Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду до відповідача про стягнення авансу в сумі 50000грн. В обґрунтування позову зазначено, що 06.10.2016 року ( мовою оригіналу) сторони уклали розписку, за якою позивач, передала відповідачу в рахунок оплати будинку за адресою: Миколаївська область, Вознесенський район, с. Таборівка, вул. 1 Травня, 42, - 50000, 00 грн. В наступному відповідач, від продажу зазначеного будинку відмовилась, оскільки хоча передала будинок у користування і володіння позивачу, ухиляється від укладення нотаріального договору, та подальшої реєстрації права власності, за покупцем так як не оформила належним чином всі документи на земельну ділянку. На день подання позовної заяви нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нерухомого майна не має. Відповідач на день отримання коштів знала та приховала той факт , що вона не є власником земельної ділянки . В судовому засіданні позивач та її адвокат позовні вимоги підтримали та зазначили, що в силу ст. 570 ЦК України, передбачено, що, завдатком є грошова сума або рухоме майно, видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежі завдатком, вона вважається авансом. Аванс повертається у будь якому випадку, в тому самому розмірі в якому був отриманий. Причини відмови від укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку та хто саме відмовився від його укладення (продавець чи покупець) для повернення суми авансу правового значення не мають , тому просить стягнути 50000грн., сплачений судовий збір в сумі 640 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000грн. \~ \~ \~ \~ \~ \~ В\~ судовому\~ засіданні\~ представник\~ відповідача\~ позовні\~ вимоги\~ не\~ визнав,\~суду \~ надано\~ відзив\~ на\~ позовну\~ заяву\~ з\~ посиланням,\~що \~відповідно до\~ст.\~570\~ЦК України\~завдатком є\~грошова сума\~або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Відповідно до ст. 657 ЦК України Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. \~ \~ \~ \~651 \~ \~ \~ \~ЦК \~ \~ \~ \~України зміна \~ \~ \~ \~або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) \~ \~ \~ \~правочини між юридичними особами; 2) \~ \~ \~ \~правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3)правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4)інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу). Таким чином, аванс це частина платежу. Адвокат відповідача вказує на те, що позивач вважає, що уклала з відповідачкою розписку, що придбала будинок за більшу суму ніж сплатила і внесла тільки частину коштів, яку вважає авансом та вимагає повернення цієї частини. Однак, аркуш паперу на якому зверху написано «Розписка» не містить необхідних для розписки реквізитів, а саме відсутні дата та підписи сторін, і містить дописаний внизу аркушу текст сторонніми особами. З вказаного тексту не вбачається, що 50000 грн. про які вказує позивач є авансом, що позивач повинна сплачувати ще кошти і скільки саме, в які строки і яка відповідальність за невиконання такого зобов'язання. В позові не зазначені причини невиконання нею зобов'язання на більшу суму, якщо вона сплатила тільки частину коштів, хто, коли і яким чином відмовився від укладення нотаріально посвідченого договору, які причини у позивача відмовитись від виконання договору в повному обсязі та чому вона має право в односторонньому порядку відмовлятись від виконання будь-якого зобов'язання. Стверджується, що приблизно в 2013 році позивач домовилась з відповідачем про придбання у неї будинку за 50000 грн., однак, просила не оформлювати нотаріально в зв'язку з можливістю накладення арешту на її майно в цивільній справі в якій вона була стороною. На виконання умов договору відповідач передала позивачці будинок і через деякий час на її прохання зареєструвала її за вказаним місцем проживання. Позивач за час користування будинком занедбала його та розпродала все майно, що було в домоволодінні. Відповідач не ухилялась від нотаріального посвідчення, а виконувала умови поставлені позивачем. Відповідно до ст. 220 ЦК України наслідком ухилення від нотаріального посвідчення повністю виконаного договору є можливість через звернення до суду визнати такий договір купівлі-продажу дійсним, а не через перейменування вартості нерухомого майна в аванс, без визнання договору недійсним та без відмов сторін від виконання умов договору вимагати повернення коштів за межами позовної давності. Які саме порушені права позивача та на поновлення яких прав поданий позов в позовній заяві не зазначено, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Крім того, суду подано заяву про компенсацію витрат за правничу допомогу в розмірі 6000грн. Судом встановлено наступні факти. Сторони фактично домовились про продаж нерухомого майна , а саме житлового будинку в с. Таборівка, вул. 1 Травня 42 Вознесенського району Миколаївської області. Дану домовленість нотаріально не оформили. Суду надано розписку за якою [PERSON] отримала від [PERSON] -50000 грн. в рахунок продажу будинку в с. Таборівка, вул. 1 Травня 42 Вознесенського району Миколаївської області (а. с. 40 оригінал розписки) . При цьому, розписка не містить підпису особи, що отримує відповідні кошти. Розписка також не містить зазначення , що кошти в розмірі 50000гн. є авансом в рахунок оплати за даний житловий будинок. Позов як перший поданий до суду , так і уточнений не містить інформації , про те , що позивач має ще сплатити за будинок додаткову суму. В судовому засіданні позивач за підказок адвоката зазначила , що мала б ще передати 10000грн., оскільки домовленість щодо вартості будинку була 60000грн.Але позов цієї інформації не містить. \~ \~ \~ \~ Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.\~635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.Даний попередній договір мав бути також укладений нотаріально. Відповідно до ч. 1 ст.\~546\~ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст.\~570\~ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, у зв»язку з його безпідставністю та необґрунтованістю. Встановлені судом обставини дають можливість встановити , що отримані відповідачем 50000грн., факт отримання відповідачем цих коштів не заперечується, не є авансом і не можуть бути стягнуті в розумінні ст. 570 ЦК України , як аванс. Оскільки, договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу 50000 грн. могла б бути завдатком при належному нотаріальному оформленні попереднього договору чи нотаріального оформлення отримання завдатку чи авансу і відповідно підлягала б поверненню позивачу за наявності підстав , визначених законодавцем. В даному випадку , суд керується ст. 81 ЦПК України , що обовязок доказування покладено на сторони. Саме, сторона позивача мала довести суду факт передачі коштів як авансу в рахунок договору купівлі-продажу нерухомого майна. При цьому, первісний позов містив посилання лише на ст. 570 ЦК України, в судовому засіданні адвокат позивача зазначав про необхідність повернення безпідставно утримуваних коштів, що взагалі регулюється ст. 1212 ЦК України . Але дані обставини не були предметом звернення до суду , і не розглядаються судом в межах даної справи. Враховуючи наявність підписів інших осіб у розписці про отримання коштів , відсутність підпису в ній відповідача про отримання коштів , позивач не ставила питання допиту свідків на підтвердження факту передачі коштів як авансу. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. \~ \~ \~ \~За даних обставин, позов є необґрунтованим та безпідставним і не підлягає задоволенню. Тому, розглядаючи питання стягнення судових витрат не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір та витрати на правничу допомогу , сплачені позивачем адвокату в розмірі 5000грн. Крім того, відповідно до норм ЦПК України відзив містить інформацію про витрати відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 6000грн, що підтверджено детальним описом робіт за договором ( а.с. 1893) та квитанцією ( а.с. 184), що є підставою для їх стягнення з позивача на користь відповідача згідно ст.ст.137,138 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved