Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи втратившою право на користування житловим будинком [ADDRESS] В обгрунтування вимог зазначено , що позивачу на праві приватної власності, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, враховуючи і її частку, належить будинок [ADDRESS]. З 2006 року її син, [PERSON], почав проживати з відповідачем по справі. Через деякий час після спільного проживання сина з відповідачем, за її згодою відповідач була зареєстрована у належному їй будинку [ADDRESS]. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м.Кіровоград шлюб було розірвано від 20 листопада 2013 року, відповідач, зібрала свої речі та виїхала з будинку, ще до розірвання шлюбу, а саме 11 жовтня 2013 року. З посиланням на ст. 405 ЦК України просить позов задовільнити, на підтвердення позову посилається на акт від 20.09.14 року, довідку квартального комітету. До судового засідання представником позивача надано заяву про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 43 ). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено телефонограмою (а. с.42), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, позивачу належить житловий будинок за адресою [ADDRESS] (а. с.8), що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 8). Відповідно до довідки про склад сім'ї №500 виданій 20.09.2014 року у вказаній квартирі зареєстровані 6 осіб: -власниця-[PERSON], [INFO]; -чоловік власниці- [PERSON], [INFO], син власниці -[PERSON], [INFO]; син власниці -[PERSON], [INFO]; внук власниці- [PERSON], [INFO] та відповідач [PERSON], [INFO] (а. с. 7). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач не є членом сім»ї та без поважних причин понад один рік не проживає у вказаному житлі, що підтверджується актом від 20.09.2014 року та довідкою квартального комітету (а. с. 6,7). Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved