Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом, в якому вказала, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 29 серпня 2010 року, мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. Близько останніх двох років вона разом із відповідачем не проживає та не підтримує сімейних відносин. Сторони спільне господарство не ведуть, подружніх стосунків не підтримують. Спору про поділ майна та виховання дитини на день винесення рішення немає. Позивач просила розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з'явилася. До позовної заяви до дала окрему заяву, в якій вказала, що не має можливості з'явитися в судове засідання, тому позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився. Подав заяву, в якій позов визнав повністю та безумовно, просив справу розглянути у його відсутність. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Ухвалою суду від 13 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 30 серпня 2018 року (а.с.10). Згідно з частиною третьою статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд вважає, що законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в даному випадку в наявності, що підтверджується доданими до позовної заяви такими доказами. Відповідно до копії свідоцтва про народження, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно з свідоцтвом про шлюб, сторони уклали шлюб 29 серпня 2010 року та зареєстрували його у виконавчому комітеті Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, актовий запис №5 (а.с.5) Підставою даного позову є фактичні обставини, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, а також правові норми, на які він посилається в підтвердження своїх вимог: неможливість розірвання шлюбу поза судовим порядком у зв'язку з наявністю неповнолітньої дитини відповідно до вимог статей 106, 110 СК України. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача - про припинення певних правовідносин (розірвання шлюбу). Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України. В даному випадку підлягаються застосуванню положення статей 105, 110, 112. Відповідно до статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він безумовно визнаний відповідачем, це визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з вимогами частини першої статті 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного, суд вважає, що 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50 відсотків - стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved