Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, який в процесі розгляду справи був уточнений. Згідно до уточнених позовних вимог позивач просить встановити факт прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та визнати право власності на 3/4 частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька та після смерті матері [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме будинок [ADDRESS]. Спадкоємцями після смерті батька були - [PERSON] (дружина спадкодавця), позивач та її сестра [PERSON] (діти спадкодавця). Із заявами про прийняття спадщини після смерті батька ніхто не звертався. Однак позивач вказує, що на час смерті [PERSON] вона з матір'ю фактично проживала у спірному будинку, тому вважає, що згідно до ст.549 ЦК України (1963 року) вони прийняли спадщину після смерті [PERSON] по 1/2 частині будинку шляхом фактичного вступу в управління та володінням будинком. [INFO] року померла мати позивача [PERSON] Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинку [ADDRESS], який вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] Із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися позивач та відповідачі, які є спадкоємцями за правом представлення після смерті їх матері [PERSON] Однак нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідачі та їх представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач не підтвердила належними доказами факт свого проживання разом із батьком на день його смерті. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, вислухавши позицію сторін стосовно предмету спору, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено наступне: [PERSON] помер [INFO] року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER]. Відповідно до договору на право побудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, посвідченого Третьою Запорізькою державною нотаріальною конторою від 22.08.1950 року, [PERSON] належав на праві власності будинок [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS]. Як вбачається з копії запису акта про шлюб № 200, виданого 03.08.1947 року, дружиною [PERSON] була [PERSON] (а.с.103), яка є спадкоємцем після його смерті першої черги за законом. Також спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON] (позивач) та [PERSON]. Згідно до довідки № 348/51 від 19.11.2013 року, виданої Квартальним комітетом № 47 Заводського району м. Запоріжжя, на час смерті [PERSON] у будинку [ADDRESS] була зареєстрована лише [PERSON] (дружина померлого) (а.с.165). Відповідно до даних Першої Запорізької державної нотаріальної контори (а.с.49), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. На момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ще діяв Цивільний кодекс Української РСР від 18.07.1963р. із змінами, внесеними до нього, тому в даному випадку слід керуватися його нормами. Згідно до ч.1 ст.548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що фактично спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON], яка проживала разом з ним на час його смерті та була зареєстрована у спірному будинку з 1966 року до своєї смерті. Посилання позивача на те, що вона теж фактично прийняла спадщину після смерті батька спростовується наступним. Довідка, видана Заводським РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області від 29.11.2012 року підтверджує лише факт проживання позивача із померлою [PERSON] під час її хвороби та на час її смерті до моменту видання довідки (а.с.12). Тобто у зазначеній довідці не вказано, що позивач проживала разом із [PERSON] на час його смерті. Крім того, згідно інформації, наданої ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, вищевказана довідка за підписом дільничного інспектора міліції [PERSON] видана в порушення вимог наказу МВС України № 550 від 2010 року, оскільки працівник міліції не має на це відповідних повноважень. Зміст довідки № 542/81 від 27.11.2012 року, виданої головою квартального комітету №47 [PERSON], спростований у судовому засіданні допитаною в якості свідка [PERSON], яка пояснила, що видала зазначену довідку зі слів позивача без перевірки даних з будинкової книги. Довідка будинкового комітету по вул. Полякова, 19 в м. Запоріжжі (а.с.10), на яку посилається позивач на підтвердження своїх доводів, не містить дати її видачі, даних щодо часу не проживання позивача за цією адресою, та даних щодо фактичної адреси проживання позивача, тому не може братися судом до уваги в якості доказу. Крім того, за фактом видачі вказаної довідки із завідомо неправдивими відомостями, Шевченківським РВ ЗМУ ГУВС України в Запорізькій області внесені дані до ЄРДР 12013080080004617 від 18.12.13 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 366 КК України. Посвідчення на право користування газом від 23.07.1988 року (а.с.9) також не може братися судом до уваги, так як на цей час згідно до довідки № 348/51 (а.с.165), позивач була зареєстрована у вказаному будинку, а знялася з реєстрації 15.09.1989 року. Надані позивачем копії вимог і квитанцій на придбання будівельних матеріалів (а.с.129-134) не містять даних щодо адреси, на яку вони замовлялися, тому теж не можуть бути прийнятими судом в якості доказів. А копії квитанцій, які знаходяться в справі на аркушах 146-147 можуть лише свідчити про факт надання допомоги матері у проведенні ремонту, а не факт проживання у спірному будинку. Медичні довідки (а.с.135-138) датовані 10.05.1990 р., 25.09.1991 р., (тобто до смерті [PERSON]), 27.12.1992 р. (після спливу піврічного строку для прийняття спадщини) також не можуть свідчити про факт прийняття спадщини. Довідка № 230 від 15.10.2013 року, видана директором ЗОШ № 54, про те, що донька позивача мешкала разом з нею за адресою: [ADDRESS] не може прийматися судом в якості належного доказу, так як освітній заклад не уповноважений видавати довідки про фактичне місце проживання особи. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що з лютого по травень 1991 року робив ремонт у [PERSON], однак адресу, за якою проводився ремонт не пам'ятає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що позивач проживала у спірному будинку, однак щодо періоду часу з 1991 по 1992 року нічого суттєвого не повідомив. Згідно ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту прийняття нею спадщини після померлого батька, тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. [PERSON] померла [INFO] року, про що свідчить копія актового запису про смерть № 670 від 02.02.2012 року (а.с.71). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на будинок [ADDRESS], який вона фактично прийняла в спадщину після смерті чоловіка [PERSON] Відповідно до даних Першої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зверталися позивач та відповідачі, які є спадкоємцями за правом представлення після смерті їх матері [PERSON] Однак нотаріальна контора відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.63), [PERSON], яка доводилася [PERSON] донькою, померла [INFO] року. Отже, позивач є спадкоємцем першої черги як донька спадкодавця [PERSON], а відповідачі є спадкоємцями за правом представлення після смерті своєї матері [PERSON], тому позовні вимоги в частині визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку є обґрунтованими та законними, у зв'язку із чим підлягають задоволенню.

Outcome: partial