Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивач звернулася з даними позовними вимогами, які були в ході розгляду справи уточнені, посилаючись на те, що з 05.03.2004 року по 30.05.2011 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, під час перебування у шлюбі вони придбали наступне майно: набір кухонних меблів, залишковою вартістю 3000 гр., стіл кухонний розкладний, залишковою вартістю 500 гр., телевізор імпортного виробництва, залишковою вартістю 600 гр., тумбу під телевізор, залишковою вартістю 450 гр., гардероб, залишковою вартістю 1000 гр., ліжко дерев'яне двоспальне, залишковою вартістю 800 гр., ліжко дерев'яне розкладне «Малютка», залишковою вартістю 1500 гр., пуфик, залишковою вартістю 200 гр., дерев'яні штори, залишковою вартістю 120 гр., електрокамін, залишковою вартістю 180 гр., комп'ютер, залишковою вартістю 7000 гр., комп'ютерний стіл, залишковою вартістю 1200 гр., стілець для роботи за комп'ютером, залишковою вартістю 320 гр., супутниковий тюнер «Orton 4100», залишковою вартістю 350 гр., веб-камеру, залишковою вартістю 200 гр., принтер імпортного виробництва, залишковою вартістю 450 гр., ксерокс імпортного виробництва, залишковою вартістю 400 гр., дві антени супутникові, залишковою вартістю 2000 гр., мікрохвильову піч, залишковою вартістю 800 гр., євро вікно, залишковою вартістю 950 гр., євро вікно, залишковою вартістю 1900 гр., велосипед, залишковою вартістю 500 гр., автопричіп, залишковою вартістю 5000 гр., ланцюжок із золота 585 проби, вартістю 3000 гр., 9 секцій євро огорожі по 200 гр. на суму 1800 гр., всього придбано на загальну суму 33120 гр. Просить визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя, визнати за кожним із сторін право власності на ? частину вказаного майна, в порядку поділу майна виділити відповідачу стіл кухонний, комп'ютерний стіл, телевізор, ліжко двоспальне, супутникову антену, автопричіп, велосипед, пуфик, дерев'яні штори, принтер, ксерокс, веб-камеру, 2 євровікна, 9 секцій євро огорожі, всього на загальну суму 14320 гр.; їй виділити інше майно на загальну суму 18800 гр., а також просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості ? частки автопричепу, оскільки відповідач продав вказаний причіп без її згоди, та стягнути витрати по справі. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON], що діяла на підставі довіреності, позов не визнала та пояснила, що сторони під час перебування у шлюбі придбали пральну машинку, ліжко та стіл, які позивач після припинення сімейних відносин за спільною згодою забрала, склавши про це розписку. Іншого майна, яке вказано у позовній заяві, у власності сторін не було і не могло бути, оскільки сторони не працювали, проживали на кошти від тимчасових підробіток та на кошти, які виплачувалися в зв'язку з народженням дітей. Відповідачем після розірвання шлюбу було придбано набір кухонних меблів, стіл кухонний, телевізор імпортного виробництва, ліжко двоспальне, ліжко «Малютка», комп'ютер, комп'ютерний стіл, супутниковий тюнер, принтер, ксерокс, дві супутникові антени, мікрохвильову піч, 2 євровікна, велосипед, 9 секцій євро огорожі та інше майно. Придбання вказаних предметів після розірвання шлюбу з позивачем підтверджується квитанціями. Причіп до легкового автомобіля був придбаний братом відповідача, але зареєстрований на ім.»я відповідача. На даний час причіп продано іншій особі, але реєстрація в МРЕВ зберігається за відповідачем. Просить відмовити у позові. Суд, заслухавши сторони та їх представників, допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Ч.3 ст.368 ЦК України та ст. 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 05 березня 2004 року по 30 травня 2011 року. Згідно відповіді Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування Апостолівського, Широківського та Софіївського районів підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 19.02.2015 року за відповідачем 12.10.2010 року зареєстровано причіп марки КРД 050100, держзнак [NUMBER]. З висновку експерта № 70/37-107 від 10.04.2015 року встановлено, що середня ринкова вартість автомобільного причепу КРД 050100, реєстраційний номер [NUMBER], станом на 10.04.2015 року складає 5233 гр. 90 коп. Оскільки вказаний причіп придбано сторонами під час перебування у шлюбі, суд приходить до висновку про визнання зазначеного майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання за кожним з подружжя права на ? частку у вказаному майні. Враховуючи, що на час розгляду справи спірний причіп не перебуває у володінні та користуванні відповідача, а переданий іншій особі у володіння та користування, суд з метою захисту прав позивача вважає за необхідне в порядку поділу майна причіп виділити відповідачу, стягнувши з відповідача на користь позивача вартість ? частки причепу в сумі 2616 гр. 95 коп. Суд не бере до уваги пояснення представника відповідача щодо відсутності у відповідача права власності на вказаний причіп, так як причіп був придбаний братом відповідача, оскільки вказані пояснення не підтверджені належними доказами, крім того, на час розгляду справи за відповідачем у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на спірний причіп і вказане право власності ніким не оспорено. У задоволенні позовних вимог в іншій частині слід відмовити з наступних підстав. Позивачем заявлено вимоги про визнання спільною сумісною власністю набору кухонних меблів, стола кухонного розкладного, ліжка двоспального, телевізору імпортного виробництва, тумби під телевізор, гардеробу, ліжка дерев'яного розкладного «Малютка», пуфика, дерев'яних штор, електрокаміну, комп'ютеру, комп'ютерного столу, стільця для роботи за комп'ютером, супутникового тюнера «Orton 4100», веб-камери, принтеру імпортного виробництва, ксероксу імпортного виробництва, двох антен супутникових, мікрохвильової печі, 2-х євровікон, велосипеду, ланцюжка із золота 585 проби, 9 секцій євро огорожі. Документів, що підтверджують факт придбання вказаних речей, позивачем в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України суду не надано. Натомість представником відповідача надано товарні чеки та квитанції про придбання відповідачем після розірвання шлюбу наступного майна: 05.09.2011 року кухні та столу комп'ютерного (ФОП [PERSON]), 08.10.2012 року - монітору (ФОП [PERSON]), 21.06.2013 року - ліжка «Неаполь» та матрацу Еко, 15.07.2013 року - велосипеду (ФОП [PERSON]), 01.08.2012 року - комплекту супутникового телебачення (ФОП [PERSON]), 05.07.2011 року - дивану, дивану - малютки, кухонного комплекту (ФОП [PERSON]), 21.08.2012 року та 15.03.2013 року - плит у кількості 27 штук та стовпів у кількості 11 штук у ПП [PERSON], 03.10.2013 року - принтеру «Кенон» (ФОП [PERSON]), 20.12.2012 року - телевізору, 09.06.11 року - мікрохвильової пічки (ПП [PERSON]), 08.10.2012 року - системного блоку (ФОП [PERSON]). На з'ясування обставин придбання спірного майна та майна, придбаного відповідачем на підставі вищевказаних документів, судом за клопотанням позивача допитані свідки. Так, свідок [PERSON] пояснила, суду, що вона є приватним підприємцем і займається виготовленням та реалізацією євро огорожі. Відповідачу вона тричі продавала секції огорожі, останній раз - влітку 2014 року. Інші дати, коли вона продала відповідачу секції огорожі, назвати не може, оскільки вона не веде такого обліку. Допитані у якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - кожен окремо, пояснили суду, що вони являються фізичними особами - підприємцями, займаються реалізацією меблів, побутової та комп'ютерної техніки. Товарні чеки та квитанції щодо продажу товару оформляють продавці під час придбання покупцем товару. Якщо стороною надані квитанції та товарні чеки на майно, то це свідчить про те, що вказане майно дійсно було продано вказаній особі в той день, який зазначено у документі. Документи на проданий товар задніми числами ніхто з них не оформляє. Допитаний у якості свідка відповідач [PERSON] пояснив суду, що під час перебування у шлюбі з позивачкою вони придбали пральну машинку-автомат, ліжко, стіл та посуд. Після розірвання шлюбу позивач з його згоди забрала пральну машинку, ліжко та стіл, що підтверджується розпискою. Після судового засідання у справі про розірвання шлюбу представник позивача пояснив позивачці, що вона має три роки, щоб звернутися до суду з позовом про поділ майна. Він це запам'ятав і з метою уникнення непорозумінь щодо придбаного після розлучення майна почав збирати всі документи на придбане ним майно. На підставі досліджених письмових доказів - квитанцій, товарних чеків, а також на підставі пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд приходить до висновку, що в судовому засіданні найшов підтвердження факт придбання відповідачем кухні та столу комп'ютерного, монітору, ліжка «Неаполь» та матрацу Еко, велосипеду, комплекту супутникового телебачення, дивану, дивану - малютки, кухонного комплекту, плит та стовпів, принтеру «Кенон», телевізору, мікрохвильової пічки, системного блоку. Судом встановлено, що вказане майно було придбане відповідачем після розірвання шлюбу з позивачкою, тому це майно не являється спільною сумісною власністю сторін. Надані представником відповідача вищевказані квитанції та товарні чеки є належними та допустимими доказами, відомості, зазначені у вказаних документах, в судовому засіданні не спростовані, тому суд бере їх до уваги. Пояснення позивача, допитаної у якості свідка, суд не бере до уваги, оскільки пояснення позивача спростовані дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями вищевказаних свідків. Допитана в судовому засіданні у якості свідка [PERSON] пояснила, що у сторін було у власності комп'ютер, комп'ютерний стіл, стілець для роботи за комп'ютером, 2 антени, тюнер, веб-камера, імпортний телевізор, двоспальне ліжко, велосипед, кухонний гарнітур, гардероб, диван-малютка, 2 євровікна, євро огорожа; свідок [PERSON] підтвердила наявність у сторін під час перебування у шлюбі наступного майна: комп'ютер, стіл письмовий, супутникова антена, принтер, ксерокс, імпортний телевізор, двоспальне ліжко, велосипед, причіп, кухонний гарнітур, гардероб, диван-малютка, 2 євровікна, євро огорожа - 12 секцій, пуфик, камін, тумба під телевізор, ланцюжок із золота. Суд критично оцінює показання свідків [PERSON] та [PERSON] і не бере їх до уваги, оскільки пояснення вказаних свідків є суперечливими та спростовуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. На підтвердження позовних вимог позивачем надано 3 фотознімки, які оглянуті у судовому засіданні. Суд не бере до уваги як доказ вказані фотознімки, оскільки з фотознімків не можливо встановити, коли знімки зроблені, в якому місці. Позивачем заявлено вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ столу кухонного розкладного та ліжка дерев'яного двоспального, при цьому позивач просить вказане майно виділити відповідачу. В судовому засіданні встановлено, що вказане майно в добровільному порядку поділено між сторонами та виділено позивачу у власність, що підтверджується розпискою позивачки. Враховуючи, що вказане майно в добровільному порядку між сторонами розділено, що узгоджується з положеннями ч.2 ст.69 СК України, тобто між сторонами відсутній спір з приводу даного майна, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в даній частині в зв'язку з відсутністю спору. Також позивачем заявлено вимогу про визнання спільною сумісною власністю подружжя ланцюжка із золота, вартістю 3000 гр. Позивач пояснила, що вказаний ланцюжок відповідач відібрав у неї із застосуванням сили 13.05.2011 року, що підтверджується скаргою приватного обвинувачення та постановою суду про закриття провадження у справі. Відповідач пояснив, що вказаний ланцюжок позивач забрала із собою після розірвання шлюбних відносин. В судовому засіданні не найшов підтвердження факт знаходження у відповідача вищевказаного ланцюжка із золота, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в даній частині. Суд не бере до уваги як докази на підтвердження вказаних вимог скаргу приватного обвинувачення позивачки (а.с.84-85) та постанову Апостолівського районного суду від 19.04.2012 року про закриття провадження у справі в зв'язку з примиренням підсудного з потерпілою, оскільки вказані документи не підтверджують факти знаходження у відповідача ланцюжка із золота. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати відповідно до розміру задоволених позовних вимог - судовий збір в сумі 33,9 гр. (а.с.1), витрати на оплату експертизи в сумі 491 гр. 04 коп. (а.с.190), витрати на правову допомогу в сумі 500 гр. (а.с.34), всього в сумі 1024 гр. 94 коп.

Outcome: partial