Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, який уточнювала. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що її батькові [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 грудня 1962 року № 2-5133, посвідченого Нікопольською міською державною нотаріальною конторою, а також договору дарування від 24 лютого 1954 року № 2-896, посвідченого Нікопольською міською нотаріальною конторою належало 5/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . Також 1/6 частина вказаного житлового будинку з надвірними будівлями належала її рідному брату [PERSON] на підставі договору дарування від 24 лютого 1960 року № 1-336, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначені 5/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] спадковим майном не розпорядився. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були його діти: позивач, її рідна сестра [PERSON] , а також брат [PERSON] , який відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини) прийняв спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом із ним на момент смерті та після його смерті користувався спадковим майном, але за життя належним чином не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер. На випадок своєї смерті [PERSON] спадковим майном також не розпорядився. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Інші 10/18 частин спірного будинку належить в рівних частках позивачу та її рідній сестрі [PERSON] (по 5/18 частин кожній). [INFO] [PERSON] померла. Позивач звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та брата. Однак 18 жовтня 2017 року державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашова В.М. своєю постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не були надані документи, що посвідчують право власності померлих на нерухоме майно. У зв`язку з наведеними обставинами, [PERSON] з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на 13/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] з яких 5/18 частин після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] ; 1/6 частину після смерті брата - [PERSON] , померлого [INFO] ; 5/18 частин після смерті сестри - [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, 29 травня 2018 року та 13 березня 2019 року від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.25). Відповідач [PERSON] з позовом ознайомлена, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] (а.с.28). Відповідач [PERSON] про розгляд даної справи була повідомлена у відповідності до вимог ч. 6,7 ст. 128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження по справі разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була направлена відповідачу за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Однак відповідач відзиву на позов не надала та жодних заяв або клопотань від неї до суду не надходило. Оскільки відповідач [PERSON] не заперечила проти позову суд вважає можливим за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 529 ч. 1 ЦК України (в редакції 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини) при успадковуванні за законом спадкоємцями першої черги є у рівних частках діти (у тому числі усиновлені), подружжя та батьки померлого. Згідно зі ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав у державну нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який доводиться батьком позивачу (а.с.10,12). Після його смерті відкрилася спадщина на 5/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , які належали йому на підставі на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18 грудня 1962 року № 2-5133, посвідченого Нікопольською міською державною нотаріальною конторою, а також договору дарування від 24 лютого 1954 року № 2-896, посвідченого Нікопольською міською нотаріальною конторою (а.с.19). На випадок своєї смерті спадковим майном [PERSON] не розпорядився, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16 липня 2018 року № 52626875 (а.с.29,55). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] були його діти: [PERSON] - позивач по справі, її рідна сестра [PERSON] , а також брат [PERSON] [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка була чинною на час відкриття спадщини) прийняв спадщину після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав разом із ним на момент смерті та після його смерті користувався спадковим майном, але за життя належним чином не оформив своїх спадкових прав. [INFO] [PERSON] помер (а.с.11). На випадок своєї смерті [PERSON] спадковим майном не розпорядився, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 16 липня 2018 року № 52618812 (а.с.29,53). Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , яка належала йому на підставі договору дарування від 24 лютого 1960 року № 1-336, посвідченого Другою Нікопольською державною нотаріальною конторою (а.с.19). Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає. Позивач є єдиним спадкоємцем другої черги після смерті брата [PERSON] , оскільки її рідна сестра [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). [PERSON] звернулася до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька та брата. 18 жовтня 2017 року державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашова В.М. своєю постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не були надані документи, що посвідчують право власності померлих на нерухоме майно (а.с.20,21). У суду не викликає сумніву той факт, що 5/18 частин та 1/6 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] дійсно належать спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] , оскільки дані обставини підтверджуються довідкою КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 1232 від 07 липня 2017 року (а.с.19) Враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті батька та брата, та приймаючи до уваги той факт, що спадкодавці правомірно набули право власності на спадкове майно, суд вважає доцільним частково задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати за нею право власності на 5/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , та на 1/6 частину зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями, в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , померлого [INFO] . В той же час, вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на 5/18 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON] померлої [INFO] , задоволенню не підлягають з огляду на наступні обставини. З матеріалів справи вбачається, що вказана частина спірного житлового будинку належала [PERSON] на підставі рішення народного суду м. Нікополя від 25 квітня 1989 року (а.с.19,45). За життя [PERSON] розпорядилася спадковим майном та 14 лютого 2008 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковим І.М. за реєстровим № 368, яким належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та усе належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] (а.с.35). В свою чергу відповідач [PERSON] 16 березня 2017 року звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та 23 червня 2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (реєстровий № 2-814) (а.с.48). Частиною 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З урахуванням викладених обставин, оцінивши належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, суд з метою недопущення порушення майнових прав та інтересів інших осіб, вважає за необхідне відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в цій частині. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial