Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач з врахуванням уточнених позовних вимог звернулася до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя- спільно придбаного у шлюбі автомобіля ВАЗ 21140, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], а саме стягнути з відповідача половину вартості автомобіля в сумі 38062 грн. 50 коп., визнавши при цьому право власності на автомобіль за відповідачем та стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав зазначених у позові і просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперчував проти зазначеного варіанту поділу спільного автомобіля. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні сторони проживали у зареєстрованому шлюбі з 09.06.2012року по 06.07.2015року( час набрання чинності рішення про розірвання шлюбу). Відповідно до інформації, наданої управлінням ДАІ УМВС України в Кіровоградській області за [PERSON] значиться автомобіль ВАЗ 21140, 2006 року випуску, сірого кольору, державний номерний знак [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.06.2012 року. Вартість автомобіля сторонами не заперечувалась і сторони погодились на оцінку автомобіля в сумі 76125 грн. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК передбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма зафіксована і у ч.2 ст.370 ЦК України, де зазначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно роз'яснень п.25 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної вланості подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи позовні вимоги позивача як сторони, яка бажає отримати грошову компенсацію, вказана обставина вже сама по собі передбачає згоду колишньої дружини на отримання грошової компенсації. З таких обставин спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін, оскільки був придбаний в період їх шлюбу, є неподільною річчю і на користь позивача підлягає стягненню компенсація половини його вартості. За змістом ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачем при подачі позову сплачено судовий збір в сумі 487 грн.20 коп., то із відповідача підлягає до стягнення вказана сума на користь позивача. Крім того, оскільки позов містив дві самостійні вимоги, частина який не була сплачена, то у відповідності до ставок судового збору згідно Закону україни «Про судовий збір» із відповідача на користь держави підлягає стягненню недоплачений судовий збір в сумі 487 грн.20 коп.

Outcome: approved