Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному сумісному майна. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час перебування в шлюбі подружжям за спільні кошти набута у власність квартира [ADDRESS] , загальною площею 86,9 кв.м., в т. ч. житловою 55,4 кв.м. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, проте представником завчасно подана заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд на підставі\~ст.280 ЦПК України\~вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який був зареєстрований 20 лютого 2004 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області за актовим записом № 35. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2018 року у справі (єдиний унікальний № 742/4146/17; провадження № 2/742/149/18) за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позовні вимоги були задоволені, а шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили 03.04.2018 року. Під час перебування у шлюбі з [PERSON] , за нотаріально посвідченою згодою (заявою) дружини [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу квартири від 18.07.2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Ігнатовою Л.Л., про що в реєстрі зроблено запис за № 8127. За даним договором купівлі-продажу чоловіком [PERSON] - [PERSON] було набуто у власність квартира [ADDRESS] , загальною площею 86,9 кв.м., в т. ч. житловою 55,4 кв.м. Про факт набуття [PERSON] у власність квартири [ADDRESS] свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 243366142 від 08.02.2021 року. Відповідно до Звіту (Висновку) про оцінку нерухомого майна від 09.02.2021 року, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ПП Експерт ринкова вартість квартири становить 337660,00 гривень, а відповідно вартість Ѕ частини квартири становить 168830,00 гривень. Згідно статті 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 статті 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 65 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою, а при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до статті 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно статті 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю є спільною сумісною власністю, при цьому, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки у праві спільної сумісної власності є рівними, а у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина і чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскільки квартира набута у власність у період шлюбу, дане майно є спільною сумісною власністю подружжя, то позивачеві належить Ѕ частина квартири. Отже, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності зі\~ст.133 ЦПК України\~витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається\~ст.137 ЦПК України. Відповідно до ч.3\~ст. 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат. Аналогічні висновки викладено в постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Відповідно до ч.8\~ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач надав ордер на надання правової допомоги, квитанцію, договір про надання правничої допомоги та додаткову угоду, розрахунок, акт приймання передачі. Враховуючи вище викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу понесені позивачем. На підставі\~ст. 141 ЦПК\~України стягнути з відповідача судовий збір.

Outcome: approved