28 днів = 420,00 грн.; 3) з 01 березня 2015 року по 31 березня 2015 року: 1500,00 грн. х 1% х 31 день = 465,00 грн.; 4) з 01 квітня 2015 року по 30 квітня 2015 року: 1500,00 грн. х 1% х 30 днів = 450,00 грн.; Всього пеня з 01 січня 2015 року і по 30 квітня 2015 року включно становить 1800,00 грн. (одна тисяча вісімсот гривень 00 коп.). Таким чином, суд вважає, що розмір неустойки (пені) за вказані період, виходячи із наведеного розрахунку становить 17372,14 грн. (сімнадцять тисяч двісті тридцять сім гривень 14 коп.), (оскільки 4622,14 грн. + 5475,00 грн. + 5475,00 грн. + 1800,00 грн. = 17372,14 грн.). Відповідно із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 17372,14 грн. (сімнадцять тисяч двісті тридцять сім гривень 14 коп.). За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов'язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного. Положеннями ч.2 ст. 196 СК України передбачено право суду зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд з врахуванням того, що відповідач працює, тривалості невиконання ним обовязку по сплаті аліментів, доводів та заперечень сторін, не вбачає підстав для зменшення розміру неустойки.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд не приймає до уваги на відсутність вини відповідача у простроченні сплати ним аліментів за період з 01 лютого 2013 року по 30 вересня 2014 року, коли позивач отримувала тимчасову державну допомогу згідно із Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2006 року N 189 «Про затвердження Порядку призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме» і навпаки, призначення позивачу такої допомоги свідчить про ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному звязку, суд приходить до висновку, що під час судового розгляду судом не було встановлено наявність досягнутої між сторонами і погодженої ними усної домовленості про утримання дітей не шляхом сплати аліментів відповідачем, згідно рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 29 березня 2012 року, а шляхом придбання відповідачем на вимогу чи прохання позивача необхідних предметів і речей, продуктів харчування для утримання дітей, крім того відповідачем було визнано під час розгляду справи, що він аліменти на утримання своїх дітей на виконання зазначеного вище рішення суду жодного разу не виконував, тому суд з урахуванням здійсненого розрахунку неустойки (пені) ) за прострочення сплати аліментів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial