Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх його заробітків ( доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття та на своє утримання в твердій грошовій сумі 1000 грн.,щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років тобто до [INFO] . В обґрунтування позову зазначає, що відповідач, який є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] проживає окремо від дитини , не надає належну матеріальну допомогу на її утримання, вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та знаходиться у скрутному матеріальному становищі , а тому просить позов задовольнити повністю. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позову повністю ( а.с.32 ). Відповідач в судове засідання надав заяву про повне визнання позову , зазначив , що є військовослужбовцем та близько шести місяців не проживає спільно з дружиною та дитиною ( а.с. 33). Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 6). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.7), яка проживає разом з позивачем , що підтверджується довідкою б/н від 24. 01. 2019 року (а. с. 8) . батько дитини проживає окремо , підтвердженням чого є його заява. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Згідно ст.121 СК України, права та обов`язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). Право на утримання дружина, з якою проживає дитина має і в разі розірвання шлюбу (ч.6 ст.84 СК України. Відповідно до ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Крім того, відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Відповідно до роз`яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала і гіршому становищі порівняно з іншою. Пунктом 3 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, враховуючи факт визнання позову відповідачем , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю , оскільки відповідач є батьком дитини, офіційно працює, має сталі доходи, проживає окремо від дитини, не виконує належним чином свій обов`язок по утриманню дитини, з нього на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його заробітків ( доходів), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття , починаючи з дня подання позову до суду з 01.04.2019 року по [INFO] року та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - [INFO] в розмірі 1000грн. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави 768,40 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 75, 77, 79, 80, 84 СК України,

Outcome: approved