Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, з врахуванням заяви (вх. № 34717 від 26.10.2015 року, а.с. 38) про стягнення з [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог в сумі 66568,64 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Рішенням суду стягнуто з відповідача на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки з всіх видів доходу (заробітку), починаючи з 19.12.2013 року і до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 30.06.2014 року. Також, стягнуто на утримання дочки, [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з 19.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року. Крім того, рішенням суду стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходів), починаючи з 16.12.2014 року і до закінчення сином навчання, тобто до 30.06.2016 року. Проте, відповідач вищевказані рішення суду не виконує, аліменти на утримання дітей не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам, а тому позивач заявив до стягнення з відповідача неустойку в сумі 66568,64 грн. Адвокат позивача в судових засідання позовні вимоги підтримувала та наполягала на їх задоволенні, з врахуванням заяви (вх. № 34717 від 26.10.2015 року, а.с. 38). В судове засідання, призначене на 29.04.2016 року позивач та її адвокат не з'явились, остання подала заяву (вх. № 13724 від 29.04.2016 року) про розгляд справи без її участі (а.с. 153). Адвокат відповідача в судовому засіданні в частині заявлених [PERSON] позовних вимог щодо стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 46212,53 грн. заперечила та вказала, що розмір неустойки фактично складає 4640,10 грн. В зв'язку з чим, адвокат відповідача просила зменшити розмір неустойки, який підлягає стягненню з [PERSON] до 2000,00 грн. Також на підтвердження вищевказаного, адвокатом відповідача надано до суду письмові заперечення (вх. № 30732 від 17.09.201 року, а.с. 31-33), в обґрунтування яких зазначено, що позивачем відповідно до положень чинного сімейного законодавства невірно розраховано суму неустойки. Крім того, [PERSON] не ухиляється від сплати аліментів на утримання своїх дітей. Відповідач до серпня 2014 року ніде не працював та не отримував ніяких доходів, оскільки не мав можливості влаштуватися на роботу. На даний час відповідач працює в ПП «ІСЕВА», йог заробітна плата за період з серпня 2014 року по березень 2015 року становить 1068,91 грн. В зв'язку з чим, просить також відмовити у стягненні з нього на користь [PERSON] витрат на правову допомогу. В судове засідання, призначене на 29.04.2016 року адвокат позивача не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 13276 від 26.04.2016 року) про розгляд справи без його участі (а.с. 152). Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.12.2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Кіровський відділ державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 61). Представник третьої особи надав суду копію виконавчого провадження (вх. 2030 від 22.01.2016 року) та не заперечував щодо наявності у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення адвокатів сторін, представника третьої особи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 04.03.1995 року, а.с. 8) та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 12.05.2003 року, а.с. 8). Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.02.2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи стягувати з 19.12.2013 року і до закінчення [PERSON] навчання, тобто до 30.06.2014 року. Також, вищевказаним рішенням стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати з 19.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] року (а.с. 9-10). Крім того, заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], який навчається, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягувати з 16.12.2014 року і до закінчення навчання [PERSON], тобто до 30.06.2016 року та за умови продовження навчання [PERSON] (а.с. 11-12). На виконання вищевказаних рішень видано виконавчі листи (а.с. 76, 106), які знаходяться на виконанні Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції. Визначені та стягнуті рішеннями суду аліменти відповідач своєчасно та в повному розмірі не сплачував, про що свідчить розрахунки заборгованості по аліментам Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 145-147, 148-149). Факт наявності заборгованості і її розмір відповідач не оспорював, про звільнення від заборгованості у передбаченому законом порядку не звертався. Свої заперечення проти позову обґрунтовував відсутністю роботи до серпня 2014 року, а згодом малим розміром заробітку. Статтею 196 Сімейного кодексу України встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене статтею 196 Сімейного кодексу України, не пов'язується з обов'язковим попередженням боржника про наявність заборгованості по аліментам та наданням йому строку для її погашення. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць розраховується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 року). В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз'яснено, що передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Матеріалами справи підтверджується, що з часу ухвалення рішень про стягнення аліментів відповідач несвоєчасно або не в повному розмірі сплачував аліменти на утримання дітей, внаслідок чого утворилась заборгованість по аліментам. Зокрема, за виконавчим листом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON] станом на 01.04.2016 року заборгованість по аліментам становила 8063,31 грн. за період з грудня 2013 року по березень 2016 року. Разом з тим, за виконавчим листом про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] станом на 30.06.2014 року утворилась заборгованість в розмірі 3940,50 грн. за період з листопада 2013 року по червень 2014 року. Відповідач був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти (а.с. 73, 103), проте сплачувати частково аліменти почав тільки під час розгляду справи (а.с. 145-149). Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними та допустимими, як того вимагають статті 58 ,59 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Всупереч зазначеним нормам, відповідачем не доведено відсутності його вини у простроченні сплати аліментів. Доводи адвоката відповідача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки [PERSON] є працездатним, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Обставини, на які посилався, заперечуючи проти позову не можна визнати достатніми для висновку про наявність правових підстав для звільнення його як платника аліментів від передбаченої статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальності. Проте, позивач розрахував пеню за один місяць шляхом множення заборгованості за аліментами за місяць на 1% пені та множення на всю кількість днів у періоді, протягом яких ця сума не сплачувалася, а не на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, як вимагає стаття 196 Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, за розрахунком суду, здійсненого на підставі розрахунків заборгованості по аліментам, наданих державним виконавцем (а.с. 145-149), а також враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, № 6-2022цс15 від 25 листопада 2015 року, № 6-2696цс15 від 16 грудня 2015 року, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в загальній сумі 5544,03 грн. (за неналежне утримання дочки [PERSON] в сумі 4062,08 грн., та за неналежне утримання сина [PERSON] в сумі 1481,95 грн.) Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Щодо стягнення з відповідача 1000,00 грн. витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративний справах» № 4191-VI, від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. На сьогоднішній день, ця сума становить 551,20 грн. Згідно даних журналу судового засідання адвокат позивача перебував у судовому засіданні 2 години 36 хвилин, тому заявлені вимоги, щодо відшкодування витрат на правову допомогу (300,00 грн. окремі процесуальні дії поза судовим засіданням + 700,00 грн. діяльність адвоката в судових засіданнях), документально підтвердженні (а.с. 2, 15-16, 154), підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial