Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, покликаючись на припинення сімейних стосунків. Зазначила, що останніми роками стосунки з чоловіком розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, вже тривалий час кожен живе окремим життям та своїми інтересами, шлюбних стосунків не підтримують. Вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки сім`я фактично припинила своє існування. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 27 серпня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони у судове засідання призначене на 12:40 год 17 грудня 2021 року не з`явилися. Позивач скористалася правом відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України та подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Відповідач подав до суду заяву, в якій просить надати подружжю строк на примирення тривалістю в 6 місяців. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Сторони зареєстрували шлюб 28 серпня 2003 року у міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 2110. що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 серпня 2003 року. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~та\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.\~ Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4\~ст.56 СК України). У ч.3\~ст.105 СК України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст.110 цього Кодексу\~- позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ст.112 СК України).\~\~ Наведені норми закону дають підставу для висновку, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності згоди чоловіка чи жінки на такий союз не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб, не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.\~\~ Згідно зі\~ст.111 СК України\~суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Позивач у позові покликається на припинення шлюбних відносин з відповідачем. Стверджує, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам розвиватися фізично, розумово, морально, духовно, наполягає на його розірванні. У постановах Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі № 643/5316/18 та від 20 липня 2020 року у справі № 349/1031/17 встановлено, що примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. За ч.2\~ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»\~Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4\~ст.263 ЦПК України\~передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи клопотання відповідача про надання строку для примирення суд враховує, що позов про розірвання шлюбу подано у серпні 2021, тобто протягом чотирьох місяців відповідач мав можливість вживати заходи для примирення із позивачем, однак відомості про здійснення таких у суді відсутні. Поміж з тим, суд звертає увагу, що у клопотанні відповідача відсутні конкретні заходи, які він має намір застосувати для збереження сім`ї, натомість зазначає, що відсутні підстави для розірвання шлюбу. Відтак, наведені обставини свідчать, що вільної згоди на союз між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, суперечать інтересам позивача, а шлюб існує формально. Доводи відповідача зводяться до непогодженням із вимогами позивача про розірвання шлюбу, а відмова суду у розірванні шлюбу могла б свідчити про примушування позивача до шлюбу проти її волі. Клопотання відповідача про надання строку для примирення є безпідставним та у задоволенні такого слід відмовити. Суд дійшов переконання щодо розірвання шлюбу. У порядку\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 908 грн судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved