Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просила: усунути порушення прав власника з боку [PERSON], шляхом його виселення з садового будинку № 2, що знаходиться по вулиці Виноградній в с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області у садовому товаристві «Лазурь» Дніпропетровського фурнітурного заводу та заборонити йому користуватися цим будинком; вселити [PERSON] до будинку № 2, що знаходиться по вулиці Виноградній в с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області у садовому товаристві «Лазурь» Дніпропетровського фурнітурного заводу. Позов, обґрунтовано тим, що у липні 2005 року позивач набула права власності на земельну ділянку, що заходиться в садовому товаристві «Лазурь» Дніпропетровського фурнітурного заводу на території Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. На означеній земельній ділянці за власні кошти позивач побудувала садовий будинок, право на який було зареєстровано у 2008 році. В 2009 році без будь-яких підстав, у належному позивачеві будинку поселився відповідач, який перешкоджає позивачу у користуванні та володінні власністю. Сторони мають спільних дітей, однією сімєю не проживали. Позивач зверталась до відповідача щодо звільнення приміщення. Відповідач перестав пускати позивача до її власності, створюючи перешкоди у користуванні належним майном, у звязку з чим позивач звернулася до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, знаючи про дату, час та місце судового розгляду письмові заперечення, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. Справу неодноразово, на виконання ч.2 ст.296 ЦПК України, направлено до суду апеляційної інстанції в зв`язку з надходженням апеляційних скарг відповідача на ухвалу суду про відкриття провадження у справі. З урахуванням викладеного, враховуючи положення ч.2, 3 ст.27, ч.4 ст.169 ЦПК України, неявка відповідача, належним чином повідомленого про дату час та місце розгляду справи не є підставою для відкладення розгляду справи. В судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], які, кожен окремо, повідомили, що були свідками створення перешкод [PERSON] у доступі до садового будинку [PERSON], що полягали у недопущенні до приміщення садового будинку, погрозах зі сторони відповідача, відмові надати ключі від приміщення, знаходження відповідача в будинку, що належить позивачу. Суд, заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки розміром 0,075 га, що розташована за адресою: с/т «Лазурь» Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, з цільовим призначенням для ведення садівництва на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01 липня 2005 року та садового будинку, розташованого за адресою: вул. Виноградна, 2, с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області, садове товариство «Лазурь» Дніпропетровського фурнітурного заводу /а.с. 7, 8, 9, 140/. Також матеріалами справи підтверджено, що сторони мають спільних дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]/а.с.5, 6/. У відповідності до довідки ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області відповідач зареєстрований за адресою: [INFO]«б»/39 в м. Дніпропетровськ /а.с. 34/. Згідно з довідкою Садівничого товариства «Лазурь» від 06 квітня 2015 року в будинку №2 по вул. Виноградній проживає [PERSON] /а.с.35/. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власним майном на свій розсуд. Згідно зі ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2. ст. 7 ЖК України власник житла має право на володіння, користування і розпоряджання житлом. Частиною 3 ст. 7 ЖК України передбачено, що власник житла має право розпоряджатися ним на свій розсуд, зокрема продавати, обмінювати, відчужувати іншим шляхом належне йому житло, передавати в найм, укладати інші договори, не заборонені законодавством. Користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК України. Так, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (ст.150 ЖК України). Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР (ст.155 ЖК України). Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу (ст.156 ЖК України). Членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення (ст.157 ЖК України). Також, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму (ст.158 ЖК України). Водночас, матеріали справи не містять договору найму чи оренди нерухомого майна, належного позивачу. Доказів на підтвердження наявності згоди позивача на вселення відповідача в належний їй садовий будинок, родинних чи сімейних відносин між позивачем та відповідачем суду також не надано. Підстави для вселення відповідача в садовий будинок суду не пояснено. Доказів набуття відповідачем права власності на майно, згоди позивача на проживання відповідача у приміщенні будинку матеріали справи не містять. Так, відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. За таких обставин, матеріали справи свідчать, що відповідач без належних правових підстав, самоправно, зайняв жиле приміщення позивача, чим порушує його право власника. На вимогу позивача добровільно звільнити зайняте житлове приміщення - таке приміщення не звільнив, створює перешкоди позивачу у доступі до належного їй майна, доказів протилежного суду не надав, внаслідок чого позов в частині виселення підлягає задоволенню. Також, враховуючи положення ст.316, 319, 391 ЦК України, 150 ЖК України, враховуючи пояснення свідків, які підтвердили факт не допуску відповідачем позивача до житлового приміщення, відмову останнього надати позивачу ключі від садового будинку, суд також вважає позовні вимоги в частині вселення позивача у житловий будинок обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас, враховуючи положення ст.16, 316 ЦК України, відсутність доказів на підтвердження права власності або користування у відповідача на садовий будинок № 2 по вул. Виноградній в с. Новоселівка Новомосковського району Дніпропетровської області, садове товариство «Лазурь» Дніпропетровського фурнітурного заводу, відсутність належного обґрунтування в позовній заяві та наданих поясненнях правових підстав вимоги про покладення заборони відповідачу у користуванні належним позивачу майном, щодо якого у відповідача не виникло права володіння/користування/розпорядження, підстав для задоволення позову в частині покладення на відповідача заборони користування належним позивачу майном суд не вбачає. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial