Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28 жовтня 2010 року та на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28 жовтня 2010 року. Мотивує свій позов тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Позивач є єдиною спадкоємицею майна померлого за заповітом, прийняла спадщину, просить визнати її право власності на спадкове майно. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак в своїй заяві до суду позов визнала повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у її відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Мервинської сільської ради і зареєстрованого 25 травня 2007 року в реєстрі за №42 стверджується, що [PERSON] все належне йому майно заповів своїй дочці [PERSON], тобто позивачу. Згідно з свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року. Згідно довідки Мервинської сільської ради №1049 від 28 листопада 2014 року спадкоємцями майна після смерті [PERSON] за законом є його дружина [PERSON], тобто відповідач, та його діти [PERSON] та [PERSON], а спадкоємцем за заповітом - [PERSON] Заповіт [PERSON] не змінений і не скасований. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] вступили у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом спільного проживання та догляду за спадковим майном. Відповіддю Горохівської державної нотаріальної контори №44/01-09 від 26 січня 2016 року стверджується, що після померлого [PERSON], який помер [INFO] року, спадкова справа не заводилась. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що мама позивача - відповідач [PERSON], в силу ст.1241 ЦК України, має обов'язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка [PERSON], оскільки вона є пенсіонеркою, тобто непрацездатною особою. Однак, на спадщину після смерті спадкодавця не претендує, що стверджується поданою нею заявою про визнання позовних вимог позивача. Інші спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON] є повнолітніми працездатними особами і, з огляду на це, обов'язкової частки в заповіті не мають. З листа державного нотаріуса від 13 листопада 2016 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно і роз'яснено їй право на звернення до суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Кутрів по вулиці Лесі Українки, 13 Горохівського району Волинської області стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28 жовтня 2010 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2499 га, яка розташована на території Мервинської сільської ради і яка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28 жовтня 2010 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована на території Мервинської сільської ради і яка призначена для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач після смерті свого батька [PERSON] прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] на житловий будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28 жовтня 2010 року та на земельну ділянку згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28 жовтня 2010 року.

Outcome: approved