Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивачі 18.12.2017 року звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину домоволодіння за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що вони з 27.03.1998 року зареєстровані та проживають разом з родиною в 73/100 частинах домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77. Вказана частина домоволодіння належить відповідачу. В жовтні 1999 року [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до м. Кривий Ріг, 22.10.2004 року відповідач знятий з реєстрації за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77. З 2001 року позивачі відкрито, безперервно володіли 73/100 частинами домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77, сплачували комунальні послуги, податок за землю. Позивачі просили суд визнати за [PERSON] в порядку набувальної давності право приватної спільної сумісної власності на 73/200 частини домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77; визнати за [PERSON] в порядку набувальної давності право приватної спільної сумісної власності на 73/200 частини домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77. У заяві від 11.04.2018 року представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат [PERSON] просила розглядати справу за її відсутності та без застосування технічних засобів фіксації судового засідання, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 73/100 частини домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77 належить відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 1158 (а.с. 10). Позивачі [PERSON] та [PERSON] з 27.03.1998 року зареєстровані та проживають в 73/100 частинах домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77. В жовтні 1999 року [PERSON] виїхав на постійне місце проживання до м. Кривий Ріг, З 2001 року позивачі добросовісно, відкрито та безперервно володіли 73/100 частинами домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77, сплачували комунальні послуги, податок за землю (а.с. 11-18). Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). 73/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, буд. 77 складається з: житлового будинку літ. Б-2, загальною площею 151,3 кв.м., житловою площею 56,8 кв.м., гаражу літ. Ж, душу літ. В, вбиральні літ. Д, огорожі № 1, 4, мостіння, ? частини водоколонки (а.с. 30-35). Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачами в порядку набувальної давності право спільної сумісної власності на 73/200 частини домоволодіння, яке розташовано за адресою: м. Дніпро, вул. Вільямса, 77, оскільки позивачі з 2001 року добросовісно володіли зазначеним майном, продовжують відкрито, безперервно ним володіти до теперішнього часу, тобто більш ніж 10 років. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності звязку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а, отже, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved