Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку, покликаючись на те, що 24 жовтня 2018 року її було звільнено відповідачем за власним бажанням. У день звільнення підприємством не було виплачено належних їй коштів, а лише 30 вересня 2019 року з нею був проведений повний розрахунок. Просить стягнути з відповідача 33127,28 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому надав свій розрахунок середнього заробітку у розмірі 30842,64 грн. за період з 24 жовтня 2018 року по 04 вересня 2019 року, оскільки саме 04 вересня 2019 року ними здійснено виплату заробітної плати позивачу. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити частково. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивача [PERSON] звільнено за власним бажанням відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 24 жовтня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, ДП «Львівський державний\~завод «Лорта» заробітня плата позивачу [PERSON] у повному обсязі виплачена лише 27 вересня 2019 року, що стверджується постановою Залізничного ВДВС про закінчення виконавчого провадження ВП №59543437 від 30 вересня 2019 року. Суд не бере до уваги покликання представника позивача на виплату позивачу заробітної плати 04 вересня 2019 року, оскільки згідно постанови Залізничного ВДВС про закінчення виконавчого провадження ВП №59543437 від 30 вересня 2019 року грошові кошти перераховані стягувачу [PERSON] 27 вересня 2019 року. Крім того, відповідно до ст. 117 КЗпП в разі\~невиплати з\~вини власника\~або уповноваженого\~ним органу\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 142,79 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 24 жовтня 2018 року по 27 вересня 2019 року становить 32841,70 грн. (142,79 грн.*230 роб.дн.). Отже, оскільки відповідачем при звільненні позивача не проведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати, з відповідача слід стягнути 32841,70 грн. середнього заробітку за час затримки з 24 жовтня 2018 року по 27 вересня 2019 року. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved