Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який разом з представником підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що їй - [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Іншим співвласником квартири є її донька [PERSON] Крім власників, у житловому приміщенні за вищевказаною адресою зареєстровані онуки позивача [PERSON] та [PERSON], а також її колишній зять, відповідач по справі, [PERSON], який з 2012 року за місцем реєстрації не проживає, участі в оплаті комунальних платежів не приймає, його речі у квартирі відсутні. Витрати по сплаті житлово-комунальних платежів нараховуються з розрахунку осіб, включаючи реєстрацію відповідача, що чинить перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою. Тому позивач просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 14.11.2018 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху, у зв'язку з недоліками позову. Ухвалою суду від 30.11.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Третя особа [PERSON], будучи повідомленою належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, пояснень щодо позову не надала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є сусідкою позивача та мешкають в одному гуртожитку, на одному поверсі, кімнати одна навпроти одної. [PERSON] в кімнаті прописаний, після одруження зщ донькою позивачки, але не проживав ні одного дня, він та дружина винаймали житло. Є всі підстави вважати, що він втратив право користування житлом, оскільки після розірвання шлюбу він ніяким чином цією кімнатою не цікавиться, речей його немає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона тривалий час знайома з позивачкою та їй достовірно відомо, що після одруження доньки з [PERSON], позивачка прописала зятя до себе в кімнату. Але він ніколи за цією адресою не проживав, чоловічих речей в кімнаті немає. На цей час проживає в кімнаті позивачка, її донька та двоє онуків. Суд, заслухавши думку учасників провадження, свідків, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло серія [NUMBER] від 31.12.2003 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6-7). З Довідки про склад сім'ї, зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01.11.2018 року вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], [INFO], її донька [PERSON], [INFO], онук [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], та колишній зять [PERSON], [INFO] (а.с.8). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Враховуючи викладене, беручи до уваги пояснення свідків, а також те, що позивач [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами довела, що [PERSON] більше п'яти років, без поважних причин, не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS], однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що порушує права позивача володіння, користування і розпорядження належним їй майном, оскільки нарахування плати за житлово комунальні послуги здійснюється виходячи із кількості зареєстрованих у квартирі осіб, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON], на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved