Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач звернулася з позовом про розподіл майна подружжя, який в подальшому уточнила та звернулась з уточнюючим позовом про поділ майна подружжя та визнання права власності на ? частину гаражу № [NUMBER] в гаражному кооперативі «Юність», в якому зазначила, що з 13.06. 1980 року сторони перебували у шлюбі. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. В період шлюбу, в 2001 році позивач виїхала в Сполучені Штати Америки та 22 листопада 2002 року надіслала відповідачу через міжнародну платіжну систему WESTERN UNION на ім'я відповідача кошти в сумі 6000 доларів США, що на цей час еквівалентно 150 720 грн. Вказані кошти відповідач отримав та залишив собі і після її повернення в Україну не повернув відповідачці ? частину вказаних коштів, що на цей час еквівалентно 77 520 грн. За вказані кошти відповідач 21 лютого 2004 року придбав автомобіль КАМАЗ 53212, 1997 року випуску, державний номер 15353 за 6000 доларів США, який продав без її згоди 14 жовтня 2004 року. У зв'язку з тим, що у неї зберігся тільки один оригінал платіжного документу про переказ коштів на суму 3000 доларів США, просить суд стягнути з відповідача 1500 доларів США, що еквівалентно 38 760 гривень. Крім того, під час шлюбу з відповідачем сторони придбали гараж в гаражному кооперативі «Юність», вартість якого на цей час складає 35 000 гривень. Просить визнати на нею право власності на ? частину вказаного гаражу. Вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, сторони, у разі розподілу майна, мають рівні частки. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримати, надали аналогічні пояснення та просили його задовольнити, позивач проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач, будучи повідомленим судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився, і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів, та на підставі ст.224 ЦПК України, за згодою позивача, ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи ГК «Юність» - Горбач В.М., суду пояснив, що на цей час [PERSON] не є власником спірного гаражу, оскільки в 2013 році він продав вказаний гараж і з 2013 року відповідач не є членом гаражного кооперативу, членом спірного гаражу є інша особа. Дослідивши матеріали справи, допитавши в судовому засіданні свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено. З 13.06.1980 року сторони перебували у шлюбі, заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя по справі № 333/2090/13 ц шлюб розірваний (а.с.7). В період шлюбу в липні 2001 року позивач виїхала до Сполучених Штатів Америки, де перебувала на заробітках, повернулась в Україну у 2013 році, що підтверджується її закордонним паспортом та проїзними документами, долученими до матеріалів справи (а.с.83-85). Згідно міжнародного платіжного переказу WESTERN UNION від 22 листопада 2002 року на ім'я відповідача зі Сполучених Штатів Америки були надіслані кошти в сумі 3000 доларів США (а.с.6). Згідно відповіді Регіонального сервісного центру в Запорізькій області на ім'я відповідача [PERSON] був зареєстрований транспортний засіб - КАМАЗ 53212, 1997 року випуску, свідоцтво про реєстрацію ТЗ серія [NUMBER] від 21.02. 2004 року, д.н.з [NUMBER], який знятий 14.10. 2004 року з обліку для продажу, на теперішній час належить іншій особі (а.с.114). Згідно паспорту на гараж від 1984 року [PERSON], який проживає за адресою: [ADDRESS] належить гараж місце [NUMBER] в гаражному кооперативі «Юність» ( а.с.147 ) Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з листопада 2004 року він був головою ЖБК «Шляховик» за адресою: [ADDRESS] проживала сім'я [PERSON], за комунальні послуги по вказаній квартирі оплату здійснював [PERSON] на час повернення з Америки сторони проживали разом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є дочкою позивачці, [PERSON] з 2001 року по 2013 рік перебувала на заробітках в США. З Америки мати висилала гроші відповідачу, за які він придбав вантажний автомобіль. На оплату комунальних платежів позивачка також висилала кошти. [PERSON] витрати на комунальні платежі не ніс. Згідно письмових запереченнь на позов, відповідач [PERSON] не заперечує отримання грошового переказу від відповідачки зі Сполучених Штатів Америки, доказів сплату комунальних платежів за квартиру [ADDRESS] суду не надав. Відповідно до п. 2, 3 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. Частиною 2 ст. 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 368 ЦК України , спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власніс тю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Крім того, у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦКУкраїни ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо». Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірні кошти, які були надіслані позивачкою згідно платіжного міжнародного переказу WESTERN UNION від 22 листопада 2002 року на ім'я відповідача зі Сполучених Штатів Америки в сумі 3000 доларів США належать сторонам на праві спільної сумісної власності та придбані під час шлюбу, гараж, місце [NUMBER] в гаражному кооперативі «Юність» на цей час не належить відповідачу та не може бути предметом розділу між колишнім подружжям. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial