Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з березня 2003 року між нею та відповідачем був укладений трудовий договір та вона була прийнята на посаду оператора поштового відділення №24; у 2007 року була переведена на поштамт на 0,5 ставки листоноші по супроводженню пошти та на 0,5 ставки оператора поштового зв'язку головкаси. 15.06.2013 р. звільнилася за власним бажанням, утім, в день звільнення відповідач не видав трудової книжки та не провів остаточного розрахунку, та через невидачу трудової книжки позивач не має змоги працевлаштуватися та засобів для існування. Предмет позову становить вимога про зобов'язання відповідача здійснити розрахунок та виплатити усі належні працівнику при звільненні грошові суми, про зобов'язання відповідача видати належно оформлену трудову книжку із зазначенням в ній дати звільнення - дати видачі трудової книжки, про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку і вимушеного прогулу з 16.06.2013 р. по день фактичного розрахунку і видачі трудової книжки в сумі 12 278,06 грн., та про розподіл судових витрат (450,00 грн. витрати на правову допомогу). У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Представник позивача просив суд задовольнити поданий позов. Відповідач позов не визнав повністю та просив суд відмовити в його задоволенні, посилався на те, що провів усі розрахунки із позивачем при звільненні; що стосується видачі трудової книжки, то (відповідно до заперечень відповідача) відповідач неодноразово надсилав листи про необхідність з'явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки, утім, дана вимога позивачем не виконана. Разом з тим, на переконання відповідача, позивач не надала доказів на підтвердження вимог позову. Водночас, що стосується невідповідності дати звільнення позивача (15.06.2013 р.), яка зазначена в трудовій книжці позивача, із датою видання відповідного наказу про звільнення (наказ від 17.06.2013 р.), то зазначене відповідач пояснив тим, що позивач була звільнена 15.06.2013 р., та оскільки цей день припадав на суботу та був неробочим днем для працівників відділу кадрів, тому наказ про звільнення позивача з 15.06.2013 р. був виданий 17.06.2013 р. (у перший робочий день після закінчення двох тижнів, протягом яких позивач повинна була працювати). Заслухав пояснення позивача, представника позивача та представників відповідача, допитав свідків та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. За ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений строк виплатити не оспорювану ним суму. Разом з тим, статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Порядок обчислення середньої заробітної плати обчислюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08 лютого 1995 року, в п. 2 якої визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виконуючи обов'язок доказування, позивач, на переконання суду, довела слушність доводів, надав докази відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України, у частині не проведення відповідачем з нею розрахунку при звільненні. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах із відповідачем та 15.06.2013 р. була звільнена з посади за власним бажанням (позивач з 03.01.2011 р. була переведена на посаду оператора поштового зв'язку 1 класу головної каси на 0,5 ставки з неповним робочим днем та листоношею на 0,5 ставки). Відповідно до трудової книжки позивача згідно наказу від 17.06.2013 р. вона була звільнена 15.06.2013 р. за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП; невідповідність дати звільнення позивача (15.06.2013 р.), яка зазначена в трудовій книжці позивача, із датою видання відповідного наказу про звільнення (наказ від 17.06.2013 р.) відповідач пояснив тим, що позивач була звільнена 15.06.2013 р., та оскільки цей день припадав на суботу та був неробочим днем для працівників відділу кадрів, тому наказ про звільнення позивача з 15.06.2013 р. був виданий 17.06.2013 р. (у перший робочий день після закінчення двох тижнів, протягом яких позивач повинна була працювати). Дані доводи не є слушними, виходячи з наступного. За ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Згідно п. 2.27 зазначеної вище Інструкції запис про звільнення у трудовій книжці працівника провадиться з додержанням таких правил: у графі 1 ставиться порядковий номер запису; у графі 2 - дата звільнення; у графі 3 - причина звільнення; у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис, - наказ (розпорядження), його дата і номер. Днем звільнення вважається останній день роботи. Утім, відповідач не дотримався цього порядку: запис про звільнення в трудовій книжці позивача не був зроблений в день звільнення, яким є 15.06.2013 р. При цьому, посилання відповідача на те, що день звільнення позивача є вихідним день для працівників відділу кадрів підприємства (15.06.2013 р.), тому наказ про звільнення був виданий 17.06.2013 р., не є слушним та вочевидь з боку відповідача порушення порядку ведення трудових книжок. Суд в цій справі з огляду на предмет позову (ст. 11 ЦПК України) позбавлений можливості захистити порушені права позивача, оскільки вимоги про внесення змін дати звільнення [PERSON] до наказу або про внесення виправлень до трудової книжки не заявлено. Що стосується вимоги позову про зобов'язання відповідача видати належним чином оформлену трудову книжку із зазначенням в ній дати звільнення - дати видачі трудової книжки, то відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Аналогійний обов'язок власника або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення передбачений й п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N58. Судом встановлено, що позивач отримала трудову книжку 16.01.2014 р., тому спір з приводу видачі трудової книжки на день ухвалення в цій справі рішення відсутній. Що стосується вимоги позову «належним чином» оформленої трудової книжки, що позивач пов'язує належність оформлення трудової книжки із зазначенням в ній дати звільнення: саме дати видачі їй трудової книжки (тобто 16.01.2014 р.), в той же час закон, передбачаючи обов'язок власника або уповноважений ним орган видати належно оформлену трудову книжку в день звільнення, не передбачає для суду підстави для зміни дати звільнення за умови порушення строку видачі трудової книжки та днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідно до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N58, при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органа працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу; суд відмовляє в задоволенні вимоги про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки через пропуск з боку позивача строку звернення до суду із даною вимогою (право позивач було порушено 15.06.2013 р., утім, із позовом до суду позивач звернулася 18.11.2013 р.,тобто з пропуском тримісячного строку (ч. 1 ст. 233 КЗпП України), разом з тим, відповідач наголошував на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору. Суд критично ставиться до заперечень відповідача у частині відсутності вини відповідача у видачі трудової книжки; пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що двічі (21.06.2013 р. та 26.12.2013 р. разом із комісією виїжджали за місцем проживання позивача для вручення трудової книжки видати яку не вдалося через відсутність позивача за місцем проживання), не спростовують зазначених вище висновків суду, оскільки відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. N58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Утім, [PERSON] не була відсутня на роботі в день звільнення, та трудова книжка повинна була бути видана в день звільнення (15.06.2013 р.); за умови припадання дня звільнення працівника на вихідний день відповідач мав би насамперед впорядкувати роботу працівників відділу кадрів підприємства з метою недопущення порушення трудових прав працівника (позивача). Для суду вбачаються підстави для задоволення вимоги позову про стягнення середнього заробітку за весь затримки розрахунку при звільненні з передбачених ст.ст. 116, 117 КЗпП, Порядком обчислення середньої заробітної плати обчислюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів № 100 від 08 лютого 1995 року підстав. Відповідач не провів із [PERSON] розрахунок при звільненні (15.06.2013 р.), належні працівникові суми були отримані [PERSON] 19.06.2013 р., про що позивач надала докази, тому з урахуванням наданих суду доказів про розмір середньоденного заробітку позивача (106,99 грн.) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 399,88 грн. (суд виходив з наступного розрахунку (92,95 /середньоденний заробіток оператора поштового зв'язку/ х 2 /дні/) + (106,99 /середньоденний заробіток листоноші по супроводженню пошти/ х 2 /дні/) 599,82 грн. Питання про розподіл судових витрат (судовий збір) вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України; витрати на правову допомогу в розмірі 450,00 грн., про стягнення яких з відповідача у позові й заявлено вимогу, не підлягають стягненню через недоведення позивачем підстави їх понесення, пов'язаної із складанням позовної заяви саме за даною справою.

Outcome: partial