Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований , між нею та відповідачем 15.09.2001 року Виконкомом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. А також стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Свої вимоги мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сімю, постійних конфліктів. На даний момент, спільне проживання та ведення спільного господарства припинені. Шлюбні відносини припинилися близько двох років тому. За спільною домовленістю, діти залишаються проживати з нею. Оскільки, дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, який в рівній мірі забезпечують як батько, так і мати, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у частці від доходу. Позаяк, відповідач офіційно працює, отримує стабільний дохід, інших утриманців немає. У судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 15.09.2001 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Василина) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 10, що підтверджується оригіналом Свідоцтва про одруження серія 1-ФМ № 035513 від 15.09.2001 року. У шлюбі у подружжя народилися діти:Шляхта [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] Як встановлено судом з матеріалів справи, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сімю, постійних конфліктів. На даний момент, спільне проживання та ведення спільного господарства припинені. Шлюбні відносини припинилися близько двох років тому. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам, тому просить розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. З Свідоцтва про народження серія І-ТП № 329800 від 20.12.2001 року, виданого Виконкомом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області випливає, що [PERSON] народився 15.12.2001 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 51. Батьком значиться [PERSON], матірю [PERSON]. З Свідоцтва про народження серія 1-ФМ № 154306 від 16.09.2003 року, виданого Виконкомом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області випливає, що [PERSON] народився 04.09.2003 року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 45. Батьком значиться [PERSON], матірю [PERSON]. З Свідоцтва про народження серія І-ФМ № 257197 від 13.05.2013 року, виданого Виконкомом Худлівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області випливає, що [PERSON] народилася 07.05.2013 року, про що складено відповідний актовий запис № 19. Батьком значиться [PERSON], матірю [PERSON]. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи випливає, що відповідач є працездатним, офіційно працює, отримує стабільний постійний заробіток, інших утриманців не має. Добровільно батьківський обовязок не виконує. Позивач, хоча теж працює, однак її заробітку не вистачає на повноцінне утримання трьох дітей і забезпечення їх всім необхідним. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», прожитковий мінімум у 2017 році для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Враховуючи зазначене та те, що відповідач у судове засідання не зявився, проти вимог не заперечив, письмових заперечень на адресу суду не надіслав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до повного задоволення. З відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання трьох дітей у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду з 12 липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду.

Outcome: approved