Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Позивачі 07.08.2018 року звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони (позивачі) - [PERSON] і [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS], який вони разом придбали 20.07.2018 року у [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку. В цьому будинку залишилася бути зареєстрованою відповідач [PERSON] - дочка колишньої власниці будинку, у якої вони його придбали. Колишня власниця будинку обіцяла виписати дочку, але поїхала, будинок вони купували за доручення у представника. Відповідач у вказаному будинку фактично не живе з 2006 року. Позивачі її не прописували в будинку, тому виписати її не можуть. Сама ж відповідач виписуватися з їхнього будинку не хоче, відмовляється, вона в будинку давно не живе (більше 10-ти років), не здійснює плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, вказані витрати несуть вони самі в повному обсязі. Особистих речей відповідача в будинку немає і не було на момент придбання ними будинку. Ці обставини також можуть підтвердити свідки - їхні сусіди, які підписали акт про те, що відповідач не живе в будинку і там немає її речей. Позивачі не можуть у повному обсязі користуватися своєю власністю. Тобто відповідно до вимог Закону власник має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Прописка у їхній власності відповідача перешкоджає їм праву вільно користуватися і розпоряджатися своєю власністю у повному обсязі, у зв'язку із чим відповідача слід визнати такою, що втратила право користування житлом. Тим більше, що відповідач була прописана в будинку як член родини колишнього власника, але після продажу власником будинку позивачам, відповідач взагалі втратила право користуватися цим житлом, в якому вона з 2006 року (тобто більше 10-ти років) взагалі не живе і ніяк не є членом їхньої родини. Між ними і відповідачем взагалі не було встановлено ніякого порядку користування чи втрати права на користування житлом. Таким чином, оскільки відповідач у будинку не проживає без поважних причин більше одного року (фактично більше 10-ти років), не є членом їхньої родини, перешкоджає вільно використовувати своє право власності, вона втратила право користування вказаним житлом. Отримання рішення суду про визнання відповідача такою, що втратила право користування будинком, необхідне для зняття відповідача з реєстрації, тому звернулися до суду з даним позовом. Позивачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, в позовній заяві про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житлом просили проводити розгляд справи у їх відсутності, у разі неявки відповідача не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформувала, тому суд визнає причину неявки [PERSON] неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 268 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Із наявного у матеріалах справи копії договору купівлі-продажу жилого будинку від 20.07.2018 року вбачається, що на підставі вказаного договору позивачі [PERSON], [PERSON] є власниками житлового будинку [ADDRESS] договір посвідчено приватним нотаріусом Волноваського нотаріального округу Донецької області Кузуб Ю.В., реєстр за №1459 (а.с. 6). Про те, що позивач [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], вбачається з копії паспорту серії [NUMBER] виданого 29.11.2013 року Волноваським РВ ГУ ДМС України в Донецькій області та довідки №6440 від 06.08.2018 року про склад сім'ї (а.с. 2, 5). Відповідно до вимог ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивачі [PERSON], [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] в м. Волноваха, Донецької області, в будинку позивач [PERSON] зареєстрована і мешкає. Відповідач по даній справі є донькою колишнього власника будинку, яка обіцяла позивачам після продажу будинку зняти свою дочку (відповідача у справі0 з реєстрації, але цього не зробила. Відповідач в будинку не мешкає з 2006 року, тобто більше 10-ти років, але зареєстрована, що підтверджено актом обстеження та довідкою про склад сім'ї. У вказаному будинку її особистих речей не має. Враховуючи, що відповідач добровільно залишила будинок і не мешкає в ньому без поважних причин більше одного року (фактично більше 10-ти років), добровільно не знялася з реєстрації, до суду за викликом не з'явилася, що дає право суду визнати, що вона перешкоджає позивачам [PERSON], [PERSON] як власникам будинку користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання стягнення судових витрат позивачі не ставить. На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391, 405 ЦК України та

Outcome: approved