Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернулася у жовтні 2014 року з вказаним позовом до відповідача та просила суд ухвалити рішення, яким змінити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на користь позивача на утримання сина [PERSON],[INFO], збільшивши розмір аліментів з 160 гривень щомісячно до 1200 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] року. Свої вимоги мотивує тим, що згідно з рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 18.08.2006 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини стягуються аліменти у розмірі 160 гривен щомісячно до досягнення сином повноліття. Після постановлення рішення суду змінився мінімальний розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, змінилось фінансове положення відповідача, який працює за наймом будівельником та отримує заробітну плату у розмірі 8000 гривен, а тому позивач вважає, що відповідач має змогу платити аліменти у розмірі 1200 гривен щомісячно на утримання дитини. Заочним рішенням від 25.11.2014 року позов [PERSON] задоволено. 04.02.2015 року судом ухвалено додаткове рішення про стягнення з відповідача судового збору у сумі 243,60 грн. 17.03.2015 року до суду надійшла заява відповідача про перегляд заочного рішення, яка задоволена. Ухвалою суду від 30.03.2015 року заочне рішення від 25.11.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та додаткове рішення по даній справі від 04.02.2015 року про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в сумі 243,60 грн.- скасовано та призначено справу до розгляду у загальному порядку. Представник позивача адвокат [PERSON] просив задовольнити позовну заяву у повному обсязі, врахувати, що аліменти стягнуті за рішенням суду від 18.08.2006 року недостатні для утримання дитини, а відповідач має змогу сплачувати кошти у більшому розмірі, адже ростуть витрати на харчування дитини, на підготовку до школи, на оздоровлення дитини, а це відповідач не враховує і додаткових коштів не надає. Представник пояснив, що позивач може погодитися на збільшення аліментів до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини, або на стягнення з відповідача 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на покладення витрат на утримання дитини порівну на сторони. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, надав суду докази неможливості сплати ним аліментів у розмірі, заявленому у позові та пояснив, що на даний час він не має роботи, живе на утриманні дружини [PERSON], яка також має неповнолітнього сина від першого шлюбу. Відповідач, по можливості надає додаткову допомогу на утримання сина, заборгованість по аліментам станом на жовтень 2014 року погасив повністю. Не заперечує сплачувати аліменти у мінімальному розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а коли працевлаштується - то зможе платити 1/4 частину від свого заробітку (доходів). Також суду пояснив, що при розлученні він залишив позивачці будинок та інше майно, а також грошові кошти достатні для утримання дитини. Просив врахувати ці обставини при ухваленні рішення. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Стаття 10 ч.3 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 11 ч.1 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено наступне. Позивач та відповідач мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. 03.04.2007 року шлюб між сторонами розірвано. 23.10.2009 року позивач вийшла заміж та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 160 гривен щомісяця до досягнення ним повноліття, починаючи з 02.08.2006 року, згідно рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 18.08.2006 року, яке набрало законної сили (а.с.4). Аліменти у вказаному розмірі відповідач сплачує по теперішній час. Суд, дослідивши докази, надані сторонами, вважає, що відповідач на даний час за матеріальним становищем має змогу надавати допомогу на утримання дитини у розмірі більшому, ніж встановлено рішенням суду від 18.08.2006 року. При цьому суд враховує матеріальне становище, як позивача, так і відповідача, та реальну суму доходів останнього, а також наявність у нього на утриманні неповнолітнього сина дружини, відсутність у нього постійної роботи. Виходячи з цього, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, враховуючи заперечення з боку відповідача. Стаття 192 ч.1 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них.

Outcome: partial