Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати відповідача [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. Просить стягнути аліменти із відповідача на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, оскільки відповідач не надає в добровільному порядку матеріальної допомоги на його утримання. Вказала, що з відповідачем по справі проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з травня 2010 року по квітень 2012 року в м. Знамянка по вул. Осінній, 15. Від спільного проживання в них народився син [PERSON]. Сторони припинили проживання однією сімєю в травні 2012 року і до цього часу відповідач не визнає себе батьком дитини, хоча являється його біологічним батьком. Запис про батька при реєстрації народження дитини вказаний з слів матері. Позивач у судовому засіданні підтримала свої вимоги повністю, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, відповідно до якої просить суд відкласти розгляд справи в звязку з неможливістю присутності в судовому засіданні адвоката відповідача [PERSON], який не був повідомлений про розгляд справи, в минулих судових засіданнях відповідач та його представник брали участь та надавали суду пояснення . Враховуючи заяву відповідача суд вважає, можливим розглянути справу у його відсутність та відсутності адвоката враховуючи тривалий розгляд справи . Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в попередніх судових засіданнях надавали схожі пояснення про те, що сторони проживали разом, відповідач піклувався про дитину, але згодом сторони розійшлися та почали проживати окремо. Відповідач приходив до позивача побачити сина. Після пологів матір з дитиною проживали разом із відповідачем в м. Знамянка по вул. Осінній, 15. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. 07 серпня 2011 року [PERSON] народила хлопчика [PERSON], про що видане свідоцтво про народження серії І-ОЛ № 1173349 (а.с.9,11-12). Зі слів позивача, відповідач заперечував його батьківство відносно [PERSON], тому відомості про батька були записані до актового запису про народження за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.10). Відповідно до довідки про склад сімї встановлено, що [PERSON] проживав разом із матірю в м. Знамянка по вул. Осінній, 15, без реєстрації місця проживання станом на 2012 рік (а.с.31,32). Відповідач в судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, в звязку з чим ухвалою суду від 12 січня 2017 року по справі призначена генетична експертиза для визначення ймовірності батьківства [PERSON] відносно [PERSON] (а.с.34). Ухвала повернута на адресу суду без виконання 09 березня 2017 року в звязку з неявкою [PERSON] на експертизу 27 лютого 2017 року (а.с.45). Відповідач надав в судове засідання листок непрацездатності, відповідно до якого перебував на лікарняному 27 лютого 2017 року в амбулаторному режимі (а.с.77). За клопотанням позивача ухвалою суду від 09 червня 2017 року знов призначена генетична експертиза для визначення ймовірності батьківства [PERSON] відносно [PERSON] (а.с.106). Ухвала повернута на адресу суду без виконання 01 серпня 2017 року в звязку з неявкою [PERSON] на експертизу 24 липня 2017 року (а.с.117). Зважаючи на поведінку [PERSON], суд вважає, що він ухилився від явки на проведення генетичної експертизи та на даний час навмисно затягує розгляд справи, так як мав можливість самостійно повідомити свого представника про розгляд справи. Відповідно до ст. 146 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст.134 Сімейного Кодексу України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Батьківство [PERSON] відносно [PERSON], 07 серпня 2011 року, також підтверджується зібраними в судовому засіданні доказами: показаннями свідків, фото та відеоматеріалами, тому в цій частині вимоги підлягають задоволенню, враховуючи також ухилення відповідача від участі в експертизі. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON] В,відповідно до довідки голови квартального комітету № 33 м. Знамянка, відповідач [PERSON] проживає разом із дружиною [PERSON], донькою [PERSON], [INFO], в будинку матері [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні відповідача (а.с.85). Відповідно до наданих довідки та виписки з медичної карти хворого, мати відповідача [PERSON] проживає в [INFO]. Доказів перебування матері на утриманні відповідача останній не надав, тому суд критично відносить до його пояснень щодо надання фінансової допомоги матері. До відомостей довідки голови того ж квартального комітету про не проживання сторін в період з травня 2010 року по квітень 2012 року однією сімєю по вул. Осіння, 15, суд відноситься критично, так як дані спростовуються показаннями свідків в судовому засіданні. Також, відповідно до довідки виробничого підрозділу служби локомотивного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» встановлено, що [PERSON] працює та має постійний щомісячний дохід, з якого утримуються аліменти (а.с.91). Відповідно до рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.11.2016, лементи стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] (а.с.90). Як вказано вище, [PERSON] проживає разом із дружиною [PERSON], донькою [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, при цьому даний обовязок є особистим, індивідуальним обовязком як матері, так і батька. Частина 2 статті 182 сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] на користь дружини, з якою відповідач проживає однією сімєю, а також не доведеність перебування на утриманні відповідача матері, яка є пенсіонером, не надання матеріальної допомоги сину [PERSON], суд вважає за необхідне позов в частині стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved