Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, що з 13.10.2007 року перебувала у зареєстрованому з відповідачем шлюбі, який рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2020 року розірвано. За час шлюбу ними була придбана земельна ділянка, що розташована на території Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, с/т «Будівельник-6», ділянка [NUMBER] , кадастровий номер 6520381000:06:008:0018, загальною площею 0.0800 гектарів, вартістю 12638 грн., яка належить їм на праві спільної сумісної власності. Право власності на вказану земельну ділянку оформлено на відповідача. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжям не досягнуто, в зв`язку з чим, позивач просив поділити спільне майно подружжя, виділивши їй Ѕ земельної ділянки, яка розташована на території Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, за кадастровим номером 6520381000:06:008:0018 та стягнути з відповідача на її користь витрати понесені нею на професійну правничу допомогу та судовий збір. Ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 11.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем прийнято судом. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.3 ст.368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61\~СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Відповідно до положень ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.10.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 13.10.2007 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, актовий запис №714. Відповідно до рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 18.05.2020 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період шлюбу 30.07.2012 року сторони придбали у власність за спільні кошти земельну ділянку, розташовану на території Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, с/т «Будівельник-6», ділянка [NUMBER] , кадастровий номер 6520381000:06:008:0018, загальною площею 0.0800 гектарів, вартістю 12638 грн., яку було оформлено на відповідача [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу земельної ділянки від 30.07.2012 року, посвідченим Приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кравцовою Н.І. за реєстровим № 1751 та витягом з Державного реєстру правочинів від 30.07.2012 року за №1636871, відповідно до яких власником вищевказаної земельної ділянки є відповідач. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено набуття в період шлюбу позивача та відповідача права власності на вищевказану земельну ділянку. \~ \~ \~ \~Таким чином, враховуючи, що сторони по справі визнали спільним майном подружжя нерухоме майно у вигляді земельної ділянки, яка розташована на території Дар`ївської сільської ради Білозерського району Херсонської області, с/т «Будівельник-6», ділянка [NUMBER] , кадастровий номер 6520381000:06:008:0018, загальною площею 0.0800 гектарів, оскільки вказане майно набуто сторонами за час шлюбу, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про необхідність поділу вказаного майна між сторонами, виходячи з інтересів сторін, виділивши кожному у власність по Ѕ вказаної земельної ділянки. Суд також зазначає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, а тому суд приймає визнання позову відповідачем. Стосовно вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження витрат за надану професійну правничу допомогу позивачем надано до суду копію договору про надання правової допомоги №11 від 16.02.2021 року, укладеного між нею та [PERSON] , копію квитанції серії ААЗ №525329 від 16.02.2021 року, детальний опис робіт (наданих послуг), відповідно до яких, загальна сума витрат становить 2000 грн. Суд вважає понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу доведеними та такими, що є співмірними із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, в зв`язку з чим ці витрати відповідно до ч.2 ст.141\~ЦПК України, та покладаються на відповідача. Крім того, оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на відповідача з урахуванням вимог ч.1 ст.142 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст.325, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 69-70 СК України,

Outcome: approved