Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалась на те, що відповідач є батьком її неповнолітньої дочки [PERSON] [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.09.2011 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини аліменти у твердому грошовому розмірі по 500грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 14.10.2011 року. На підставі цього судом було видано виконавчий лист № 2-5939/2011 від 05.12.2011 року, який перебуває на примусовому виконанні у Івано-Франківському МВ ДВС. Станом на 01.09.2017 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання дочки за період з травня 2011 року по вересень 2017 року становить 38000грн. Проте наявність рішення суду та виконавчого провадження з його виконання жодним чином не вплинуло на свідомість відповідача як батька дитини. Він не сплачує аліменти, не надає будь якої матеріальної допомоги на утримання дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі. Дочка не отримує від батька жодного подарунку на день народження, він не цікавиться життям дитини, не відвідує її вдома. Дочка є студенткою, підлітком, на її навчання та утримання потрібні не малі затрати. Позивач забезпечує дитину сама, та змушена знаходити кошти на утримання дочки, що спричиняє значні незручності. Тому вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка виникла за вказаний період. Оскільки пеня по сьогоднішній день становить більше суми заборгованості, а тому розмір пені, який може бути стягнутий з відповідача обмежений сумою заборгованості. На підставі наведеного просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], за період з травня 2011 року по вересень 2017 року в сумі 38000грн., та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 38000грн., а судові витрати покласти на відповідача. Позивач в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181 СК України). Згідно ч. 4 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-НМ №034675, [PERSON] народилась 17.04.2000 року, батьками якої є сторони по справі (а.с.7). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 23.09.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у твердому грошовому розмірі по 500грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, починаючи з 19.05.2011 року (а.с.5). На виконання зазначеного рішення, Івано-Франківським міським судом 05.12.2011 року було видано виконавчий лист № 2-5939/2011 року (а.с.6). Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості по стягненню аліментних платежів з [PERSON] згідно виконавчого листа №2-5939/2011 від 05.12.2011 року №19428 від 22.09.2017 року, заборгованість згідно виконавчого листа за період з травня 2011 року по вересень 2017 року станом на 01.09.2017 року становить 38000грн. (а.с.8). Судом встановлено, що відповідач не сплачує аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 38000грн., За ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст. 194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої порядок стягнення аліментів визначається законом. За наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім цього позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача неустойки (пені) підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення аліментних зобов'язань враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць також буде різним. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Однак, згідно норм ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача не може бути стягнуто неустойку (пеню) більше ніж 100 відсотків суми заборгованості за аліментами. Позивач просить стягнути з відповідача неустойку в розмірі суми заборгованості 38000грн. В свою чергу відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочення по сплаті аліментів виникла не з його вини. Таким чином позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження наданими письмовими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню, оскільки судом встановлено, що у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 38000грн., максимальний розмір неустойки в зв'язку з простроченням сплати аліментів на утримання дочки складає 38000грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З ч. 6 ст. 141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп. з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial