Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій зазначає, що з 29 жовтня 1999 року перебуває в шлюбі з відповідачем по справі, який зареєстрований Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №4. Від указаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, з червня 2018 року разом не проживають та не підтримують шлюбних відносин. Між ними повністю відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на життя та сімейні відносини. Зазначає, що вони перестали розуміти та поважати один одного, на підставі чого в сімї відбувалися сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому при вказаних обставинах вона прийняла рішення про його розірвання. Вказане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе, шлюб носить виключно формальний характер. При таких обставинах позивач вважає, що подальше збереження сімї неможливе і недоцільне. В судове засідання на розгляд справи позивач не зявилася, однак надала на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої справу просить розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. (а.с.23). Відповідач в судове засідання на розгляд справи не зявився, однак надав на адресу суду письмову заяву (а.с.22), відповідно до якої позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з'явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Взявши до уваги заяви позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, тоді суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується\~\~на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із матеріалів справи видно, що позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], який зареєстрований 29 жовтня 1999 року Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №4, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.7). Від указаного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.8-9), які проживають з матірю, що підтверджується довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні №148 від 18 січня 2019 року (а.с.10). Приймаючи до уваги, що збереження сімї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, оскільки в сімї відсутнє взаєморозуміння, створені умови, в яких не можливе нормальне існування сімї та спільне проживання, кроків до примирення не роблять, наявність двох неповнолітніх дітей, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи бажання позивача, оскільки в позовній заяві відсутня вимога щодо стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, тому суд вважає за можливе залишити їх за нею.

Outcome: approved