Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі «Одеського регіонального управління» та просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором банківського вкладу (депозиту) №328823/77087/6-14 від 25.09.2014 року у розмірі 6 817,00 (шість тисяч вісімсот сімнадцять) дол. США. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 25.09.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» №328823/77087/6-14 на суму 6 817,00 дол. США з процентною ставкою 12,60 % річних, з поверненням суми вкладу та сплатою відсотків до 25.03.2015 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по вказаних договорах не виконує, суми вкладів до теперішнього часу позивачу не повернув, вона вимушена звернутись з позовом до суду. Позивач у судове засідання не з*явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив справу розглянути в його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень стосовно предмету позову, або заяви про розгляд справи за їх відсутності, до суду не надходило. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ч.1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, у звязку з неявкою повідомленого відповідача по даній справі, врахувавши позицію сторони позивача, суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 25.09.2014 року [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Відділення філії №1 «Одеського регіонального управління «АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Нові гроші» №328823/77087/6-14 на суму 6 817,00 дол. США з процентною ставкою 12,60 % річних, з поверненням суми вкладу та сплатою відсотків до 25.03.2015 року. Відповідно до п.1 Договору, позивач поклав на вкладний рахунок №2630.6.067475.001 6\~817 дол. США. Згідно п.7 Договору, строк розміщення вкладу, визначений п.1 Договору, не може бути продовжений сторонами. Таким чином, строк дії Договору закінчився 25.03.2015 року. 01.04.2015 року вх..№2798, [PERSON] звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з вимогою про повернення грошей по вказаним грошовим вкладам, проте Банк в усній формі позивачу відмовив, не надавши письмової відповіді. На час розгляду справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаними договором банківського вкладу не виконав, суми вкладу позивачу в повному обсязі у розмірі 6 817,00 дол. США не повернув. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Згідно п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). Статтею 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Враховуючи вищезазначене, встановлені судом фактичні обставини справи, суд вважає, що відповідач зобов'язаний повернути позивачу, [PERSON] внесену ним суму вкладу по Договору №328823/77087/6-14 банківського вкладу (депозиту) від 25.09.2014 року, суму у розмірі 6 817,00 дол. США, тому вказана сума коштів підлягає стягненню на користь позивача. Відповідно до п.14 Постанови ВСУ від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», у разі пред*явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську гривню за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, де зазначено, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці. В якій обчислена сума зобов*язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов*язання і фактичного його виконання є аціональна валюта України гривня. Відповідно до довідки, курс НБУ становм на 07.07.2015 року складає за 1 дол. США 21,27 гривень. Таким чином, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить суму у розмірі 144\~997,59 гривень. Згідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому судовий збір у розмірі 243,6 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved