Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2724 від 30 жовтня 2009 року, виданий приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко Оленою Анатоліївною про звернення стягнення на житловий будинок [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] , та за рахунок отриманих коштів задовільнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» у розмірі: 105343,85 доларів США та 14629,47 гривень, які є боргом за кредитним договором № 21/08-Б від 23 червня 2008 року. Також, позивач просить стягнути з ПАТ АБ «Укргазбанк» понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23.06.2008 між [PERSON] та ПАТ АБ «Укргазбанк» був укладений кредитний договір № 21/08-Б. В якості забезпечення Кредитного договору 23.06.2008 з позивачем укладено договір іпотеки № 18/08-Б, предметом договору є житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору від 23.06.2008 № 21/08-Б, строк виконання зобов`язання був встановлений з 23.06.2008 по 22.06.2018. 30.10.2009 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко Оленою Анатоліївною був виданий виконавчий напис № 2724 про звернення стягнення на житловий будинок [ADDRESS] . Позивач зазначає, що не отримувала від ПАТ АБ «Укргазбанк» будь-яких повідомлень про факт невиконання [PERSON] або нею зобов`язань по кредиту чи іпотечному договору. Позивач вважає, що під час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус не переконалась належним чином у безспірності суми заборгованості, не перевірила безспірність документів відповідача. Також, на думку позивача, банк пропустив строк пред`явлення виконавчого документу до виконання. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14 червня 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 2724 виданого 30.10.2009 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко Оленою Анатоліївною, про звернення стягнення на житловий будинок [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] . Відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками до неї разом із ухвалою про відкриття провадження по справі та встановлено п`ятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. З боку відповідача до суду у встановлений законом строк відзив, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, і всідокази, що підтверджують заперечення проти позову, не надіслано, зустрічний позов не пред`явлено. Натомість, відповідачем було подано до суду пояснення. Відповідно до правил ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк» було укладено кредитний договір № 21/08-Б від 23.06.2008 (далі - Кредитний договір). В якості забезпечення Кредитного договору від 23.06.2008, Відкрите акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» уклало з [PERSON] договір іпотеки № 18/08-Б (далі - Договір іпотеки), предметом договору є житловий будинок [ADDRESS] . 30.10.2009 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Самощенко Оленою Анатоліївною був виданий виконавчий напис № 2724 про звернення стягнення на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно виконавчого напису, нотаріус пропонує за рахунок коштів, отриманих від реалізації житлового будинку [ADDRESS] , задовольнити вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» у розмірі: 91974,00 доларів США (дев`яноста одна тисяча дев`ятсот сімдесят чотири долари 00 центів) - поточна заборгованість по кредиту; 4104,93 доларів США (чотири тисячі сто чотири долари 93 центів) - прострочена заборгованість по кредиту; 8754,91 доларів США (вісім тисяч сімсот п`ятдесят чотири долари 91 цент) - заборгованість по простроченим відсоткам; 510,01 доларів США (п`ятсот десять доларів 01 цент) - заборгованість по несплаченим відсоткам; 12276,53 (дванадцять тисяч двісті сімдесят шість гривень 53 копійки) - пеня по простроченій заборгованості; 2352,94 (дві тисячі триста п`ятдесят дві гривні 94 копійки) - витрати по здійсненню виконавчого напису, що разом становить: - 105343,85 доларів США (сто п`ять тисяч триста сорок три долари 85 центів); - 14629,47 гривень (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять дев`ять гривень 47 копійок). На підставі виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 26916246, яке, згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчого провадження, було завершено. У свою чергу, 17.11.2011 приватним нотаріусом Самощенко О.А. був виданий дублікат виконавчий напису, зареєстрований в реєстрі 2177, у зв`язку із втратою оригіналу виконавчого напису від 30.10.2009 № 2724. На підставі дублікату виконавчого напису 22.07.2013 було вдруге відкрито виконавче провадження № 36255686. Надалі, 07.08.2014 виконавчий документ було повернуто стягувачу. Згодом, 11.09.2014 було втретє відкрито виконавче провадження № 44800061. Проте, 12.03.2019 виконавчий документ також було повернуто стягувачу. Незважаючи на вищевикладене, ПАТ АБ «Укргазбанк» вкотре звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича з метою відкриття виконавчого провадження, у результаті чого 04.04.2019 було відкрито виконавче провадження № 58809349. Під час судового розгляду справи встановлено, що позивач неодноразово зверталася до приватного нотаріуса із запитами про отримання копій документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису. Крім того, ухвалою суду також витребувались від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Самощенко Олени Анатоліївни копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 2724 від 30.10.2009. Проте, суду не надано документів, що стали підставою для вчинення виконавчого напису, що оспорюється. Згідно листа № 13/01-16 від 10.02.2021 вбачається, що надати копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис 30.10.2009 за реєстровим № 2724, не можливо, оскільки строк зберігання відповідних документів закінчився 01 січня 2013 року і вони знищені шляхом спалення. Натомість, відповідач самостійно надав до суду копію заяви про вчинення виконавчого напису, однак без додатків, які були до неї додані (зокрема ті, які підтверджуть безспірність заборгованості та направлення вимоги боржнику/майновому поручителю). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХІІ «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Враховуючи той факт, що виконавчий напис був виданий 30.10.2009, необхідно керуватися нормами, які діяли на час його видачі. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» (у редакції від 11.06.2009), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції від 11.06.2009), нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення виконавчих написів нотаріусами України на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису було передбачено Розділом 32 Наказу Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (далі - Інструкція № 20/5). Відповідно до п. 282 Інструкції № 20/5, для стягнення грошових сум або витребуваних документів від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на дкоументах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безпірному порядку на підстві виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністірв України. Відповідно до п. 283 Інструкції № 20/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу буде необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до п. 284 Інструкції № 20/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до п. 286 Інструкції № 20/5, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. На момент вчинення виконавчого напису перелік документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавих написів нотаріусів було визначено Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підстві виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п. 1 Порядку № 1172, нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом: А) подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; Б) відсутності спливу трьох років з дня виникнення права вимоги; В) після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Однак сам по собі факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором у суді на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за виконавчим написом нотаріуса (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-27цс15 від 04 березня 2015 року). З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи надав стягувач усі документи згідно законодавства для вчинення виконавчого напису, та чи направлялася вимога боржнику та/або майновому поручителю про усунення порушень. Судом установлено, що відповідач та третя особа не надали документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Надання відповідачем лише однієї заяви про вчинення виконавчого напису без доказів її вручення з додатками, не свідчить про дотримання законодавства як самим відповідачем, в частині подання обов`язкових документів для вчинення виконавчого напису, так і третьою особою (приватним нотаріусом), в частині перевірки документів на предмет безспірності заборгованості та направлення вимоги про усунення порушень. Частинами першою, другою статті 35 Закону «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц звертає увагу, що норма стосовно вчинення виконавчого напису після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень, спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Недоведеність стягувачем належними та допустимими доказами направлення іпотекодавцю та отримання ним вимоги про усунення порушень договору свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення іпотекодавця і є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає виконанню. Матеріали справи не містять доказів направлення та вручення боржнику та майновому поручителю вимоги про усунення порушення (звернення стягнення на предмет іпотеки). Таким чином, у суду відсутня можливість встановити правомірність видачі виконавчого напису з огляду на дотримання п. 283 Інструкції № 20/5, оскльки відповідач не надав доказів направлення такої вимоги, а отже це свідчить про порушення вимог законодавства. Отже, відповідач не надав належних та допустимих доказів як безспірності заборгованості та направлення вимоги про усунення порушення позивачу, так і правомірності дотримання приватним нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Натомість, суд приймає до уваги твердження позивача, що справа про заборгованість [PERSON] за Кредитним договором була вирішена заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20.05.2013 у справі № 2012/9503/2012, яким з [PERSON] було стягнуто заборгованість за Кредитним договором у розмірі: 145455 (сто сорок п`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять) доларів США 47 центів та 347881 (триста сорок сім тисяч вісімсот вісімдесят одна) гривень 10 копійок. Вищенаведені факти свідчать про те, що між позивачем та [PERSON] з однієї сторони, та відповідачем з другої сторони, існував та існує спір про заборгованість, внаслідок чого оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пункту 284 Інструкції. Згідно п. 16 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів і визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом, вирішуються судом в порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право у позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. З огляду на вищенаведене суд доходить до висновку про те, що вимога відповідача не є безспірною, а тому не підлягає задоволенню в порядку вчинення нотаріального напису. Стосовно пропуску строку пред`явлення виконавчого документу до виконання слід зазначити наступне. Як встановлено у судовому засіданні, 17.11.2011 приватним нотаріусом Самощенко О.А. був виданий дублікат виконавчий напису, зареєстрований в реєстрі 2177, у зв`язку із втратою оригіналу виконавчого напису від 30.10.2009 № 2724. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції від 01.11.2011 - чинна на час видачі дублікату виконавчого напису від 17.11.2011, зареєстрований в реєстрі 2177), виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, строк пред`явлення дублікату виконавчого напису становив до 17.11.2012. Водночас, матеріали справи містять докази того, що дублікат виконавчого напису був пред`явлений до виконання лише у вересні 2014 року (постанова про відкриття виконавчого провадження № 44800061 від 11.09.2014). Суд погоджується, що відповідачем було пропущено строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Внаслідок цього, оскільки при першочерговому пред`явленні виконавчого напису строк для його пред`явлення було пропущено, усі подальші дії, пов`язані з повторним відкриттям виконавчого провадження (зокрема, виконавчого провадження № 58809349) є заздалегідь нікчемними. Таким чином, суд вважає, що пропуск строку пред`явлення виконавчого напису до виконання є самостійною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Отже, суд вважає, що позовна вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - підлягає задоволенню. Стосовно спливу строку позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Суд бере до уваги твердження позивача про те, що строк позовної давності має обраховуватися з дня відкриття виконавчого провадження № 58809349 - 04.04.2019, адже саме з цієї дати позивач дізнався про порушення свого права. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що позовна давність має обчислюватись з січян 2010 року, оскільки позовна заява та заява про забезпечення позову, які були подані позивачем у 2010 році стосувалися виконавчого провадження № 16551404. Матеріали справи свідчать про те, що на сьогодні дане виконавче провадження завершено. Завершення виконавчого провадження свідчить про припинення порушення права позивача. Таким чином, у даному випадку позовна давність має обчислюватися саме з дня відкриття нового виконавчого провадження № 58809349 - 04.04.2019, з якої позивач дізнався про нове порушення свого права. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 768,40 гривень, сплачений за подачу позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: approved