Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою у якій просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . У позові посилається на те, що з 2003 і по теперішній час позивач з родиною проживає в [ADDRESS] . Вони добровільно та відкрито володіють та користуються майном більше 15 років. Позивачка, разом з колишнім чоловіком, придбала вказаний будинок у 2003 році, але, коли у них з`явилися гроші на оформлення документації, виявилося, що продавець будинку помер. Родичів померлий не мав та не має. У 2004 колишнім чоловіком позивачки замовлявся робочий проект газопостачання. З вказаних підстав позивач вважає, що набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але мається заява у якій представник підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити прозов, справу просив розглядати за їх відстуності. Представники відповідача в судове засідання не з`явився, але надійшла заява про визнання позову, відповідно до якої просили розглядати справу без уповноваженого представника, проти задоволення не заперечують. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3\~ст.200 ЦПК України\~за результатами підготовчого судового засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 344 частина 1 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Рішенням Карлівського районного суду від 27.04.2015 було розірвано шлюб між позивачкою та [PERSON] (а.с.12). У 2004 році, на замовлення [PERSON] було виготовлено Робочий проект газопостачання спірного житлового будинку (а.с.13-15). Згідно довідки ВК Ланнівської сільради від 25.01.2021 (а.с.17) у спірному будинку проживає [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] без реєстрації. Будинковолодіння в [ADDRESS] , згідно по господарської книга №1 особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 01.07.1990 відносилося до типу робочого двору, членом якого був [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Враховуючи, викладене, суд вважає, що позивач є особою, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти протягом 15 років, тому суд вважає за можливе визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Тому, визнання позову відповідачем слід прийняти.

Outcome: approved