Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, в якій вона просить суд звільнити з під арешту нерухоме майно, що належить їй, [PERSON] на праві приватної власності. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги і просила суд скасувати арешт на нерухоме майно квартиру № 10, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, м. Мала Виска, вул. Кондратюка, буд. № 30, при зверненні до суду позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що згідно Виконавчого листа № 2-697 від 31 січня 2011 року виданого Маловисківським районним судом Кіровоградської області з неї на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»» було стягнуто 1098,41 грн. боргу і на підставі Виконавчого листа № 2-697 від 31 січня 2011 року виданого Маловисківським районним судом Кіровоградської області було стягнуто з неї на користь держави 120,00 грн. судових витрат. Також зазначає, що під час здійснення виконавчого провадження щодо примусового виконання судового рішення на її майно було накладено арешт, згідно постанови про накладення арешту на майно боржника. Позивач вказує на те, що у зв»язку із фактичною сплатою коштів, згідно п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» відповідні виконавчі провадження були закриті, але арешт на нерухоме майно не був скасований. У зв»язку із чим, позивач звернулася за роз»ясненням щодо скасування арешту з майна до ВДВС Маловисківського РУЮ Кіровоградської області проте, їй повідомили, що оскільки в ході виконання виконавчого провадження щодо стягнення судових витрат було винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, проте дані кошти не було стягнуто державним виконавцем і було залишено в силі застосовані заходи примусового виконання. Більш детальну інформацію ВДВС Маловисківського РУЮ Кіровоградської області надати не може оскільки, дані виконавчого провадження було знищено, у відповідності до норм встановлених Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Представник відповідача в судовому засіданні, що мало місце 01 квітня 2016 року позовні вимоги визнала, проте в подальшому представником відповідача було подано до суду заяву в якій вона зазначає, що позовні вимоги не визнає і справу просить розглянути у її відсутність. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням у справі № 2-697/2010 від 20 вересня 2010 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Маловисківське відділення № [NUMBER] «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом в розмірі 1098,41 грн., з них: 729,86 грн. основний борг, 297,79 грн. відсотки по угоді, 70,76 грн. пеня; а також на користь держави 51,00 грн. судовий збір та 120,00 грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 54-55). Як вбачається, з Виконавчого листа № 2-697 від 31 січня 2011 року виданого Маловисківським районним судом Кіровоградської області з неї на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»» було стягнуто 1098,41 грн. боргу і на підставі Виконавчого листа № 2-697 від 31 січня 2011 року виданого Маловисківським районним судом Кіровоградської області було стягнуто з неї на користь держави 120,00 грн. судових витрат. Згідно Постанови про закінчення виконавчого провадження від 21 жовтня 2011 року, було закінчено виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми в розмірі 1098,41 грн., у зв»язку із фактичним виконанням згідно квитанції № 980897.445.2 від 13.10.2011 року, № 336.587.1 від 20.10.2011 року та постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусово виконання рішення (а.с. 57). Згідно Постанови про закінчення виконавчого провадження від 22 листопада 2011 року, було закінчено виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь держави 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусово виконання рішення, у зв»язку із фактичним виконанням згідно квитанції № 980897.538.1 від 11.11.2011 року (а.с. 60). Протокольною ухвалою від 01 квітня 2016 року постановленою у судовому засіданні було зобов»язано позивача: - надати відомості про майно (житлові будини, квартири, земельні ділянки, транспортні засоби, а також на розрахункові рахунки відкриті у банківських установах) на яке накладено арешт на підставі Виконавчого листа № 2-697/2010 виданого 31 січня 2011 року Маловисківським районним судом Кіровоградської області на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 27458793; - надати документи (виписки, довідки є Єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно: квартиру, земельну ділянку, відомості з банківських установ в яких у позивача відкритий поточний рахунок, відомості із сервісних центрів МВС про реєстрацію транспортних засобів і накладення на них заборон), а також докази порушення прав позивача; - чітко зазначити з якого майна, суд, на думку позивача, повинен скасувати накладений арешт; - надати докази зміни прізвища із «Селезньової» на «Ємельянову» [PERSON], для встановлення ідентичності позивача, який неодноразово змінював прізвища з [PERSON] на Ємельянову і на даний час має прізвище «Довганенко». Проте позивачем не було виконано вимоги протокольною ухвали від 01 квітня 2016 року. Разом із цим позивачу неодноразо, письмово роз»яснювалися положення ст.ст. 383, 384 ЦПК України, якими передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом (а.с. 16-18, 33-35). Проте, позивач не скористалася наданими їй правами, як боржнику оскаржити дії або бездіяльність державного виконавця на оскарження його дій або бездіяльності. Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Судом не встановлено, що на нерухоме майно позивача, в тому числі на квартиру № 10, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, м. Мала Виска, вул. Кондратюка, буд. № 30 було накладено арешт і її власником є позивач у справі (а.с. 73). Як вбачається із Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 04 травня 2016 року було накладено арешт на все рухоме майно боржника [PERSON] на підставі постанови ВДВС Маловисківського РУЮ, строк арешту на яке закінчується 08 серпня 2016 року (а.с. 72). Відповідно до листа Відділу ДВС Маловисківського РУЮ № 1/249 від 25 грудня 2015 року в ході виконання виконавчого провадження щодо стягнення судових витрат було винесено постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій, проте дані кошти не було стягнуто державним виконавцем і було залишено в силі застосовані заходи примусового виконання, в тому числі і арешт коштів боржника (а.с. 5). Позивачем за весь час судового розгляду справи не було надано доказів сплати витрат на проведення виконавчих дій виконавчий збір. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом вказаної ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно. Статтею 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений порядок оскарження,рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та інтереси юридичних осіб та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК). Способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Таким чином, враховуючи зміст позовних вимог, які стосуються лише зняття арешту з нерухомого майна, то підстав для його скасування не має, оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту свого порушеного права, що ж стосується накладеного арешту на все рухоме майно, то як вбачається з матеріалів справи сторок його дії становить до 08 серпня 2016 року, після чого він буде знятий органом ДВС. Суд вважає, що у такому випадку позивачем повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту свого порушеного права, зокрема, оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця згідно зі ст. 383 ЦПК України, припинення дії, яка порушує право, на підставі п.2 ч. 2 ст. 16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed