Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила суд, розірвати між ними шлюб, зареєстрований 13 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], 13.03.2012 року та малолітню доньку [PERSON], [INFO], які мешкають з матірю. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних обставин, життєвих інтересів та цілей. Зясувавши, що між ними не має поваги та любові, вони майже як два роки припинили шлюбно - сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, примирення та збереження сімї на думку позивача не можливе та суперечить інтересам її та дітей. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], діюча за довіреністю від 27.06.2018 року (а.с. 11), підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він проти розірвання шлюбу не заперечував (а.с. 20). Враховуючи визнання позову відповідачем суд вважає можливим ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 13.08.2013 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 217, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ВЛ № 209733 (а.с. 8). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст.\~110\~Сімейного кодексу\~України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини, що мають істотне значення. Згідно до ч.3 ст.200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідачем не надано заперечень на позовну заяву, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Майнового спору між сторонами не має.

Outcome: approved