Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житлом квартирою № 74 в будинку № 23 по вул. Петлюри в м. Івано-Франківськ. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що квартира не перебуває у власності відповідача, оскільки отримала її у подарунок. Відповідач в ній не проживає. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява [PERSON], в якій він просив відкласти розгляд справи, що свідчить про його обізнаність з обставиною наявності позову та судових засідань. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивач не заперечила проти заочного розгляду справи та подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, принципу розумності строків розгляду та необхідності правової визначеності сторін щодо спору, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, надавши йому можливість подати заяву про перегляд заочного рішення з моменту його отримання, що забезпечить його право на справедливий суд. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, відповідно до яких він є сином сторін. В квартирі № 74 в будинку № 23 на вул. Петлюри в м. Івано-Франківську проживають знайомі сімї. Батько [PERSON] в цій квартирі не проживає приблизно пять років, бо має інше місце проживання на [INFO]. Вислухавши пояснення позивача, показання свідка, дослідивши подані позивачем письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані в квартирі № 74 в будинку № 23 на вул. Петлюри в м. Івано-Франківськ, яка належить на праві власності [PERSON], що підтверджується, відповідно, будинковою книгою від 24.01.1998 року та договором дарування квартири № Д-984 від 17.11.1999 року, з реєстраційним записом Івано-Франківського ОБТІ за № 4891 від 24.11.1999 року, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.а.с. 4, 5-7). Доказів, які б спростовували право власності позивача на цю квартиру та відсутність у відповідача права власності на частку цієї квартири у суду в даний час немає. Відповідач в квартирі не проживає без поважних причин більше одного року. Зазначена обставина нічим не спростована. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі № 74 в будинку № 23 на вул. Петлюри в м. Івано-Франківськ понад рік, доказів, які б підтвердили поважність причин його відсутності, суду не представлено, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартирою № 74 в будинку № 23 по вул. Петлюри в м. Івано-Франківськ. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені позивачем судові витрати у справі На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 8, 24, 47, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, ч. 4 ст. 311, ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 Житлового кодексу України,

Outcome: approved