Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить визнати за нею право власності на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою: вул. Лугова, 14, селище Усатове Нерубайької сільської ради Біляївського району Одеської області, загальною площею 0,100 га; визнати об?єкт незавершеного будівництва за адресою: вул. Лугова, 14, селище Усатове, Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, загальна площа якого складає 280,50 м. кв. спільною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею, [PERSON] право власності на ? частину об?єкту незавершеного будівництва за адресою: вул. Лугова, 14, селище Усатове Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області. Свої вимоги мотивує тим, що 24 серпня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. 06 грудня 2007 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку за адресою: вул. Лугова, 4, селище Усатове Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області, для будівництва і обслуговування житлового будинку. 15 травня 2008 року головним архітектором Біляївського району [PERSON] було складено будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями забудовнику, яким зобов?язано [PERSON] проводити будівництво на земельній ділянці, згідно будівельного паспорту. 28 липня 2008 року Біляївською проектно-виробничою групою Одеського архітектурно-планувального бюро було складено та погоджено з головним архітектором Біляївського району - [PERSON] проект будівництва 2-поверхового індивідуального житлового будинку громадянину [PERSON] Згідно витягу з рішення № 183 виконавчого комітету Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 09 квітня 2009 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку вказаною вище адресою. Однак житловий будинок не введений в експлуатацію як обєкт нерухомого майна і, відповідно він не набув статусу житлового будинку. Будинок побудований за період шлюбу в основному за кошти позивача та її батьків, відповідач за час спільного проживання не був працевлаштований та не забезпечував належно сімю. Оскільки обєкт незавершеного будівництва побудований ними в період шлюбу, вважає за можливе визнати його спільною сумісною власністю подружжя і відповідно визнати за нею право власності на ? його частину. Позивач та її представник у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали і пояснили, що право власності на земельну ділянку відповідач набув під час перебування у шлюбі з позивачем. Житловий будинок також був побудований під час перебування у шлюбі, переважно за кошти позивача та її батьків. Відповідач відмовляється ввести будинок в експлуатацію, але оскільки готовність будинку становить 100%, вважають, що є підстави для визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовну заяву не визнали та пояснили, що рішення Нерубайської сільської ради про передачу у приватну власність земельної ділянки відповідачеві прийнято до реєстрації шлюбу, а тому земельна ділянка є його особистою приватною власністю. В частині визнання за позивачем права власності на ? частину житлового будинку позовну заяву також не визнали, при цьому пояснили, що будинок не закінчений будівництвом. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Ч. 3 ст. 331 ЦК України встановлено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Як встановлено у судовому засіданні, 24 серпня 2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси між сторонами був зареєстрований шлюб, актовий запис № 570 (а.с. 13). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 14). 06 грудня 2007 року на підставі рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 11 травня 2007 року № 377-У на імя відповідача [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,100 га, цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: вул. Лугова, 14 селище Усатове Біляївського району Одеської області (а.с. 16). Рішенням виконкому Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 09 квітня 2008 року погоджено будівництво житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Лугова, 14 селище Усатове Біляївського району Одеської області (а.с. 20). 15 травня 2008 року на імя відповідача був виданий будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку (а.с. 48-53). За час перебування у шлюбі сторонами на вищевказаній земельній ділянці був збудований житловий будинок. Відповідно до висновку експерта № 22/2017 за результатами проведеної комплексної судової будівельно-технічної, оціночно-будівельної та оціночно-земельної експертизи від 03 жовтня 2017 року ринкова вартість обєкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: Одеська область, Біляївський район, Нерубайська сільська рада, селище Усатове вул. Лугова, 14, без урахування земельної складової, в межах порівняльного підходу на дату оцінки 03.10.2017 року становить 1108509 грн., що еквівалентно 41657 дол. США. Відсоткова експлуатаційна готовність обєкту незавершеного будівництва, розташованого за вказаною вище адресою на момент проведення обстеження 04 серпня 2017 року складає 80 %. Ринкова вартість земельної ділянки кадастровий номер 5121084200:04:001:0384, за адресою, зазначеною вище, становить 230000 грн., що становить 8629 дол. США (а.с. 193-205). Позивач та її представники посилаються ту обставину, що будинок не введений в експлуатацію через ухиляння відповідача від цього, але він закінчений будівництвом, а тому є підстави для визнання за позивачем права власності на ? його частину. При цьому посилаються на рішення Верховного Суду України у справі № 6-47цс16 від 07 вересня 2016 року. Предметом розгляду вказаної справи був спір про поділ між подружжям незавершеного будівництвом будинку.\~При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін. Також Верховний Суд України вказав про правильність рішення суду першої інстанції, який урахувавши ті обставини, що спірний обєкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є обєктом спільної сумісної власності подружжя; будівництво його закінчено, але право власності на нього не оформлюється з вини відповідача; позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачкою права на 1/2 частину спірного обєкта незавершеного будівництва. Але суд вважає за неможливе прийняти до уваги правовий висновок по вказаній справі, оскільки у судовому засіданні встановлено, що будинок не завершений будівництвом, готовність його складає 80 %, що позбавляє суд можливості визнати за позивачем право власності на ? його частину. Доводи позивача та її представників в тій частині, що будинок був збудований переважно за кошти позивача та її батьків суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Сама по собі участь інших осіб, зокрема батьків позивача у спорудженні будинку, може слугувати лише підставою для відшкодування власником будинку понесених ними затрат. Крім того, позивач та її представники посилаються також на рішення Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 60-2710цс15. Але, як вбачається з правової позиції по вказаній справі новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинку з юридичної точки зору, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Виходячи з наведеного, суд вважає, що підстави для визнання об?єкту незавершеного будівництва за адресою: вул. Лугова, 14, селище Усатове, Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області спільним сумісним майном подружжя і визнання за позивачем права власності на ? його частину відсутні, оскільки право власності на ? частину спірного житлового будинку можливо було визнати лише за умови 100 % готовності і ухиляння відповідача від введення будинку до експлуатації. Разом з тим, суд вважає, що в частині визнання за позивачем права власності на ? частину земельної ділянки позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. (Пунктом 5 частини першої статті 57 СК України доповнено згідно Закону України № 4766-ІV від 17 травня 2012 року). До набрання чинності змін до ст. 57 СК України, від 17 травня 2012 року земельна ділянка, що була набута одним із подружжя внаслідок приватизації, вважалася спільним сумісним майном подружжя, в тому числі і станом на 06 грудня 2007 року. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача в тій частині, що земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача, оскільки рішення органу місцевого самоврядування про передачу йому у приватну власність датовано 11 травня 2007 року (до реєстрації шлюбу). При цьому суд виходить з того, що відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Оскільки державний акт на право власності на спірну земельну ділянку зареєстрований 06 грудня 2017 року (а.с. 16), то право власності у відповідача на цю земельну ділянку виникло саме 06 грудня 2007 року, а не 11 травня 2007 року, як стверджує відповідач та його представник. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню лише в частині визнання за позивачем права власності на ? частину спірної земельної ділянки. Разом з тим, підстави для визнання незавершеного будівництвом житлового будинку обєктом спільної сумісної власності та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку відсутні. Крім того, згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 5820,00 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. При цьому суд виходить з того, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає ? частина витрат на проведення експертизи 4350 грн. (8700:2), 1150 грн. (виходячи з вартості земельної ділянки, право власності на ? частини якої визнається), та 320 грн. за подання клопотання про забезпечення доказів.

Outcome: partial