Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідача та, уточнивши позовні вимоги, зазначила, що вони з відповідачем з 27.04.2002 року по 07.02.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу їх син постійно проживає з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2019 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання їх сина у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на час подання позову становило 2318,00 грн. на місяць, до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначила, що їх з відповідачем син з 2011 року хворіє, однак точного діагнозу на час подання позову їх синові лікарями не встановлено. У їх сина з невідомих причин дуже високий тиск в області ока, що призводить до сильного головного болю і спазмів кишкового тракту та інших побічних реакцій. У зв`язку з цим вони з сином протягом останніх двох років здають різного роду аналізи, проходять курси лікування, які змінюються, оскільки лікарі не можуть поставити точний діагноз та знайти способи вирішення та лікування цих проблем. Позивач вказала, що відповідачу відомо про хворобу сина, однак він не приймає матеріальної участі у його лікуванні та у будь-яких додаткових витратах на нього. Позивач зазначила, що нею вже витрачено на лікування та аналізи сина 20208,84 грн., а для подальшого лікування та обстеження сина за її підрахунками необхідно витратити ще приблизно 19881,00 грн. Крім того, за період з вересня 2020 року по 16.11.2020 року на лікування раніше описаних проблем зі здоров`ям сина та лікування від коронавірусу, яким перехворів в цей час їх син, нею були витрачені грошові кошти у розмірі 11432,11 грн. За рекомендаціями лікарів вона придбала сину ортопедичний матрац. Загалом нею було витрачено та необхідно витратити на лікування сина 51512,95 грн. Крім того, позивач зазначила, що їх з відповідачем син після закінчення дев`ятого класу загальної школи вступив до денного відділення ДНЗ «Дніпровський технолого-економічний коледж», де навчається на бюджетній основі. Термін навчання до січня 2024 року. Нещодавно їй з сином стало відомо про те, що отримувати стипендію їх син не буде з низки причин. Позивач вказала, що протягом шести місяців, що передували вступу сина до вказаного навчального закладу, він навчався на підготовчих курсах у цьому навчальному закладі. За вказане навчання нею, позивачем, було сплачено 2261,25 грн. У зв`язку з навчанням сина йому потрібні грошові кошти на проїзд до місця навчання, що за період з вересня по грудень 2020 року становить 2784,00 грн. (32,00 грн. на день). Також позивач вказала, що синові як підлітку необхідно повноцінно харчуватися, на що необхідно витратити 100,00 грн. на день, що за період з вересня по грудень 2020 року становить 8700,00 грн. Період з вересня по грудень 2020 року нею, позивачем, визначений як період І семестру І курсу і строк дії студентського квитка сина, а також врахований період карантину, під час якого заняття можуть бути припинені і необхідно буде зробити відповідний перерахунок витрат на проїзд і харчування сина. Також на забезпечення їх сина канцелярським приладдям в серпні, напередодні навчання, та в перші дні вересня нею було витрачено 1171,26 грн. Позивач вказала, що вона працює у дитячому закладі і отримує мінімальну заробітну плату, а утримувати сина їй допомагає старша дочка та її чоловік. Відповідач участі у додаткових витратах на сина не приймає. З цих підстав, посилаючись на статтю 185 СК України, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь половину вже понесених нею та майбутніх передбачуваних додаткових витрат на сина у розмірі 33219,23 грн. (66438,46 грн. : 2). В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначаючи, що відповідач не має можливості брати участь у додаткових витратах на утримання сина у зв`язку з тим, що він ніде не працює, з 14.02.2021 року є пенсіонером та отримує пенсію за віком як учасник бойових дій. Інших доходів відповідач не має. Задля того, щоб сплачувати аліменти на утримання сина, стягнуті з нього рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2019 року, він змушений позичати грошові кошти, однак аліменти він сплачує вчасно, заборгованості не має, за наявності можливості сплачує аліменти у більшому розмірі, аніж визначено рішенням суду. Відповідач фактично перебуває на утриманні свого старшого сина та його родини, оскільки отримуваних ним грошових коштів не вистачає навіть на їжу та ліки. Працевлаштуватися він не має можливості за віком та станом здоров`я. Стосовно необхідності стягнення з відповідача витрат на лікування сина представник відповідача зазначила, що