Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи втратившою право на користування квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування вимог зазначено , що [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №36986 виданим 04.08.2003 року Кіровоградською міською радою та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до виписки з домової книги в квартирі [ADDRESS] разом з членами сім»ї зареєстрована відповідач [PERSON], [INFO], яка з часу її реєстрації за даною адресою не проживає , тому просить визнати особу такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримку позовних вимог (а. с. 22 ). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с.21 ), направленим за адресою реєстрації особи та повернувся до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, що розцінюється судом як небажання особи отримувати судові виклики. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON], є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №36986 виданим 04.08.2003 року Кіровоградською міською радою та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а. с. 10-11.) . З 01.06.2012 року зареєстрована [PERSON], [INFO], яка не проживає в даному житлі, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у утриманні квартири , її речі у будинку відсутні, що підтверджується актами від 04.11.2014 року та від 01.10.2014 року (а. с. 8-9). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач не є членом сім»ї позивача та без поважних причин понад один рік не проживає у вказаному житлі. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved