Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Тульчинської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], 1/2 частина якої належить їй на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.09.1999, а інша 1/2 частина - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.1999 Тульчинською державною нотаріальною конторою за реєстром №5759. В даний час вона має намір розпорядитись належною їй квартирою і провести її відчуження. Але, коли вона звернулась до Тульчинської державної нотаріальної контори, то їй повідомили, що на квартиру накладено арешт, який було зареєстровано Тульчинською державною нотаріальною конторою 25.07.2007, реєстраційний номер обтяження 5361474, підстава обтяження - ухвала, б/н, Тульчинський районний народний суд, об'єкт обтяження невизначено, адреса: [ADDRESS], власник [PERSON], причина відсутності коду - архівний запис, архівний номер 1915418VINNITSA2, архівна дата 25.01.2000, дата виникнення: 09.07.1999, № реєстра: 114, внутр. №B301663A22F12B7135. Коли вона звернулась за роз'ясненнями до Тульчинської державної нотаріальної контори та Тульчинського районного суду, то їй було повідомлено про відсутність будь-яких матеріалів в зв'язку з закінченням термінів зберігання, через що неможливо скасувати накладений арешт. Вважає наявність арешту на квартиру незаконним і таким, що підлягає скасуванню. Так, в державній нотаріальній конторі і в районному суді на даний час не збереглось жодних документів, які б підтверджували підстави для арешту. Але видати документи для зняття арешту також не можуть, так як в нотаріальній конторі і в суді не збереглись ніяких архівних документів, лише є відмітки про накладення арешту. Хоча при цьому жодних постанов про накладення арешту на даний час немає, що підтверджує той факт, що на даний час відсутні будь-які правові підстави для існування арешту чи заборони на майно. Таким чином, необхідності в накладенні арешту на майно та продовженні його існування ні раніше, ні в даний час не було і немає. Вважає дії Тульчинської державної нотаріальної контори про відмову вчинити дію, а саме зняти заборону, незаконними та такими, що порушують її конституційні права та свободи. Наявність заборони позбавляє її можливості в повній мірі реалізовувати права, гарантовані Конституцією України, в тому числі по розпорядженню належним їй об'єктом власності. Так, їй достовірно відомо, що ні раніше, ні в даний час ніяких стягнень з неї не проводилось і не проводиться, судових рішень чи рішень інших органів про стягнення коштів також не існує, боржником вона не являється. Будь-яких документів про боргові зобов'язання не існує, що підтверджує той факт, що ніяких боргових зобов'язань ні перед ким в дійсності немає. А тому накладення заборони являється незаконним. Так як наявність обмежень порушує її права і свободи, тому вона за захистом змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить скасувати арешт, зареєстрований Тульчинською державною нотаріальною конторою 25.07.2007, реєстраційний номер обтяження 5361474, підстава обтяження - ухвала, б/н, Тульчинський районний народний суд, об'єкт обтяження невизначено, адреса: [ADDRESS], власник [PERSON], причина відсутності коду - архівний запис, архівний номер 1915418VINNITSA2, архівна дата 25.01.2000, дата виникнення: 09.07.1999, № реєстра: 114, внутр. №B301663A22F12B7135. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач - представник Тульчинської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, будь-яких заперечень з приводу зняття арешту немає. Відповідно до ст.ст.223, 247 ЦПК України, в зв'язку неявкою всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню , виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], 1/2 частина якої належить їй на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.09.1999, а інша 1/2 частина - на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.1999 Тульчинською державною нотаріальною конторою за реєстром №5759, що в свою чергу підтверджується копіями відповідного рішення Тульчинського районного суду Вінницької області №2-673/1999 від 15.09.1999 (а.с.8-10) та договору купівлі-продажу, посвідченого 23.10.1999 Тульчинською державною нотаріальною конторою за реєстром №5759 (а.с.17), а також копією реєстраційного посвідчення від 04.12.2001 за реєстровим №2791-23(а.с.11), копіями витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27.12.2017 (а.с.13, 14), копіями свідоцтв про розірвання шлюбу від 14.06.1999 серія [NUMBER] (а.с.15) та від 13.09.2006 серія [NUMBER] (а.с.16), згідно яких вбачається, що позивач [PERSON] двічі реєструвала шлюб та змінювала своє дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON] та [PERSON]. В даний час позивач має намір розпорядитись належною їй квартирою для чого звернулась до Тульчинської державної нотаріальної контори, де їй повідомили, що на квартиру накладено арешт, який було зареєстровано Тульчинською державною нотаріальною конторою 25.07.2007, реєстраційний номер обтяження 5361474, підстава обтяження - ухвала, б/н, Тульчинський районний народний суд, об'єкт обтяження невизначено, адреса: [ADDRESS], власник [PERSON], причина відсутності коду - архівний запис, архівний номер 1915418VINNITSA2, архівна дата 25.01.2000, дата виникнення: 09.07.1999, № реєстра: 114, внутр. №B301663A22F12B7135, що підтверджується інформаційнюї довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 07.08.2018 (а.с.22). Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз'яснень, викладених у п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наявність обтяження на належне позивачу майно не позбавляє її права володіння ним. Разом з тим, його наявність, порушує право власності позивача, зокрема, право щодо розпорядження цим майном. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову представником відповідача не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що на даний час позивач позбавлена можливості належним чином розпоряджатися своїм правом власності, підстави для збереження обтяження, накладеного відповідачем на це майно відсутні, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. ( а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved