Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа - Перша полтавська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності заповіту, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті його двоюрідного діда [PERSON], відкрилася спадщина на належне йому майно - жилий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Ураховуючи те, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через неможливість визначення складу спадкового майна по заповіту, він вимушений був звернутися до суду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, представник відповідача не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, направивши до суду заяву про слухання справи у його відсутність, заперечень на позовну заяву не направив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м. Полтава помер двоюрідний дід [PERSON] - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом ЗАГС м. Полтави від 22 грудня 1993 року, актовий запис № 3863. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно, що складається з таких будівель і споруд за планом згідно технічного паспорта на будинок, виготовленого КП «Полтавське міське бюро технічної інвентаризації» Полтавської міської ради за станом на 30.10.2013 року: житловий будинок «А-1» загальною площею 35,9 кв. м, житловою площею 27,8 кв. м, що складається з таких приміщень за планом: 1-1 кімната площею 13,9 кв.м, 1-2 кімната площею 13,9 кв.м, 1-3 сіни площею 8,1 кв.м; прибудова «а» площею 10 кв. м погріб «а1» площею 5,7 кв. м, сарай «Б» площею 17,4 кв. м, огорожа №1, огорожа № 2, хвіртка №3, що знаходяться по [ADDRESS]. Житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] розташований на неприватизованій земельній ділянці, загальна площа якої фактично становить 487 кв.м, що підтверджується технічним паспортом на будинок за станом на 30.10.2013 року, яка була надана [PERSON] в безстрокове користування згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого нотаріусом Полтавської міської нотаріальної контори [PERSON] від 04.10.1950 року № 47203/1. Документами, що підтверджують право власності [PERSON] на цей будинок є договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідчений нотаріусом Полтавської міської нотаріальної контори [PERSON] від 04.10.1950 року № 47203/1 та акт прийомки будинку в експлуатацію від 22 квітня 1975 року № 194, що підтверджується довідкою ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» від 05 квітня 2013 року № 2627. копії яких додаються. Відповідно до заповіту від 15 вересня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Новіковою Н.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4-3261, копія якого додається, [PERSON] заповів мені належну йому на праві власності частину жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS], повністю. Цей заповіт на день смерті [PERSON] не був ним змінений чи скасований і є чинним, що підтверджується Витягом № 6575704 від 21.09.2006 зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), виданим Першою Полтавською державною нотаріальною конторою. На час відкриття спадщини позивач був неповнолітнім, тому заяву про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] від його імені та в його інтересах 06.06.1994 року подав за місцем відкриття спадщини до Полтавської районної державної нотаріальної контори мій батько і законний представник [PERSON]. За його заявою про прийняття ним спадщини 06.06.1994 року в Полтавській районній державній нотаріальній конторі було заведено спадкову справу за №278 після померлого [INFO] [PERSON]. Таким чином, позивач прийняв спадщину [PERSON] за його заповітом у встановлені законом спосіб та строк. 22.04.2014 року вказана спадкова справа направлена з Полтавської районної державної нотаріальної контори до Першої Полтавської державної нотаріальної контори для подальшого провадження по дислокації, так як [PERSON] на день смерті був зареєстрований в Горбанівському геріатричному пансіонаті ветеранів війни та праці, який у даний час знаходиться по [ADDRESS]. 23.04.2014 року спадкова справа після померлого [PERSON] за №118/2014 заведена в Першій Полтавській державній нотаріальній конторі. Крім позивача, інші особи спадщину [PERSON] не прийняли і на неї не претендують. У даний час позивач звернувся до Першої Полтавської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] Але у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори позивачу відмовлене постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 травня 2014 року, через те, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна, оскільки згідно заповіту вії 15 вересня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Новіковою НІ., зареєстрованого в реєстрі за № 4-3261 спадкодавець на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «належну мені на праві власності частиш жилого будинку з частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS], заповідаю повністю [PERSON]». У заповіті не конкретизовано, яку саме частину жилого будинку спадкодавець заповів, а згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку від 04 жовтня 1950 року № 47203/1, витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 12352881 від 01 листопада 2006 року, виданого КП ПБТІ «Інвентаризатор» та довідки ПП ПБТІ «Інвентаризатор» від 05 квітня 2013 року вбачається, що померлому [PERSON] належав на праві власності увесь будинок. Тому позивач змушений звертатися до суду з позовом про визнання за ним право вчасності в порядку спадкування за заповітом [PERSON] на увесь належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними господарськими будівлями, який знаходиться по [ADDRESS]. Указаний жилий будинок з часу його будівництва по теперешній час має спільну стіну та знаходиться під одним дахом з іншим сусіднім жилим будинком, тому спадкодавець, складаючи свій заповіт на користь позивача, добросовісно помилявся, вважаючи, що йому належить частина жилого будинку, а не увесь будинок. Той факт, що жилий будинок і належний до нього сарай, який знаходиться по [ADDRESS] дійсно є спареними і мають спільну стіну та один дах в сусіднім жилим будинком і належним до нього сараєм, який знаходиться по [ADDRESS], підтверджується такими письмовими доказами: планом забудови земельної ділянки по [ADDRESS] від 15.08.1950 року, який є невід'ємною частиною договору на право забудови будинку і безстрокового користування земельною ділянкою від 23.09.1950 року, та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS], виготовленим станом на 30.10.2013 року. Крім того, для оформлення спадщини необхідно встановити в судовому порядку факт належності позивачу заповіту, оскільки в заповіті його прізвище казано українською мовою «[PERSON]», що не відповідає його прізвищу українською мовою згідно його паспорта «[PERSON]». На час складання і посвідчення 15 вересня 1992 року заповіту [PERSON] позивач був неповнолітнім, паспорту не мав. Єдиним документом, який посвідчував особу позивача було свідоцтво про його народження, виконане російською мовою, згідно якого моє прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст.534 ЦК УРСР від 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ст. 541 ЦК УРСР від 1963 року заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР від 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За ч. 1 ст. 14 ЦК УРСР від 1963 року за неповнолітніх, які не досягли п'ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Відповідно до вимог ст. 60 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР від 1969 року, який був чинним на час відкриття спадщини [PERSON], захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. Згідно п.6 ч. 1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved