Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить Зняти арешт, накладений Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби в місті Херсоні, в межах виконавчого провадження №51116525, н все нерухоме майно, що належало [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , в тому числі і на квартиру за адресою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що позивач є єдиним спадкоємцем, після смерті сина [PERSON] . Однак, у грудні 2020 року нею було виявлено, що вона не може оформити спадщину, оскільки у відповідному реєстрі обтяжень наявна заборона на відчуження спадкового майна. 16.09.2019 року заведено Першою Херсонською державною нотаріальною конторою спадкову справу №590/2019. Підставою виникнення обтяження стала постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 03.04.2017 року, винесена Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у м. Херсоні. Виконавче провадження завершено, матеріали виконавчого провадження знищено, виконавчий документ повернуто стягувача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 16.03.2021 року відкрито загальне провадження по справі та призначено підготовче засідання. 12.04.2021 року згідно реєстру вхідної кореспонденції судді передано відзив на позовну заяву від відповідача, зі змісту якого вбачається, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, просить відмовити в їх задоволенні. У відзиві зазначеної. Що на виконанні перебувало виконавче провадження № 51116525 про стягнення боргу в розмірі 1486,22 грн. на користь Херсонського бюро судово медичної експертизи. Постановою державного виконавця від 03.04.2017 року було накладено арешт на майно боржника, 27.11.2017 року постановою державного виконавця виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження завершено та матеріали цього провадження було знищено за спливом строків зберігання, на підставі п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби. Зазначено, що підстави для заняття арешту з усього майна визначену у п. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.06.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Лютікова О.С. та позивач в судовому засідання підтримали позовні вимоги, з підстав зазначених в позові, просили їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся, відзив міститься в матеріалах справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Заслухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] - є матір`ю, а [PERSON] - батьком, [PERSON] , який народився [INFO] . [PERSON] , [INFO] - помер [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Відповідно до відомостей від 18.12.2020 року Першої Херсонської Державної нотаріальної контори, після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] , заведено спадкову справу № 590/2019 від 16.09.2019 року за заявою про прийняття спадщини за законом від матері померлого [PERSON] , [INFO] . Також зазначено, що в матеріалах справи є заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь матері померлого. Свідоцтво про право на спадщину ще не видавалось. Згідно відповіді Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Херсоні від 03.03.2021 року, за інформацією Автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділу перебувало виконавче провадження, де боржником є [PERSON] , а саме: № 51116525 по стягненню боргу в розмірі 1486,22 грн. на користь Херсонського бюро судово медичної експертизи. Зазначено, що постановою Державного виконавця від 03.04.2017 року було накладено арешт на майно боржника; постановою державного виконавця 27.11.2017 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження завершено. Відповідно до договору дарування від 12.01.2017 року, [PERSON] та [PERSON] подарували квартиру [ADDRESS] [PERSON] згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 02.12.2020 року, на зазначений об`єкт нерухомості накладено арешт постановою Дніпровського РВДВС м. Херсона ГТУЮ у Херсонській області від 03.04.2017 року № 51116525. Враховуючи відомості, зазначені у відзиві, матеріали виконавчого провадження № 51116525 знищено, відомості щодо зняття арешту відсутні. Відповідно до п.8 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, в редакції Закону від 16.02.2010 року виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у 3-денний строк надсилається сторонам та суду або іншому органу (посадовій особі), які видали виконавчий документ. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.38 цього Закону, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у частині другій цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. 02.06.2016 року було прийнято Закон України «Про виконавче провадження» в новій редакції №1404-VIII. Згідно з п.7 Розділу 13 Прикінцеві та перехідні положення встановлено, Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 07.03.2018 року (надалі Закон №1404) що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Порядок зняття арешту визначений ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Положенням ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частина 1, 2 статті 50 та частина 3 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на 30.05.2012 року) передбачає, що: 1. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. 2. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. 3. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Системний аналіз вищенаведених норм законодавства України про виконавче провадження, дає змогу дійти висновку, що виключно закінчені виконавчі провадження передаються до архіву і в послідуючому знищуються по завершенню терміну зберігання. Завершення (закінчення) виконавчого провадження є безумовною підставою для зняття арешту з майна боржника із метою недопущення протиправного обмеження його у здійсненні цивільних прав боржника. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених законом Доказів, що позивач не може реалізувати свої права та інтереси щодо арештованого майна, у зв`язку з тим, що був накладений арешт - суду не надано. Так не міститься в матеріалах справи відмова нотаріусу в оформленні спадкових прав позивача. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року - позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що в даному випадку, належним відповідачем є стягувач, тобто особа в інтересах якої, накладено арешт під час виконавчого провадження. Стягувач - Херсонське бюро судової експертизи, не залучено до участі у справі в якості відповідача. Відповідачем в даному позові визначено - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса). У відповідності із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Згідно ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України (2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону№ 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки позов пред`явлено до неналежного відповідача. Враховуючи наведе, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed