Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що відповідач являється колишнім чоловіком її доньки, фактично зареєстрований у квартирі, однак в ній не проживає з моменту розлучення з її донькою понад три роки, перешкод у користуванні житлом відповідачу не чинили, [PERSON] не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймає, речей відповідача у квартирі не має та останній не користується житлом за цільовим призначенням. Також вказує, що реєстрація відповідача у квартирі порушує її право на вільне розпорядження та користування квартирою, а саме вона позбавлена можливості оформити субсидію. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.08.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 15-16). Ухвалою суду від 09 жовтня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.11.2019 р. (а.с. 23-24). В судове засідання позивач не з`явилася, до суду подала заяву у якій просить провести розгляд справи у її відсутності, зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 27.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гніденко Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 3500, [PERSON] (а.с. 8-8 зв.). Вказане також підтверджується Реєстраційним посвідченням № 028301 від 01.11.2006 року виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (а.с. 9). В обгрунтування вимог позивач зазначає, що відповідач являється колишнім чоловіком її доньки [PERSON] . За повідомленням позивача, відповідач у спірній квартирі не проживає з моменту розлучення з її донькою, а саме з 2015 року по даний час. Про обставини не проживання відповідача з 2015 року у квартирі [ADDRESS] свідчить акт № 429 від 22.12.2017 року затверджений начальником ЖЕД-409 (а.с. 11). Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач постійно не проживає у спірній квартирі з 2015 року, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] не здійснює, у зв`язку з чим позивачу, яка є власником квартири [ADDRESS] , відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідача майнові витрати по утриманню житла, а тому позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с. 7).

Outcome: approved