Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказала, що відповідач по справі є батьком спільної дитини [PERSON], [INFO]. Дитина знаходиться на її утриманні. [PERSON] коштів на утримання дитини не надає. Їй вкрай важко одній утримувати дитину. Враховуючи вищевикладені обставини вона змушена звернутися до суду та просити суд винести рішенням, яким стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує та просить суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився надав суду заяву вхід. 36256 від 04 жовтня 2017 року про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає та не заперечує в їх задоволенні. Згідно ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.1 ст.197 ЦПК України - в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі із копії свідоцтва про народження серії І-АМ № 294122 встановлено, що 03 грудня 2014 року в селі Дзигівка, Ямпільського району, Вінницької області народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.2). Із довідки виданою виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Вінницької області від 29.08 2017 року встановлено, що [PERSON], зареєстрована та проживає в [INFO] і до складу сімї входить син [PERSON], який знаходиться на її утриманні (а.с.4). Оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання своєї неповнолітньої дитини, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільного сина. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованості заявлених позовних вимог і має підстави для задоволення із наступних підстав: відповідач [PERSON] не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, працює, тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання малолітньої дитини у частці від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка є здоровою та у певній мірі матеріально забезпеченою, оскільки про протилежне суду доказів не надано, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працевлаштований, оскільки на це вказує позивач та не спростовано відповідачем, має можливість виплачувати аліменти на утримання своєї дитини, інших стягнень з його доходу не проводиться, так як ніхто із сторін про це не заявив. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі, тому суд має підстави для їх задоволення. При вирішення питання про розмір аліментів, суд виходить із того, що мінімальний розмір аліментів відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а тому суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дитині. З таких обставин суд вважає необхідним стягувати із відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/4 частина всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на дитини, щомісячно до її повноліття. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а оскільки [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів 29 серпня 2017 року за вхід.№5403, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 29 серпня 2017 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому у порядку ст.88 ч.3 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 640 гривень.

Outcome: approved