Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до Троїцького районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 23 квітня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стару реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, актовий запис №176. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 23.04.2014 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого неповнолітніх дітей не мають. Посилається на те, що вони з відповідачем є різними людьми з різними характерами та погладим на життя, між ними була втрачена взаємна пошана та довіра, у зв'язку з чим вона у 2015 році виїхала до Ізраїлю на постійне місце проживання. Зазначає, що подальше спільне проживання неможливо, шлюб існує формально, наміру зберегти шлюб у позивача не має, у зв'язку з чим вона звертається до суду. Ухвалою Троїцького районного суду Луганської області від 25.09.2018 справу передано за підсудністю на розгляд до Новопсковського районного суду Луганської області. Ухвалою Новопсковського районного суд Луганської області від 09.01.2019 цивільну справу прийнято до провадження судді Проньки В.В. та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 08.02.2019. 08.02.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 04.03.2019. 04.03.2019 судове засідання відкладено до 04.04.2019 у зв'язку з неявкою відповідача. Позивач до судового засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Новопсковського районного суду Луганської області, однак останній до судового засідання повторно не з'явився, про наявність поважних причин для цього суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи до суду не направив, відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 23 квітня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за № 176. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 23.04.2014 Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції. Згідно позовної заяви, неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що шлюбні відносини між подружжям припинені, подружжя спільно не проживає з 2015 року, тобто шлюб існує формально, зважаючи на те, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач відзиву на позов не надав, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, позивач у зв'язку з реєстрацією шлюбу своє прізвище не змінювала. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, понесений нею при зверненні до суду, у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved