Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 4 000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову і до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що вона з вересня 2014 року по січень 2017 року перебувала з відповідачем у фактичних сімейних відносинах без реєстрації шлюбу. У цей час під час спільного проживання [INFO] у них надилася спільна дитина [PERSON]. Син [PERSON] зареєстрований та проживає з нею і перебуває на її утриманні. Після припинення проживання однією сімєю відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по утриманню дитини, не забезпечує сина матеріально, не цікавиться його розвитком та вихованням. Увесь тягар матеріального забезпечення покладений на неї. Вона не працює, займається вихованням двох малолітніх дітей, оскільки, окрім сина [PERSON], має ще дитину від попереднього офіційного шлюбу [PERSON], [INFO]. Отримує державну соціальну допомогу у розмірі 860 грн. на місяць на дитину [PERSON], інших доходів не має. Дитина [PERSON] часто хворіє на гострі респіраторні вірусні інфекції, що потребує відповідного своєчасного лікування та обстеження у лікарів. У власності відповідач має садовий будинок та земельну ділянку в [ADDRESS], два автомобілі. [PERSON] отримує мінливий дохід та має можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідач не являється інвалідом, не має соціальних пільг, є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей не має. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача [PERSON] суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі та участі позивача, в заяві вказала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Також у поданій заяві зазначає, що відповідач за домовленістю з позивачем зобов'язувався сплачувати аліменти у розмірі по 3 000 грн. щомісячно, проте протягом останніх півтора року сплатив лише двічі близько по 1 000 грн., дитину матеріально не забезпечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Процесуальні документи відповідачу надсилалися за вказаною позивачем адресою проживання, яка є місцем реєстрації [PERSON], при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З урахуванням викладеного Дніпровським районним судом м. Києва постановлена ухвала від 28 вересня 2018 року про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 16.02.2016 року - а.с. 4). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Позивач та представник позивача зазначають, що відповідач кошти на утримання дитини не надає, відомостей про працевлаштування відповідача та його доходи не має, при цьому за усною домовленістю позивачу [PERSON] зобов'язувався сплачувати аліменти у розмірі по 3 000 грн. щомісячно. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини сторін по справі, яка перебуває на утриманні матері, а також те, що відповідач є батьком [PERSON], особою працездатного віку, за повідомленням позивача медичних показань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу не встановлено, на забезпеченні відповідача інших утриманців не має, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, тому в сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі по 3000 грн. щомісячно, з дня подачі позову, а саме з 08.06.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, оскільки за повідомленням представника позивача зазначену суму відповідач зобов'язувався надавати позивачу в рахунок сплати аліментів. У решті вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. Пунктом 6 ст. 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», осіб, які понесли судові витрати по даній справі не встановлено, судом не вирішується питання про судові витрати. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: partial