Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що він ухиляється від свого обов'язку по її вихованню та утриманню. В позові зазначила, що [PERSON] є батьком [PERSON], з самого народження дочки він не опікувався нею, не займався її вихованням, навчанням та здоров'ям дитини не цікавився, не відвідував, добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надавав. Просила позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно його дочки [PERSON] та стягнути з нього на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки усіх доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ніжинської міської ради в судове засідання надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечив їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу в його відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON], матір'ю є [PERSON] (а.с.8). Висновком від 14.12.2017 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 332, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON]. У висновку зазначено, що відповідач проживає у іншому населеному пункті, участі у вихованні він не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її вихованням, навчанням, що підтверджується довідками з Ніжинської ЗОШ № 1 (а.с.9-11). Відповідно до довідки № 2486 виконавчого комітету Ніжинської міської ради, [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дочкою (а.с.7). Позивач зверталася до Кодимського ВП Балтського ВП ГУНП в Одеській області з метою розшуку [PERSON] для повідомлення про позбавлення його батьківських прав. Вищезазначеним віділом поліції повідомлено, що було встановлено місце перебування [PERSON] та повідомлено його про звернення [PERSON] до суду, на що ним не було виявлено бажання бути присутнім при розгляді справи по причині відсутності коштів (а.с.12). З врахуванням того, що через малолітній вік [PERSON] не може сформулювати власні погляди, вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, та не може бути вислухана судом під час розгляду справи, що її стосується, питання про позбавлення батьківських прав вирішується судом без врахування думки дитини, на підставі ретельного з'ясування усіх обставин справи та наданих суду письмових доказів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його участі у вихованні [PERSON] Відповідач тривалий час не спілкується з дочкою, не утримує матеріально, що є елементами протиправного невиконання ним, передбачених ст.150 СК України, обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] буде суперечити її інтересам. На думку суду поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання ним обов'язку по вихованню дитини. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов'язок. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Та враховуючи вимоги ст. ст. 166, 180, 184 СК України, майновий стан відповідача, який є особою молодого та працездатного віку, даних про наявність у нього інших утриманців немає, стан здоров'я дитини та її вік, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частки усіх його доходів щомісячно і до досягнення нею повноліття. Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому, суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). Виходячи з наведеного, оскільки на момент звернення до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору в частині однієї з вимог, то з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок на користь [PERSON] - за вимогу про позбавлення батьківських прав та 704 гривні 80 копійок у дохід держави - за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved