Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в подружньому житті. Вказала, що вони з відповідачем не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні стосунки, а тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважала неможливим. Ухвалою суду від 14.06.2018 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 26.09.2018 від відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про надання терміну на примирення. При цьому відповідач посилався на те, що в нього не втрачені почуття любові та поваги до позивача, просив врахувати наявність у сторін малолітньої дитини. Ухвалою суду від 10.12.2018, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у наданні сторонам строку на примирення, оскільки дана справа перебуває тривалий час у провадженні, а саме з червня 2018 року, відповідач жодного разу не з`являвся в судові засідання, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи. Крім того, позивач категорично заперечувала проти надання строку на примирення, посилаючись на відсутність почуттів до відповідача та неможливість збереження сім`ї, через насильство, яке застосовує відповідач. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.12.2018 підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, на протязі двох років сторони не проживають разом, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Зазначила, що почуття любові та поваги втрачені, шлюб зберегти неможливо. Відповідач в судове засідання поторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації, за адресою, що зазначена ним у відзиві та телефонограмою, тобто належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 18.06.2011 року, який було зареєстровано Цетральним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1368. Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про їх народження, копії яких наявні в матеріалах справи. Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, протягом двох років вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не підтримують шлюбних відносин. Як пояснила позивач, шлюб існує формально, в неї втрачені будь-які почуття до відповідача. За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до стст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я існує формально, позивач втратила почуття любові до відповідача та наполягала на розірванні шлюбу між сторонами, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Крім того, судом встановлено, що спорів про поділ майна між сторонами на даний час не існує, однак існує спір про визначення місця проживання дитини, який розглядається в окремому провадженні. Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Outcome: approved