Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 16 листопада 2012 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №155, в період якого у них народилася спільна дитина син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружні стосунки з відповідачем не склалися, так як вони зрозуміли, що мають різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків. З приводу цього у них виникали сварки та непорозуміння, в ході яких відповідач ображав її та застосовував до неї фізичне насилля, що призвело до втрати почуттів між ними. З лютого 2015 року вони припинили сімейно-шлюбні стосунки, проживають окремо. Вважає, що їх сімя розпалася і зберегти її неможливо, подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам та моральним засадам суспільства. Спір про поділ майна між ними відсутній, дитина буде проживати з нею. Позивач також зазначає, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання свого обовязку щодо утримання дитини, домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Позивач просить при визначенні розміру аліментів врахувати, що вона ніде не працює, знаходиться в декретній відпустці, отримує допомогу по догляду за дитиною у розмірі 130 гривень, та не може у достатньому обсязі сама утримувати дитину на рівні хоча б прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а їх спільна дитина перебуває на обліку у сімейного лікаря КЗОЗ «ЦПМСД Солонянської районної ради Дніпропетровської області» з приводу частих захворювань, хронічного аденоїдіту, фімозу, вальгусні стапні та потребує лікування з послідуючим оздоровленням, а також те, що дитині необхідні нормальні харчування, одяг, іграшки та інші речі для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку. Вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 гривень. Позивач у судовому засіданні підтримала позов у повному обсязі та просила розірвати шлюб і стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2\~000 гривень. Пояснила, що відповідач не надає їй грошових коштів на утримання дитини, на її лікування, проте достатньої заробляє та може отримати дохід в розмірі 3\~000 - 4\~000 гривень за тиждень. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково в частині розірвання шлюбу, а також визнав в частині стягнення аліментів з нього в розмірі 400 гривень, а свої заперечення проти позову виклав у письмовому вигляді, які залучив до матеріалів справи (а.с.49). Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 16 листопада 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №155 (а.с.6). В період шлюбу у них народилася спільна дитина син [PERSON], [INFO] (а.с.7). На даний час сторони проживають окремо, а їх спільна дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою КП «Солонянське житлово-комунальне управілння» (а.с.8). Спільне життя подружжя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків, а вказані причини призвели до втрати почуттів між ними. Сімейно-шлюбні стосунки вони припинили з лютого 2015 року, проживають окремо. Спір про розподіл майна між ними відсутній, дитина буде проживати з позивачем. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, проживають окремо, не ведуть спільне господарство, а відповідач в судовому засіданні визнав позов в цій частині та просив не надавати строк на примирення, а задовольнити позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. За таких підстав суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову в цій частині відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. В той же час судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці регулярно не надає, хоча зобовязаний це робити, а лише періодично утримує сина шляхом надання грошових коштів на ліки, купує йому одяг та взуття. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання сина між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у звязку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який офіційно не працює (а.с.51-53), так і дитини, яка згідно довідки КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги Солонянської районної ради Дніпропетровської області» №301 від 11 червня 2015 року знаходиться на обліку у сімейного лікаря з приводу частих простудних хвороб, хронічного аденоїдіту, фімозу, вальгусні стапні та потребує лікування з послідуючим оздоровленням (а.с.27), що свідчить про необхідність здійснення більших витрат на утримання дитини. Також суд враховує вік дитини та її потреби і вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 1032 гривень, а права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України відповідач не має. При цьому суд зазначає, що під час судового засідання позивачу розяснювалося право на предявлення додаткових позовних вимог про стягнення з відповідача як додаткових витрат на дитину у звязку з її хворобливістю (а.с.55-56), а також розяснювалося право позивача на предявлення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, у звязку з тим, що вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, проте позивач не скористалася таким правом. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, у звязку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача та держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду про стягнення аліментів звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial