Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом по якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] На обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 21.04.2009 року вона розлучилась з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] року народження. З відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував що донька буде проживати з нею. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участі у її вихованні. Дитині на сьогоднішній день сім років і вона не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу не бачила його. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечила проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та день слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Представник служби у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрація Кіровоградської міської ради в судове засідання не з»явився. Надав заяву про розгляд справи без участі та підтримав висновок органу опіки щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] доньці матеріально не допомагає, її вихованням не займається. Позивач ніколи не перешкоджала відповідачу у спілкуванні з донькою. За вказаного, суд вирішує справу слухати за даної явки і наявних матеріалів у справі, визнавши за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що позивач не заперечила. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.16 зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дитині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею № 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті № 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті № 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] р. народилася донька [PERSON] (а.с. 7). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с. 6). Донька проживає разом з матір'ю за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «ЖЕО» № 4 (а.с. 5). Згідно довідки загальноосвітньої школи І-ІІІ ступені № 35 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області вихованням та навчанням дитини займається мати [PERSON] та бабуся [PERSON]. Вони постійно відвідують школу, відповідально ставляться до виховання дитини в родині. Батько - [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини. Жодного разу не з»явився до школи і не цікавився успіхами доньки. Батьківські збори не відвідував. Згідно заяви [PERSON]., написаної в присутності начальника служби у справах дітей Кіровоградської РДА, він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON]. Відповідно до довідки ВДВС Кіровоградського районного управління юстиції № В-3 від 26.06.2015 р. [PERSON] за період 08.12.2014 р. по 01.04.2015 р. не отримувала аліменти по в/л № 2-6448, виданий Кіровським районним судом м. Кіровограда. Згідно висновку служби у справах дітей Кіровоградської районної державної адміністрація Кіровоградської міської ради № 01-22/52/1 від 09.02.2015 р. є доцільним позбавлення [PERSON], [INFO] року народження батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до листа УДМС України в Кіровоградській області [PERSON] 25.04.2012 р. отримав паспорт в зв'язку з неточністю запису, з [PERSON] на [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що вихованням та матеріальним забезпеченням [PERSON] займається одна позивач, яка створила всі умови для її всебічного розвитку, не перешкоджала та не перешкоджає спілкуванню батька з донькою. При розгляді даної цивільної справи було достовірно встановлено, що відповідач по справі, [PERSON], протягом тривалого часу не займається вихованням своєї малолітньої доньки, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклується про здоров'я дитини, матеріально не утримує. Все вищевикладене, є нічим іншим, як свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, тому суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати один із заходів сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків, а саме [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] року народження. На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved