Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення розміру часток у майні спільної сумісної власності посилаючись на те, що вона, її померлий чоловік та двоє дітей є власниками квартири за адресою [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру від 26.06.1995 року. Зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Стверджує, що звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті чоловіка, однак, у зв`язку з тим, що частки квартири, які належать кожному із співвласників не визначені, остання не може оформити спадщину, тому просить суд визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/4 частки кожному. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач в канцелярію суду, подала письмову заяву, в якій просила суд справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник Полянської сільської ради в канцелярію суду надав заяву, про розгляд справи без участі представника сільської ради. Проти позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] , в канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку передбаченому ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] що стверджується свідоцтвом на право власності на квартиру, видане Родниківською сільською радою Свалявського району від 06.06.1995 р. та зареєстроване Свалявським ДВП технічної інвентаризації Зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до даного до позовної заяви технічного паспорту, зазначена квартира складається з 3-х кімнат, житловою площею 45,94 м.кв., загальною площею 67,64 м.кв. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 січня 2020 року. Довідкою виданою виконавчим комітетом Полянської сільської ради № 624 від 21 лютого 2020 року стверджується, що [PERSON] , який помер [INFO] , до дня смерті постійно проживав та був зареєстрований, за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON] . Згідно зі ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Частиною першою ст.1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за виданою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 4 та 6 глави 1 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після визначення (виділення) частки померлого у спільному майні. Тому при спадкуванні таких часток істотне значення має встановлення їх розміру, що може бути зроблено як за життя спадкодавців, так і після відкриття спадщини. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Приписами ч.2 ст.370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. П. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка звернулась до суду з даним позовом з посиланням на те, що у свідоцтві на право власності на належну їй, відповідачам та її покійному чоловіку на праві спільної сумісної власності, не визначено часток співвласників а відсутність розміру частки у спільному майні позбавляє власника можливості розпорядитися своєю часткою, та позбавляє можливості успадкувати після покійного чоловіка належну йому частку. Відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення частки кожного з них в праві власності є спільною сумісною власністю. На підставі ст.370 ЦК України частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду, тому, суд доходить висновку, що квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Обставини, які вказують на необхідність відходу від принципу рівності часток при визначенні їх розміру, судом не встановлені. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що належить визначити розмір часток кожного зі співвласників, в тому числі і померлого співвласника, у спільній власності на квартиру [ADDRESS] , та задовольнити позовні вимоги повністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved