Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивачі, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги позивачі обґрунтували наступним. При приватизації державного підприємства «Південзахіденергобуд» згідно із Законом України «Про приватизацію майна державних підприємств» із вартості цілісного майнового комплексу було вилучено вартість державного майна, до складу якого входили житлові будинки та гуртожиток по [ADDRESS]. В плані приватизації державного підприємства «Південзахіденергобуд», затвердженого розпорядженням регіонального відділення ФДМУ по Харківській області від 08.09.1995 року № 353-Р, зазначено, що гуртожиток по [ADDRESS], що знаходиться на балансі підприємства, підлягає передачі в комунальну власність, як об'єкт державної власності. Відповідно до Положення «Про управління державним майном», яке не ввійшло до статутних капіталів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого спільним наказом ФДМУ та Міністерства економіки України від 19.05.1999 року № 908/68, господарське товариство повинно обліковувати на своєму балансі майно, що не ввійшло до його статутного капіталу. При цьому, відповідальність зі збереження та ефективного використання державного майна несе господарське товариство. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 25.03.1998 року були прийняті зміни до статуту в новій редакції стосовно виходу зі складу ВАТ структурного підрозділу № 16 «Житлово-комунальний відділ» і створення на його базі колективного підприємства. Гуртожиток по [ADDRESS] в м. Харкові було передано на баланс новоутвореного КП «Житлово-комунальне господарство «Південзахіденергобуд». Таким чином, після ліквідації у 1995 році шляхом приватизації державного підприємства Трест Південзахіденергобуд, на балансі у якого знаходилась будівля відомчого гуртожитку за адресою: м. Харків, [ADDRESS], фактично утворилось декілька самостійних юридичних осіб, одним із яких були КП ЖКГ «Південзахіденергобуд» та ВАТ «Трест Південзахіденергобуд». Після ліквідації державного Тресту будівля гуртожитку з мешканцями за адресою: м. Харків, [ADDRESS] не увійшла ні до одного зі статутних фондів знов створених підприємств, проте була передана на баланс КП ЖКГ «Південзахіденергобуд». Згідно листа Головного управління житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури № 16/878-б за інформацією Головного управління статистики в харківській області (звіт 1-Житлофонд) встановлено, що КП ЖКГ «Південзахіденергобуд», на балансі якого перебував зазначений гуртожиток, входить до складу підприємств-банкрутів та тих, що повністю припинили діяльність станом на 01.01.2008 року. Неможливо також визначити балансову вартість даної будівлі, що в подальшому не дозволить мешканцям оформити документи на приватизацію займаного житла відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку». Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1278 від 19.12.2007 року будівлю за адресою: м. Харків, [ADDRESS] виключено з числа гуртожитків, йому присвоєно статус жилого будинку, а мешканцям дозволено закріпити за собою займану житлову площу та відкрити особові рахунки у встановленому законом порядку. Позивачі, їх представник, що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, - [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до його початку представник позивачів подала до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача - Харківської міської ради, на судове засідання не зяввся,. До його початку подав заперечення проти позову, за якими вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1278 від 19.12.2007 року будівлю за адресою: м. Харків, [ADDRESS] виключено з числа гуртожитків ВАТ «Трест «Південзахіденергобуд» та дозволено закріпити за мешканцями займану ними площу і відкрити особові рахунки в установленому законом порядкую Відповідно до інформації від 16.03.2009 року № 393 Московської районної ради м. Харкова станом на 13.03.2009 року за жодним із мешканців будинку по [ADDRESS], житло не закріплено у зв'язку з відсутністю відповідних ордерів на заняття площі у гуртожитку. Житловий будинок по [ADDRESS] тривалий час належним чином не обслуговувався, у зв'язку з чим, за ініціативою мешканців, з дозволу Московської районної ради в м. Харкові, рішенням від 21.08.2008 року «Про надання дозволу на створення будинкового комітету по [ADDRESS]» був створений ОСН «Будинковий комітет «Вулиця Гвардійців-Широнінців, 39-Б». ОСН «Будинковий комітет «Вулиця Гвардійців-Широнінців, 39-Б» видано Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи серії А 01 № 087160 від 23.10.2008 р. Відповідно до положень одними з функцій ОСН «Будинковий комітет «Вулиця Гвардійців-Широнінців, 39-Б» є задоволення соціальних, побутових та інших потреб. Цим ОСН було укладено угоди з виконавцями житлово-комунальних послуг. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради узд 19.08.2009 р. № 349 погоджено тариф на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території на вказаний будинок. На замовлення ОСН «Будинковий комітет «Вулиця Гвардійців-Широнінців, 39-Б» проведена технічна інвентаризація житлового будинку та квартир у цьому будинку. Суд, ознайомившись із заявою представника позивачів, запереченнями відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що у житловому будинку по [ADDRESS] мешкають та зареєстровані: у квартирі [ADDRESS] площею 60,71 кв.м. - [PERSON]; у квартирі [ADDRESS] площею 25,9 кв.м. - [PERSON], [PERSON]; у квартирі [ADDRESS] площею 45,9 кв.м. - [PERSON]; у квартирі [ADDRESS] площею 27,32 кв.м. - [PERSON]; Крім того, відповідно до статті 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку» від 04.09.2008 року, забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитку, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням таких підходів: всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад у визначений цим Законом строк, передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону має бути здійснена протягом трьох років з дня його прийняття, передача гуртожитків згідно з цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону, рішення про передачу гуртожитків, на які поширюється дія цього Закону, у власність територіальних громад приймає орган, уповноважений управляти державним майном, інший орган, якому передано в користування державне майно, або суд. Відповідно до ст. 2 «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 року об'єктами передачі згідно з цим Законом в тому числі є: житловий фонд та інші об'єкти соціальної інфраструктури (далі- об'єкти соціальної інфраструктури), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій ( далі- підприємств) або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом. Відповідно до ст. 3 цього ж Закону ініціатива щодо передачі об'єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування. При цьому, відповідно до ст. 4 цього ж Закону передача об'єктів соціальної інфраструктури (житлового фонду) з державної у комунальну власність здійснюється за рішенням органів, уповноважених управляти державним майном, самоврядних організацій. Відповідно до ст. 4-1 цього ж Закону передача об'єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Ініціатива щодо передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації. Рішення щодо передачі об'єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад. Пропозиції щодо передачі об'єктів соціальної інфраструктури, які належать підприємствам, погоджуються з цими підприємствами, а щодо передачі об'єктів соціальної інфраструктури, споруджених за рахунок коштів підприємств, також трудовими колективами цих підприємств. Пропозиція вважається погодженою з трудовим колективом підприємства за наявності рішення загальних зборів трудового колективу, прийнятого більшістю голосів від числа працівників підприємства. Пропозиції щодо передачі у комунальну власність об'єктів соціальної інфраструктури, які не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації, не потребують погодження з такими підприємствами та їх трудовими колективами. Разом з тим, житловий будинок по [ADDRESS] м. Харкова з самого початку після завершення будівництва у встановлений законом спосіб не було введено в експлуатацію та право власності на нього не зареєстровано, що фактично унеможливлює передачу його у комунальну власність та подальшу приватизацію квартир мешканцями вказаного житлового будинку. Таким чином, у відповідності з рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1278 від 19.12.2007 року, яким будівлю за адресою: м. Харків, [ADDRESS] виключено з числа гуртожитків, йому присвоєно статус жилого будинку, а мешканцям дозволено закріпити за собою займану житлову площу та відкрити особові рахунки у встановленому законом порядку, та у відповідності з чинним законодавством України ми вимушені звернутися до суду з вимогою про захист наших порушених прав та законних інтересів, визнавши за нами право власності на житлові приміщення, що ми займаємо на відповідних правових підставах. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими Законами. На підставі ст. 60 зазначеного Закону територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до Закону України як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Згідно ст. 29 п. 1 Статуту, затвердженого рішенням 14 сесії харківської міської ради 5 скликання від 04.07.2007 року № 121/107 та зареєстрованого згідно Свідоцтва № 2 від 16.07.2007 року, виданого Харківській міській раді Харківським міським управлінням юстиції Міністерства юстиції України - міська рада є представницьким органом територіальної громади, який здійснює від її імені та в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією та законами України і міського самоврядування. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Всупереч викладеним вище нормам, Позивачі не можуть в повній мірі здійснити своє право власності щодо зазначених нежитлових будівель, а саме позивачі обмежені у своєму праві розпоряджатися своїм майном, оскільки право власності на нього не зареєстроване належним чином. Згідно із частиною 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 3 ст. 376 Цивільного кодексу України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення ст. 16 Цивільного кодексу України забезпечують можливість захисту порушених прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, шляхом визнання відповідного права. Відповідно до ч. 3 ст. 375 Цивільного кодексу України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Підставою для проведення державної реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідно до п.п 10 пункту 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №703 від 22.06.2011 р. є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи викладене, відповідно до ст.ст. 16, 182, 328 ЦК України, Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності», Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»,

Outcome: approved