Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що 02.11.2012 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, стали частими сварки. Збереження шлюбу з зазначених причин є неможливим. З відповідачем вони досягли згоди про місце проживання дитини, яка буде проживати з нею. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, посилаючись на відсутність постійного заробітку. Дитина повністю перебуває на її утриманні. У зв`язку з цим, просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття. Ухвалою суду від 24.01.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду надали письмові заяві в яких просили справу розглянути за їх відсутності. У своїй заяві позивач позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач проти задоволення позову не заперечував. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 02.11.2012 між сторонами Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що 02.11.2012 складено відповідний актовий запис № 704, що підтверджується свідоцтвом про шлю серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), який проживає разом з позивачем. З позовної заяви встановлено, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, зловживання відповідачем алкогольними напоями та агресивної поведінки щодо неї, що негативно впливає на психологічний стан дитини, у зв`язку з цим шлюбні відносини між ними фактично припинені. Примирення та збереження шлюбу на думку позивача неможливе. Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. З позовної заяви також вбачається, що дитина перебуває на повному утриманні позивача та відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічний обов`язок батьків відносно дитини, передбачено ст. 180 СК України. За положеннями статтей 183, 184 СК України розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, або за заявою одержувача в твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За змістом частини 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 191 вказаного Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінюючи наявні у справі докази та враховуючи, що сторони, як батьки, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів обґрунтованими. Щодо розміру аліментів суд вважає в цій частині вимог позов задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, щомісячно, що відповідає інтересам дитини на достатній рівня матеріального забезпечення. Крім того, задоволення позову у такий спосіб не порушує прав відповідача та виключає у подальшому звертатися позивачу до суду із вимогами про збільшення розміру стягнутих аліментів через зміну розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлюється щорічно законами України про Державний бюджет України на відповідний рік. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду з позовом в частині розірвання шлюбу. Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на її користь з відповідача. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню 50 % судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, у зв`язку із визнанням цієї вимоги.

Outcome: partial