Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Першої Запорізької державної нотаріальної контори про звільнення з-під арешту належного їй майна, що накладений 2 листопада 1989 року. В позові позивач зазначила, що є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] , учасником права спільної часткової власності на який є третя особа в справі, якій також належить Ѕ частина вказаної нерухомості. Під час відвідування нотаріальної контори в інтересах нотаріального посвідчення правочину відчуження майна дізналася про наявність арешту, накладеного Першою запорізькою державною нотаріальною конторою на вказане майно 2 листопада 1989 року, відомості про який внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23 червня 2005 року, де власником майна зазначена покійна бабка позивача [PERSON] . Оскільки в провадженні суду справ за позовом до [PERSON] немає, як відсутні і відкриті виконавчі провадження, боржником по яких є [PERSON] , немає і підстав для збереження вказаного заходу, існування якого за вказаних обставин обмежує позивача в реалізації повною мірою охоронюваного національним та міжнародним законодавством права власності. У зв`язку з викладеним позивач просить звільнити майно, частка в праві спільної часткової власності на яке належить їй, з-під арешту. Ухвалою судді від 15.09.2020 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Ухвалою суду від 01.12.2020 року за заявою представника за клопотанням позивача відповідача замінено на акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України». Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач надав суду відзив, який містить прохання про вирішення справи без участі його представника. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили проведення судового розгляду у відсутність учасників справи. З письмового відзиву відповідача випливає, що позовні вимоги до відповідача є незаконними та необґрунтованими, оскільки між сторонами не існує жодних правовідносин, в ході реалізації яких відповідачем могла б бути спричинена шкода цивільним правам та інтересам позивача. Відсутні будь-які взаємні права та обов`язки, які могли б зумовити забезпечення виконання зобов`язання шляхом накладення арешту, на що посилається сама позивач. Разом з тим правовідносини в сфері реєстрації речових прав на нерухомість внормовуються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в русло положень якого позивачу і належить спрямовувати свої вимоги. У відсутність будь-яких порушень прав та інтересів позивача з боку відповідача просить про відмову у задоволенні позову. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 15234-93 від 23.07.1997 року Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом зареєстрований арешт на будинок [ADDRESS] на підставі повідомлення Ощадбанку 7858 м. Запоріжжя без номеру від 02.11.1989 року про договір застави (а. с. 5). Відомості про це 2 листопада 1989 року на підставі повідомлення Ощадбанку 7858 м. Запоріжжя внесені до письмового реєстру для реєстрації заборон відчуження (арештів) жилих будинків Першої Запорізької державної нотаріальної контори за 1985-1989 роки під номером 175 (а. с. 38). Як випливає з наданої позивачем інформації філії-Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», інформація щодо кредитної заборгованості [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та передачі під заставу житлового будинку [ADDRESS] у філії відсутня. Судом встановлено, що позивач є власником Ѕ частини будинку [ADDRESS] . Іншому учаснику права власності на вказану нерухомість [PERSON] також належить право на Ѕ частину будинку (а. с. 11, 12). Непорушність права власності гарантована Основним Законом України. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Право власника захистити своє речове право внормоване наведеними положеннями закону, а також випливає із змісту роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», відповідно до якого позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником цього майна. Наявність вказаного заходу на тлі відсутності будь-яких зобов`язань у спадкоємців [PERSON] , предметом забезпечення яких було б вказане нерухоме майно, обмежує позивача в реалізації нею повною мірою права власності, зокрема, позбавляє її права розпорядитися майном, тому порушене право підлягає захисту. Що стосується особи, до якої належить пред`являти позовні вимоги, суд виходить з таких міркувань. Як випливає з роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Аналогічні положення\~містить пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1876 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за змістом якого відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. З наведених висновків судів випливає, що належним відповідачем в справах вказаної категорії є особи, в інтересах яких застосований арешт майна. Судом зазначалось, що арешт, про звільнення з-під якого просить позивач, застосований на підставі повідомлення Ощадбанку 7858 м. Запоріжжя у зв`язку з укладенням договору застави нерухомого майна, що означає наявність правочинів щодо спірного майна, укладених між відділенням Ощадбанку № 7858 м. Запоріжжя та власником майна, чиїм спадкоємцем є позивач, - [PERSON] 2 листопада 1989 року. Наведене означає наявність на час укладення вказаного правочину матеріально-правового інтересу у установи Ощадбанку щодо вказаного нерухомого майна, що і зумовило його арешт. І хоча на час розгляду справи будь-яких взаємних прав та обов`язків між сторонами не існує, як випливає з інформації філії-Запорізького обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», проте вказаний арешт, який застосований в інтересах Ощадбанку, існує об`єктивно і перешкоджає позивачу в здійсненні її цивільних прав. У зв`язку з викладеним суд вважає, що позов пред`явлений до належного відповідача, не погоджуючись з твердженнями представника відповідача про безпідставність позовних вимог до фінансової установи. Посилання відзиву на здійснення скасування арештів та інших обтяжень державним реєстратором, суд до уваги не приймає, так як підставою для вчинення реєстраційної дії щодо скасування обтяження речового права на нерухомість в силу законодавства про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є рішення суду. Наведені обставини дають суду підстави для застосування захисту права позивача в обраний нею спосіб.

Outcome: approved