позивачем не надано доказів того, що дитині встановлений точний діагноз та призначено лікування, а надані позивачем копії квитанцій про оплату вартості лабораторних досліджень та ліків не кореспондуються з призначеннями лікарів та не свідчать про те, що дитина потребувала цих витрат і має тяжке або хронічне захворювання. Щодо необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на навчання сина представник відповідача зазначила, що вказані витрати не викликані особливими обставинами. Позивачем не надано доказів наявності обставин, які зумовили б необхідність платного навчання сина на підготовчих курсах за наявності можливості самостійно підготуватися до вступу до навчального закладу або підготуватися за допомогою безоплатних курсів. Крім того, позивач не узгоджувала з відповідачем питання щодо навчання сина у ДНЗ «Дніпровський технолого-економічний коледж» та на платних підготовчих курсах, а обрала навчальний заклад на власний розсуд. Оплата вартості навчання не відноситься до додаткових витрат на дитину, тому підстави для стягнення половини її вартості відсутні. Щоденне харчування дитини також не може вважатися особливою обставиною та не є додатковими витратами на дитину, оскільки такі витрати повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача на підставі рішення суду. Витрати на канцелярські товари, одяг та взуття також не відносяться до додаткових витрат на дитину і повинні покриватися за рахунок аліментів. У зв`язку з викладеним, представник відповідача просила суд відмовити позивачеві у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на його необґрунтованість і безпідставність. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 27.04.2002 року по 12.03.2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). Під час перебування у шлюбі [INFO] у сторін народився син [PERSON] (а.с. 12). Після припинення сімейних відносин між сторонами їх син [PERSON] залишився проживати з позивачем (а.с. 11 зворотній бік). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.02.2019 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Відповідно до наданих позивачем доказів, [PERSON] з 2018 року постійно проходить обстеження у лікарів та лабораторні дослідження з приводу підвищеного очного тиску, головного болю та спазмів, однак станом на час розгляду справи жодного діагнозу лікарями встановлено не було (а.с. 15,16,23-24,29-52). Згідно з наявними в матеріалах справи копіями з медичної картки [PERSON] , останньому лікарем невропатологом у липні 2020 року та 04.08.2020 року було рекомендовано для лікування наступні препарати: еріус, кромофарм, кардонат, мемоплант форте, ароматерапія (а.с. 52 зворотній бік, 84). У зв`язку з цим, для лікування сина позивачем було придбано вказані ліки, що підтверджується відповідними квитанціями (масло чайного дерева вартістю 52,06 грн., 53,23 грн. (а.с. 89,17), кромофарм вартістю 75,05 грн. (а.с. 17), кардонат та мемоплант форте загальною вартістю 583,75 грн. (а.с. 15 зворотній бік), 199,90 грн., 353,80 грн. (а.с. 20), 196,00 грн., 198,90 грн., 313,80 грн. (а.с. 20 зворотній бік), 397,80 грн., 201,90 грн. (а.с. 20 зворотній бік), 325,00 грн. (а.с. 20 зворотній бік). Крім того, відповідно до наданих позивачем копій медичної картки [PERSON] останньому 11.09.2020 року лікарем неврологом було призначено для лікування золмігрен та рекомендовано придбати ортопедичний матрац (а.с. 85). Так, відповідно до наданих позивачем копій квитанцій нею було придбано за рекомендацією лікаря ортопедичний матрац синові вартістю 1803,00 грн. та золмігрен вартістю 203,90 грн., що підтверджується відповідними доказами (а.с. 86,94,88). Доказів оплати позивачем вартості послуги з доставки матрацу останньою не надано. Також судом встановлено, що у листопаді 2020 року [PERSON] хворів на пневмонію, що підтверджується відповідною копією записів з медичної картки [PERSON] (а.с. 86-87). На лікування [PERSON] від пневмонії позивачем відповідно до наданих останньою копій квитанцій було витрачено 2043,48 грн. (вітамін С вартістю 58,80 грн., 64,00 грн., 64,00 грн. (а.с. 89,90,92), омез вартістю 91,80 грн. (а.с. 89), панкреатин вартістю 85,28 грн. (а.с. 89), леваксела вартістю 336,70 грн. (а.с. 89), ніксар вартістю 107,90 грн. (а.с. 89), нормагут вартістю 128,20 грн. та 131,20 грн. (а.с. 89), сумамед вартістю 580,10 грн. (а.с. 89), АЦЦ вартістю 199,50 грн. (а.с. 92), Ай-Дрінк вартістю 39 грн. (а.с. 92), сироп кореня солодки вартістю 53,00 грн. (а.с. 92), цинк вартістю 104,00 грн. (а.с. 92). Ліки, придбані позивачем для лікування сина, відповідають терапії, призначеній лікарем (а.с. 86-87). Згідно з наданими позивачем довідками, виданими ДНЗ «Дніпровський технолого-економічний коледж», [PERSON] зарахований до коледжу на спеціальність 181 Харчові технології на 1 курс за кошти регіонального замовлення на підставі наказу № 56/В від 27.07.2020 року. Термін закінчення навчання січень 2024 року (а.с. 13,14). Судом встановлено, що відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, є пенсіонером та отримує пенсію за віком як учасник бойових дій, інших джерел доходу не має (а.с. 206). Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Верховний Суд у постанові від 01.04.2019 року по справі № 233/3518/17 дійшов висновку про те, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на покриття додаткових витрат, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести той з батьків, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини в якості аліментів. З урахуванням встановленого, а саме того, що син сторін [PERSON] у листопаді 2020 року хворів на пневмонію, у зв`язку з чим позивачем на лікування сина були витрачені грошові кошти, за рекомендаціями лікарів невропатолога та невролога позивачем також придбавалися ліки для лікування сина та ортопедичний матрац, що підтверджено належними та допустимими доказами, суд вважає, що вказані витрати позивача були викликані особливими обставинами та є додатковими витратами на дитину в розумінні статті 185 СК України. Вирішуючи питання про розмір додаткових витрат на дитину, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує, що відповідач не працює, є пенсіонером та отримує пенсію за віком як учасник бойових дій, інших джерел доходу не має, сплачує на користь позивача аліменти на утримання їх сина [PERSON] у розмірі прожиткового мінімуму на місяць, що на час розгляду справи становить 2395,00 грн.., за можливості сплачує аліменти у більшому розмірі (а.с. 198-205). У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача лише половину вартості додаткових витрат на лікування сина від пневмонії та половину вартості ортопедичного матрацу, що становить 1923,24 грн. ((2043,48 грн. + 1803,00 грн.) : 2), та відмовити позивачеві у стягненні з відповідача на її користь половини вартості витрат на ліки, призначені лікарями неврологом та невропатологом, у розмірі 1715,00 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь витрат на обстеження та лабораторні дослідження [PERSON] , витрат на інші ліки суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що проведення вказаних обстежень та придбання вказаних ліків було призначено лікарями, а деякі надані позивачем копії квитанцій та копії медичної картки [PERSON] мають нечитаємий вигляд. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь майбутніх витрат на лікування та обстеження сина у розмірі 19881,00 грн., суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування необхідності понесення вказаних витрат та саме у такому розмірі, не зазначено які саме обстеження та лікування необхідно пройти [PERSON] , не надано медичних документів на підтвердження направлення на такі обстеження та лікування лікарями. У зв`язку з цим, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини вказаних витрат. Суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача половини витрат на навчання сина також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Щодо витрат позивача на підготовчі курсі [PERSON] перед вступом до ДНЗ «Дніпровський технолого-економічний коледж» у розмірі 2261,25 грн., то вказані витрати не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини на підготовчих курсах при наявності можливості проходження навчання на безоплатній основі та самостійної підготовки до вступу у навчальний заклад, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина на підготовчих курсах. Навчальний заклад для підготовки до вступу було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.08.2020 року по справі № 336/1488/19. Стосовно витрат позивача на проїзд та харчування сина під час перебування на навчанні, витрат на канцелярські прилади, одяг, взуття, засоби догляду за шкірою, то вказані витрати також не є додатковими, оскільки не викликані особливими обставинами та мають покриватися за рахунок сплачуваних відповідачем щомісячно аліментів на утримання сина. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01.04.2019 року по справі № 205/4622/16-ц та ухвалі від 30.07.2018 року по справі № 522/6424/16-ц. За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що позов [PERSON] задоволено частково, у зв`язку з чим відповідно до статті 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: partial