Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання незавершеного будівництвом житлового будинку по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя. Просить шляхом відступлення від рівності часток здійснити поділ спільного майна подружжя - спірного незавершеного будівництвом житлового будинку, визнавши за нею право власності на 4/5 ідеальні частки, враховуючи наявність на її утриманні чотирьох дітей та несплату відповідачем аліментів для їх утримання, просить відступити від рівності часток при поділі майна і збільшити її частку до 4/5. Свої вимоги мотивує тим, що із відповідачем перебувала в шлюбі з 27.08.2004 року по 24.05.2011 року, коли шлюб був розірваний на підставі рішення суду. За час шлюбу ними було придбано незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS]. Зазначила, що оскільки відповідач є власником квартири, однак дане майно придбане за час перебування в шлюбі, тому просить розділити спільне майно подружжя. При цьому вважає, що її частка у спільному майні подружжя повинна бути збільшена до 4/5 ідеальних частин, оскільки вона має на утриманні чотирьох дітей, які проживають із нею та перебувають на її утриманні. Відповідач аліментів, які призначені рішенням суду в Італії, не сплачує. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення аналогічні вище наведеним. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснив, що дійсно сторонами у справі за час перебування у шлюбі було придбано у власність незавершений будівництвом житловий будинку по [ADDRESS]. Однак проти поділу такого заперечує, оскільки позивачка забороняє йому бачитись з дітьми. Аліменти не сплачує, так як позивачка на території України з позовом про стягнення таких не зверталась, оскільки постійно проживає в Італії. А тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Як вбачається із договору купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку від 10.11.2005р., посвідченим приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., [PERSON] придбав незавершений будівництвом житловий будинок по [ADDRESS](а.с.11). Рішенням суду від 24.05.2011 року (а.с.5) шлюб, зареєстрований 27.08.2004 року у Звенигородській сільській раді Пустомитіського району Львівської області, актовий запис №4, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За правилами ч.1 ст.22 КпШС України, який діяв на час придбання майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, оскільки спірне майно придбане сторонами у справі в період перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому вказане майно є спільним майном подружжя. В той же час, відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до вимог ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Дійсно ч.3 вказано статті визначено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Cпоруджений подружжям в період шлюбу житловий будинок до його прийняття до експлуатації та реєстрації права власності на нього не набуває юридичного статусу житлового будинку, однак, будучи сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, є майном, набутим подружжям за час шлюбу, відтак, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке може підлягати поділу між ними. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що у неї на утриманні перебувають четверо дітей, відповідач не сплачує на їх утримання аліментів, з врахуванням чого вважає, що набула право на збільшення своєї частки у спільному майні подружжя до 4/5 ідеальних частин. Судом встановлено, що дійсно сторони є батьками дітей - [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., які після розірвання шлюбу між батьками залишилися проживати із матір'ю [PERSON] Двоє з дітей є неповнолітніми. В обґрунтування своїх вимог позивачка покликається на те, що згідно постанови суду м.Перуджа (Італія) від 11.10.2011р. відповідачу [PERSON] присуджено сплачувати 1000євро на утримання дітей та дружини. Однак відповідач даної суми не виплачує. Віповідач з приводу несплати присуджених аліментів пояснив, що поки проживав в Італії аліменти сплачував, однак на даний час такої суми платити не може, позивачка про стягнення з нього аліментів на території України не зверталась. Тому вважає обґрунтування вимог позивачки ухиленням відповідача від сплати аліментів безпідставними. Оскільки на утриманні позивачки перебуває двоє спільних неповнолітніх дітей сторін, відповідач на їх утримання коштів не надає, суд вважає, що вимоги про збільшення частки у спільній сумісній власності підлягають до часткового задоволення та слід відступити від засад рівності часток подружжя у спільній сумісній власності та збільшити частку позивачки до 2/3.

Outcome: partial