Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі ј частки зі всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що вона проживала у незареєстрованому шлюбі з [PERSON] від якого [INFO] народила дитину [PERSON] . Зазначає, що на кінець 2016 року у них з відповідачем погіршилися стосунки і з цього ж періоду [PERSON] почав ухилятися від будь якої допомоги дитині, не надає ніякої грошової підтримки, з нею та з дитиною не спілкується. Позивач вказує, що на сьогоднішній день стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти, проте у неї є всі підстави вважати, що відповідач і в подальшому ухилятиметься від матеріального утримання дитини. Позивач зазначає, що відповідач має двох повнолітніх дітей, на утримання інших осіб аліменти не сплачує, також на ім`я відповідача зареєстровані чотири земельні ділянки, автомобіль, корпоративні права в компаніях. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 19-20). Позивач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду подала заяву в якій просить провести розгляд справи без її участі, вказала, що позов підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 07 листопада 2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За повідомленням позивача, відповідач на утриманні інших осіб не має та аліменти не сплачує. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи убачається, що відповідач кошти на утримання дитини не надає; наявність інших утриманців у [PERSON] та перешкод у його працевлаштуванні, у тому числі обмежень щодо працевлаштування відповідача судом не встановлено. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, а також те, що малолітній [PERSON] перебуває на утриманні матері, наявність на забезпеченні відповідача будь яких інших неповнолітніх та/або непрацездатних осіб суду відповідачем не доведено, беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, суд вважає, що наведені обставини є підставою для задоволення позову про стягнення на користь позивача з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тому з відповідача слід стягнути аліменти, згідно вимог ст. ст. 181, 183 СК України, у частці від заробітку, а саме у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно, починаючи з дня подання позову - з 08 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання щодо стягнення судового збору при ухваленні рішення судом не вирішується. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved