Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач з врахуванням уточнених позовних вимог звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договорів оренди землі та скасування їх державної реєстрації з тих підстав, що з 20 серпня 2006 року між ПСП «Лан» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,63 га, яка розташована на території Новоархангельського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Новоархангельському відділенні Кіровоградської регіональної філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 квітня 2007 року за № 41. Відповідно до п. 8 Договору оренди, договір укладено на 25 років. 17.09.2019 року на адресу ПСП «Лан» надійшла заява від [PERSON] про те, що він набув права власності на земельні ділянки кадастровий номер 3523655100:02:000:0553 та кадастровий номер 3523655100:02:000:0552, та передав їх в оренду [PERSON] . При отриманні інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської обл. Сергієнко Оленою Анатоліївною щодо земельних ділянок, кадастровий номер 3523655100:02:000:0553 плошею 2,1381 га, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:47244499 від 07.06.2019 року та на його підставі внесено відповідні записи: - № 31898714 від 03.06.2019 р. про право власності на земельну ділянку, що виникло на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія та номер [NUMBER] виданий 26.12.2001 Новоархангельською районною радою; - № 31898867 від 03.06.20 І 9 про інше речове право - право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі б/н від 03.06.2019 між [PERSON] та [PERSON] . Також, при отриманні інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було виявлено, що державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської обл. Сергієнко Оленою Анатоліївною щодо земельної ділянки реєстраційний номер 1847013135236 за кадастровим номером 3523655100:02:000:0552 площею 3,492 га, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер:47243463 від 07.06.2019 та на його підставі внесено відповідні записи: - №31897764 від 03.06.2019 р. про право власності на земельну ділянку, що виникло на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія та номер [NUMBER] виданий 26.12.2001 Новоархангельською районною радою; - №31897924 від 03.06.2019 про інше речове право - право оренди земельної ділянки на підставі договору оренди землі б/н від 03.06.2019 між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області земельну ділянку [PERSON] зареєстровано 20.05.2019 року шляхом подачі через онлайн сервіси для сертифікованих інженерів-землевпорядників за транзакцією «Реєстрація земельної ділянки і існуючим державним актом без кадастрового номера» та присвоєно кадастрові номери 3523655100:02:000:0552, 3523655100:02:000:0553. Таким чином, [PERSON] передав [PERSON] в оренду земельні ділянки, які фактично використовуються позивачем на підставі договору оренди. Позивач вважає, що такі дії відповідачів є незаконними та такими, що грубо порушують права позивача, та просить суд визнати недійсними договори оренди земельної ділянки від 03 червня 2019 року, кадастровий номер 3523655100:02:000:0552 площею 3,4920 га та 3523655100:02:000:0553 2,1381 га, які укладені між [PERSON] та [PERSON] та скасувати їх державну реєстрацію. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з підстав зазначених у позовній заяві, просив суд їх задовольнити. Суду пояснив, що після надходження заяви відповідача про набуття права власності на земельні ділянки та при отриманні інформаційної довідки було виявлено зареєстровані дві ділянки, які були поділені із орендованої земельної ділянки та зареєстровані спірні договори оренди із новим орендарем [PERSON] . Зазначив, що земельна ділянка розміром 5,63 га відповідачу [PERSON] не передавалась і в даний час ділянкою користується позивач. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що у зв`язку з тим, що був прийнятий закон щодо реєстрації земельних ділянок, тому він виготовив технічну документацію на дві земельні ділянки і уклав нові договори оренди. Крім того, договір оренди від 20 серпня 2006 року вважає недійсним оскільки у договорі не зазначено що саме цю земельну ділянку взято в оренду і пояснив, що договір оренди був укладений із [PERSON] , який помер і тому у відповідності до вимог п. 40 договору реорганізація особи-орендаря є підставою для розірвання договору. На запитання повідомив, що весь час отримував орендну плату за використання ділянок по договору із ПСП «Лан», ділянки використовуються ПСП «Лан», їх він [PERSON] не передавав, реєстратору не повідомляв про існування договору оренди. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що спірні договори оренди укладені на законних підставах і на запитання відповів, що земельні ділянки йоиу орендодавцем не передавались і він їх не використовує. Державний реєстратор Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Сергієнко О.А. суду повідомила, що по заяві особи реєстратор через 5 робочих днів повинен прийняти рішення щодо реєстрації прав. У відкритому розділі Державного реєстру прав та у Державному земельному кадастрі не було відомостей про земельні ділянки із двома кадастровими номерами, тому підстав для відмови у реєстрації речових прав не було. На запитання реєстратор пояснила, що відповідач [PERSON] не повідомляв про зареєстроване право оренди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в сукупності суд приходить до наступного висновку. Як встановлено в судовому засіданні 20 серпня 2006 року між ПСП «Лан» та [PERSON] на 25 років був укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,63 га, яка розташована на території Новоархангельського району Кіровоградської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, який зареєстровано в Новоархангельському відділенні Кіровоградської регіональної філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 квітня 2007 року за № 41. [PERSON] має у приватній власності дві земельні ділянки розміром 3,49 га та 2,14 га, конфігурація розташування яких зазначена у Державному акті на право приватної власності на землю ІІ-КР № 037036. За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області зазначено, що між [PERSON] та ПСП «Лан» зареєстровано договір оренди землі терміном на 25 років, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 03.04.2007 року за № 41. Відомості про земельні ділянки не було перенесено з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в зв`язку з відсутністю електронних документів. Згідно даних Державного земельного кадастру земельна ділянка [PERSON] зареєстровано 20.05.2019 року шляхом подачі через онлайн сервіси для сертифікованих інженерів-землевпорядників за транзакцією «Реєстрація земельної ділянки з існуючим державним актом без кадастрового номера» та присвоєно кадастрові номери 3523655100:02:000:0552 та 3523655100:02:000:0553. Під час дії договору орендивід 20 серпня 2006 року, 03.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки 3523655100:02:000:0552 площею 3,492 га терміном на 10 років і даний договір зареєстрований державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Сергієнко О.А. 03.06.2019 року, номер запису про інше речове право-31897924. 03.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки 3523655100:02:000:0553 плошею 2,1381 га терміном на 10 років і даний договір зареєстрований державним реєстратором Ганнівської сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області Сергієнко О.А. 03.06.2019 року, номер запису про інше речове право-31898867. Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини з оренди земельних ділянок є Закон України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (далі Закон), визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Орендодавцями землі відповідно до ч. 1 ст.4 Закону є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями землі відповідно до ч. 1 ст.5 Закону є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою. Право оренди земельної ділянки, відповідно до приписів ч. 5 ст.6 Закону , підлягає державній реєстрації. Стаття 13 Закону вказує, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку, на що вказує ст..35 Закону України «Про оренду землі». Статтями 14, 18, 20 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди укладається у письмовій формі і набуває чинності після його державної реєстрації, яка проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.16 Закону укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Зазначена норма відповідає принципу свободи договору, передбаченому у ст. 6 та ст. 627 ЦК України. Крім того, вказані норми кореспондуються із ч. 3 ст. 203 ЦК України, що визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, а саме волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов`язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Відповідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1, 3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за ним. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 10 зазначеного Закону зобов`язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих/ отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Відповідно частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі. У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень повинно бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Крім того, у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.23 вищевказаного Закону розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором виключно у випадку неподання заявником чи неотримання державним реєстратором у порядку, визначеному у пункті 3 частини третьої статті 10 цього Закону, інформації про зареєстровані до 1 січня 2013 року речові права на відповідне нерухоме майно, якщо наявність такої інформації є необхідною для державної реєстрації прав. Отже, одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» , який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Таку ж правову позицію висловив і Верховний Суд України в постанові від 30 березня 2016 року по справі № 21-1434а15. Оскільки одночасне існування державної реєстрації кількох прав оренди на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тому вимоги позову підлягають до задоволення. Посилання відповідача [PERSON] на ту обставину, що у договорі оренди від 20.08.2006 року не зазначено що саме цю земельну ділянку взято в оренду, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки у договорі зазначено загальний розмір орендованої площі земельних ділянок, які зазначені у Державном у акті на право приватної власності на землю і саме такої площі орендодавцем [PERSON] , було передано в оренду його власну земельну ділянку. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповіднодо ст.141 ЦПК України суд проводить розподіл судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved