Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що [PERSON] доводився їй чоловіком та вони проживали за однією адресою та вирішили збудувати гараж для зберігання автотранспорту. З цією метою [PERSON] звернувся з відповідною заявою до виконавчого комітету Перевальської міської ради Перевальського району Луганської області. Рішенням Перевальської міської ради Перевальського району Луганської області № 135 від 08 липня 1986 року [PERSON] було відведено земельну ділянку загальною площею 0,8 га по [ADDRESS] та дозволено будівництво гаража для власного автотранспорту. На підставі вищевказаного рішення позивач разом з чоловіком за власні кошти збудували гараж на відведеній земельній ділянці і постійно ним користувалися. [PERSON] помер [INFO], після чого позивач звернулася з заявою про присвоєння поштової адреси на будівлю гаража. Рішенням виконавчого комітету Перевальської міської ради Перевальського району Луганської області № 44 від 11 березня 2014 року будівлі гаражу, яка належить [PERSON], присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]. Зважаючи на те, що за життя [PERSON] не оформив право власності на вищевказаний гараж, дана будівля була збудована сумісно за спільні кошти, після смерті чоловіка позивач продовжувала користуватися спадковим майном, остання просить суд визнати за нею та за [PERSON], який помер [INFO], право власності на сумісно нажите майно у вигляді будівлі гаража, який розташований за адресою: [ADDRESS], по 1/2 частини будівлі гаража кожному. Встановити факт прийняття спадщини нею, [PERSON], яка відкрилася після смерті чоловіка, [PERSON], який помер [INFO], у вигляді спадкового майна: 1/2 частини будівлі гаража, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Визнати за нею, [PERSON], право власності на спадкове майно у вигляді 1/2 частини будівлі гаража, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, визнає заявлені позовні вимоги повністю. Представник третьої особи Перевальської державної нотаріальної контори Луганської області в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи реєстраційної служби Перевальського районного управління юстиції у Луганській області в судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, незважаючи на те, що своєчасно й належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Перевальської міської ради народних депутатів № 135 від 08 липня 1986 року відведено по [ADDRESS] земельну ділянку площею 0,08 га для будівництва індивідуальних гаражів, [PERSON] дозволено будівництво гаражів для індивідуального автотранспорта /а.с.9/. З технічного паспорту на гараж [ADDRESS], виготовленого 20 травня 2014 року державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації, вбачається, що за вказаною адресою збудований гараж у 1986 році /а.с.10-13/. Згідно рішення виконавчого комітету Перевальської міської ради Перевальського району Луганської області № 44 від 11 березня 2014 року будівлі гаражу [PERSON], що входить до групи гаражів по [ADDRESS], присвоєно поштову адресу - [ADDRESS] /а.с.14/. Згідно довідки № 388 від 23 травня 2014 року, виданої державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації, право власності на гараж за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано /а.с.7/. Порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 449 від 05 серпня 1992 року, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку /будівлі/, що складається бюро технічної інвентаризації. Відповідно до абз. 2 п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних /садибних/ житловий будинків, садових, дачних будинків, господарських /присадибних/ будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних /садибних/ житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських /присадибних/ будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Таким чином, суд приходить до висновку, що гараж, розташований за адресою: [ADDRESS], збудований [PERSON], не підлягає здачі в експлуатацію. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12, яка відповідно до ст. 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. На підставі викладеного, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] отримав земельну ділянку для будівництва гаражу, ним було збудовано гараж за адресою: [ADDRESS] до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд вважає, що [PERSON] фактично набув право власності на вказаний об'єкт нерухомості. Як вбачається зі свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого [INFO] відділом реєстрації актів громадянського стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області, [PERSON] помер [INFO] /а.с.8/. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. А тому, підстав для визнання права власності на 1/2 частину будівлі гаража, розташованого за адресою: [ADDRESS], на думку суду, немає. Відповідно до свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 04 січня 1966 року міськбюро ЗАГС м. Перевальська Луганської області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 04 січня 1966 року /а.с.6/. Відповідно до ст. 22 КпШС України /1969р./ майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно ст. 28 КпШС України /1969р./ в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Оскільки гараж за адресою: [ADDRESS] збудований [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], суд вважає, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому можливо виділити частки з цього спільного майна та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку гаражу за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 529 ЦК України /1963р./ при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що [PERSON] є дружиною [PERSON], який помер [INFO], суд вважає, що є всі підстави визнати її спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка. Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 38548064 та № 38548041 від 06 жовтня 2014 року, наданих Перевальською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадкові справи не заводилися, заповіту немає /а.с.46,48/. На підставі ст. 549 ЦК України /1963р./ визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Оскільки після відкриття спадщини [PERSON], як встановлено в судовому засіданні, повністю володіла й користувалася спірним майном у повному обсязі, оформила документ ипро присвоєння поштової адреси збудованому гаражу, що свідчить про те, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, то суд вважає можливим встановити факт прийняття нею спадщини після померлого [INFO] [PERSON] у вигляді 1/2 частки гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно п. 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки [PERSON] повністю володіє і користується набутим майном, її дії не суперечать закону, нею обрано спосіб захисту свого права, передбачений діючим цивільним законодавством України, оскільки одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вона не має змоги, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що було підтверджено в судовому засіданні, а право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації відповідно до ст. 182 ЦК України, але тільки за заявою осіб, визначених в ч. 7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», де зазначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом, і іншого способу зареєструвати нерухоме майно не існує, суд вважає, що згідно зі ст. 328 ЦК України можливо визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON], який помер [INFO], право власності на 1/2 частини будівлі гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS].

Outcome: partial