Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно неповнолітнього сина [PERSON], 12.04.2010р. народження. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач по справі [PERSON] її колишній чоловік, шлюб з яким був зареєстрований у вересні 2009 року. Від спільного проживання з чоловіком в них народився син [PERSON]. Оскільки, подружнє життя у нас не склалось, у січні 2014 року їхній шлюб було розірвано. Після розлучення син залишився проживати з позивачем. З лютого 2016 року позивач перебуває у шлюбі з [PERSON], який має намір усиновити дитину. [PERSON] перебуває повністю на матеріальному утриманні позивача. Згідно рішення суду відповідач зобовязаний сплачувати на утримання сина аліменти, але з листопада 2013 року він злісно ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по сплаті аліментів відділу державної виконавчої служби Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області від 31.03.2016 року. Відповідач не виконує своїх батьківських обовязків, які передбачені законом та моральними засадами суспільства. Не спілкується з сином, не приймає жодної участі у його вихованні, не відвідує його, життям та здоровям сина не цікавиться. Наведені факти підтверджуються актом обстеження умов проживання, характеристою Дулібського НВК, який відвідує малолітній син, матеріалами старшого інспектора ювенальної превенції Стрийського ВП ГУНП України у Львівській області, де в поясненнях відібраних працівником відповідач не заперечує на позбавлення його батьківських прав. Органом опіки та піклування Стрийської райдержадміністрації надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, який затверджений розпорядженням голови райдержадміністрації №198 від 26.05.2016 року. В судовому позивач позов підтримала, просить його задоволити та не заперечує проти прийнятття заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився та не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Представник третьої особи Служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації\~позов підтримала та суду пояснила, що відповідач [PERSON], є батьком [PERSON], 12.10.2010р. народження. Хлопчик проживає разом із матірю. Мати здійснює за ним догляд, займається його вихованням, матеріально утримує.\~Відповідач [PERSON],\~не відвідує сина за місцем його проживання, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальну допомогу, родинних стосунків із сином не підтримує, тому 26.05.2016р., органу опіки та піклування Стрийського районної державної адміністрації прийняв висновок №198 дати дозвіл на позбавлення батьківських прав відповідача. Вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. Суд, заслухавши позивача, представника органу опіки та піклування Стрийської райдержадміністрації [PERSON], дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.. 11 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], про позбавлення його батьківських прав, у звязку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні свого сина, не відвідує його, життям та здоровям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів. За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,\~позбавлення батьківських прав\~(тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею,\~є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обовязків. Обов'язок надати докази на підтвердження вимог і заперечень законом покладено на сторони (ст.. 60 ЦПК України). Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], з 2009 року по 2014 рік. Згідно свідоцтва про народження виданого Дулібською сільською радою Стрийського арйону Львівської області від 14.04.2010р. серії 1-СГ №239977 у [PERSON], та [PERSON], 12 квітня 2010 року народився син [PERSON]. Згідно довідки ВДВС Стрийського МРУЮ Львівської області від 31.03.2013р., заборгованість [PERSON] .В.В., по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], 12.04.2010р. народження, станом на 31.03.2013р., складає 20035,10 грн. Згідно висновку органу опіки та піклування Стрийської районної державної адміністрації від 26.05.2016р. за №198, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити гр.. [PERSON], батьківських прав стосовно малолітнього [PERSON], 12.04.2010р. народження, у звязку з тим, що батько впродовж тривалого часу не бере участі у вихованні свого сина, не відвідує його, життям та здоровям не цікавиться, має заборгованість по сплаті аліментів, в поясненні взятого старшим інспектором ювенальної превенції Стрийського ВП ГУ НП у [PERSON], вказано, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина. Згідно свідоцтва про шлюб виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Стрию Стрийського міськрайонного управління юстиції у Львівській області від 06.02.2016р., серії 1-СГ №266206, позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON], та змінила після реєстрації шлюбу своє прізвище на [PERSON]. Відповідно до вимог\~ст.. 150 СК України\~батьки зобовязані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обовязок виховувати, ростити дитину; батьки зобовязані піклуватися про здоровя дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обовязків. Приписами вказаної\~Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської\~Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст.. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2\~ст. 164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сімї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд розяснює, що відповідно до вимог ст.. 166 СК України\~особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобовязаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при\~\~розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини\~\~як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини\~\~(рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати\~\~й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у\~\~якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Судом на адресу відповідача було направлено повідомлення про час та місце розгляду справи з вимогою обовязковою явки останнього, однак відповідачем проігноровано виклики до суду. Суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON], протягом тривалого часу злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків по вихованню сина [PERSON], не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує його матеріальне утримання, не бажає виконувати свої батьківські обовязки.\~ Аналізуючи вищенаведене, факти викладені в заяві, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи та поведінку відповідача в суду\~не викликає сумніву, що [PERSON], злісно ухиляється від своїх батьківських обовязків, не відвідує сина, не приймає участі у його вихованні, не надає матеріальну допомогу, родинних стосунків із сином не підтримує, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved