Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 11.11.2006. Подружжя має спільну дитину доньку [PERSON], 26.07.2007 р. н. Спільне проживання з відповідачем не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені з квітня 2016 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна не заявила. Просить суд шлюб розірвати, місцем проживання дитини визначити місце проживання матері, судові витрати залишити за нею. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позові, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, повторно не зявився в судове засідання і від нього не надійшло повідомлення про причину неявки чи заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 11 листопада 2006 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Матвійчук) [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області, актовий запис №142 (а.с.5). Подружжя має спільну дитину доньку [PERSON], 26.07.2007 р. н. (а.с.6). Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Згідно ст.ст.21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Спільне проживання у сторін не склалося, шлюбні відносини припинені, з квітня 2016 року сторони проживають окремо, що призвело до формального існування шлюбу, будь-які спільні інтереси між сторонами відсутні. Спір про поділ спільного майна не заявлено. Вказані обставини відповідачем не спростовано. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. За таких обставин суд вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечитиме інтересам позивача. Підстави для надання сторонам строку для примирення суд не вбачає. Позивачкою не заявлено вимогу про відновлення дошлюбного прізвища, на підставі чого суд вважає доцільним залишити їй прізвище, присвоєне у звязку з укладенням шлюбу, що відповідає положенням ст.113 Сімейного кодексу України. При вирішенні питання по визначення місця поживання дитини, суд виходить з наступного. Згідно ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. З пояснень позивача вбачається, що дитина постійно поживає з матірю, перебуває на її утриманні, з батьком спілкується щодня після уроків до часу, коли мати забирає її після роботи, а також у вихідні дні, відносини у батька з донькою нормальні. Таким чином, виходячи з фактичних інтересів дитини, для забезпечення умов її нормального виховання та розвитку, суд вважає, що позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини разом з матірю підлягає задоволенню. Судові витрати залишаються за позивачем на підставі заявленого клопотання.

Outcome: approved