Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача та з урахування уточнених позовних вимог просить стягнути з останнього заборгованість за договором позики в розмірі 103\~807,10 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що 18.04.2014р. вона позичила, а відповідач взяв у неї в борг 7500 дол. США, про що останній написав письмову розписку. Між сторонами відбулася усна домовленість, що грошова сума в повному розмірі має бути повернена до 08.05.2014р.. Однак в порушення домовленості відповідач до вказаної дати повернув лише 1\~500дол. США.. Тому, 08.05.2014р. відповідачу по місцю реєстрації відправлено лист-вимогу про повернення боргу, який був повернутий у зв»язку з тим, що не був вручений відповідачу. 16.06.2014р. позивач повторно звернувся до відповідача з листом-вимогою про повернення коштів, який останній отримав, що підтверджується відповідним написом. Так в період з 16.06.2014р. по 03.03.2015р. відповідачем дрібними частинами було повернуто частину боргу в розмірі 1800 дол. США. (письмових підтверджень цього факту не існує). Отже, на момент подання позовної заяви сума заборгованості становила 4200 дол. США, що по курсу НБУ - 24,82 грн., станом на 03.03.2015р. становить 104\~244 грн.. В подальшому, 17.04.2015р., вже після відкриття провадження по справі, відповідачем було повернуто ще 1000 дол. США.. Тому, кінцева сума заборгованості становить 3\~200 дол. США, що по курсу НБУ, а саме 24,82 грн., станом на момент подання позовної заяви, становить 79\~424 грн.; 3% річних від простроченої суми заборгованості 1\~970,64 грн.; інфляційні нарахування в розмірі 22\~412,40 грн.. Отже, загальна сума заборгованості становить 103\~807,10 грн.. А тому просить постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] вказану суму боргу, та сплачені нею судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, послався на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча неодноразово належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заочне провадження відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України є особливим порядком розгляду та вирішення цивільної справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про час і місце судового розгляду, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або зазначені ним причини визнані неповажними, та якщо позивач не заперечував проти такого вирішення справи, з ухваленням заочного рішення. Необхідною умовою для заочного провадження є неявка відповідача в судове засідання фактична його відсутність у залі судового засідання при розгляді справи по суті. Як вбачається із матеріалів справи відповідач був належним чином (основне завчасно) повідомлений про час і місце судового розгляду 09.06.2015р. в якому було постановлено рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з таких міркувань. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно зі ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Власник порушеного права може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту регламентує конкретні цивільні правовідносини. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк. Згідно ст.1046 ЦК України (2003р.) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти ..., а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) ... . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Встановлено, що 18.04.2014р. позивач [PERSON] позичила (передала у власність) відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 7500 дол. США із терміном поверненням суми боргу до 08.05.2014р. (вербальна домовленість), шляхом повної виплати суми позики, що стверджується розпискою від 18.04.2014р., яка міститься в матеріалах справи. В процесі розгляду справи відповідачем погашено частину боргу та кінцева заборгованість становить 3\~200 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти на день постановлення рішення становить 67\~520 грн.. Положеннями ст.ст. 526, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцю на вимогу останнього борг у вигляді грошових коштів у тій самій сумі і в тій самій валюті, що були ним одержані. Як вбачається з листа-вимоги (який відповідач отримав 16.06.2014р), кредитор [PERSON] просила боржника [PERSON], повернути грошові кошти до 20.06.2014р.. Однак, така вимога була виконана частково. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов»язання, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до розрахунку боргу, який міститься у заяві про уточнення позовних вимог станом на 27.04.2015р., три відсотки річних за період прострочення зобов»язання становить - 1\~970,64 грн. та 22\~412,46 грн. інфляційні втрати. Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки відповідач [PERSON] не виконує своє зобовязання по поверненню суми позики, тому з нього слід стягнути в користь позивача суму боргу, що становить 91 903,04 грн.. Крім того, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачені ним 919, 03 грн. судового збору.

Outcome: approved