Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Відповідач фінансової допомоги на утримання дитини не надає, хоча між ними укладено договір від 13 червня 2018 року та визначено розмір аліментів 8000,00 грн. на дитину щомісяця. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 12261,41 грн. заборгованості по сплаті аліментів, 3728,33 грн. пені за прострочення сплати аліментів. Відповідача належним чином, повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявними у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось до суду 25 серпня 2020 року та 21 вересня 2020 року, однак відзив на позовну заяву не подав, а відтак, суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дитиною сторін. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Згідно з договором щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків від 13 червня 2018 року, укладеного між сторонами, [PERSON] та [PERSON] узгодили, що [PERSON] здійснює щомісячно виплати у розмірі 8000,00 грн., але не менше 300,00 доларів США до 20 числа поточного місяця. Враховуючи наведене, а також, з метою забезпечення [PERSON] , [INFO] рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є обов`язком відповідача як батька, а також згідно укладеного між сторонами договору від 13 червня 2018 року, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача прострочені аліменти на утримання сина у розмірі 12261,41 грн. за період з березня 2020 року по квітень 2020 року. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З огляду на вказане, а також, враховуючи, що з вини відповідача [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід також стягнути 3728,33 грн. пені. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved