Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що з 04 серпня 1990 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей, які на час подання позову є повнолітніми. Сімейні стосунки між ними припинено з 2019 року та саме з цього часу вони з відповідачем проживають окремо. Причиною цьому вказує відсутність взаєморозуміння нім ними, байдужості до життя та проблем один одного. На теперішній час вони не ведуть спільного господарства та разом не проживають. Позивач вважає, що сім`я розпалась остаточно. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04 серпня 1990 року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг, актовий запис № 567. Ухвалою судді від 21 травня 2021 позовна заява прийнята судом до розгляду та призначена до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, при поданні позову до суду надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та наполягала на його задоволенні ( а.с. 13). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позову (а.с. 22). В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам наданим позивачем на обґрунтування своїх вимог, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 1990 Року Дзержинським відділом РАЦС м. Кривий Ріг, актовий запис № 567, під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с. 9). В позовні заяві позивач зазначила про те, що після розірвання шлюбу бажає залишити собі прізвище « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час є повнолітніми, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] ( а.с. 10,11). Позивач стверджує, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинені в 2019 році. Відповідач у судове засідання не з`явився, в заяві про визнання позову факти викладені в ньому не заперечував. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, вони тривалий час проживають окремо, а подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. \~Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Беручи до уваги викладене, те що сім`я розпалася остаточно, примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, відповідач позов визнав і це не суперечить закону та не порушує права інших осіб, суд приходить до висновку, що шлюб зареєстрований між сторонами підлягає розірванню. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 454,00 гривень, а інша частина в розмірі 454,00 гривень, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved