Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину за минулий час. В тексті позову позивач вказав, що сторони 19.08.1995 року уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . 17.08.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та добровільно не надає допомогу на утримання сина. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням зміни його ставлення та надання матеріальної допомоги, але її прохання були проігноровані, хоча відповідач має постійне офіційне місце роботи та зобов`язаний надавати матеріальну допомогу. Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача аліментів за минулий час за останні три роки в розмірі 1/4 частини від отриманих за вказані три роки доходів. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити, вказавши, що неодноразово зверталась до відповідача, в тому числі через їх старшого сина, з проханнями про надання матеріальної допомоги на утримання їх меншого сина. Від відповідача надійшов до суду відзив, в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, вказавши, що не ухилявся від матеріальної підтримки спільного сина сторін та надавав грошові кошти власне сину. В судовому засіданні відповідач заперечив викладені в позовній заяві факти та заперечив проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи (копію свідоцтва про народження [PERSON] : копію рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 17.08.2016 року про розірвання шлюбу сторін; копію довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] ; копію довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] ) суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що сторони 19.08.1995 року уклали шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . 17.08.2016 року за рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області шлюб між сторонами розірвано. Син проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Згідно з постановою Верховного Суду від 06.08.2018 року по справі №748/2340/17 аналіз статті 191 СК України свідчить, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Встановивши, що позивачем не доведено, що ним вживались заходи, щодо одержання аліментів, але він не зміг їх отримати у зв`язку з ухиленням відповідачів від їх сплати, суди зробили обґрунтований висновок про відмову в задоволенні позову в цій частині. Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). За такого, для підтвердження вжиття позивачем відповідних заходів він для вирішення питання про стягнення з відповідача аліментів за минулий час має надати належні достатні та допустимі докази про вжиття будь-яких заходів, спрямованих на отримання від відповідача аліментів одним з описаних вище способів та докази того, що такі заходи не принесли результату у зв`язку з ухиленням відповідача від надання утримання дитині. В протилежному випадку - позов не може бути задоволений. Оскільки позивачем не надано суду вказаних вище доказів щодо дійсної наявності описаних вище обставин - в задоволенні позову належить відмовити. Крім того, слід зауважити, що ставлячи питання про стягнення аліментів за минулий час, позивач в позові має вказувати конкретну суму, про стягнення якої він просить та яка має ґрунтуватись на відповідних розрахунках та доказах, оскільки стягнення аліментів за минулий час не є періодичними платежами (бо період їх нарахування вже сплив), крім того, у відповідності до ч.3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. За такого виконавчий лист про присудження аліментів за минулий час шляхом стягнення періодичних платежів не може бути прийнятий до виконання, оскільки період їх стягнення вже минув. За такого, вимоги про стягнення аліментів за минулий час мають містити конкретну суму, про стягнення якої ставиться питання, а не лиш е частку від доходу, як про те просить позивач в даному позові. Підсумовуючи викладене, позивач в супереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, не довів належними достатніми та допустимим доказами обґрунтованість своїх позовних вимог. Це, у свою чергу, вказує на відсутність достатніх підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за минулий час. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed