Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позов мотивує тим, що 25 квітня 2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Зазначає, що у період їх спільного проживання у зареєстрованому шлюбі відповідач усиновив її неповнолітню дитину від першого шлюбу [PERSON], [INFO], після чого дитині було змінено прізвище на [PERSON], а по-батькові за іменем відповідача - [PERSON]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося з вини відповідача, який зовсім не піклувався про побудову нормальних сімейних відносин у родині, зловживав спиртними напоями, перебуваючи у нетверезому стані постійно влаштовував сварки під різними приводами, під час яких ображав її нецензурною лайкою, погрожував побиттям та підпалом будинку, де вони мешкали. Через постійні погрози, вона жила у постійному страху. У зв'язку із такою поведінкою відповідача вона неодноразово зверталась із заявами до міліції, але належних заходів впливу до чоловіка вжито не було. Її намагання налагодити стосунки ні до чого не призвели. Вся ця ситуація негативно впливає на психіку дитини. Спільне проживання з відповідачем припинили з серпня 2013 року, після чого він залишив її з дитиною та виїхав у не відомому напрямку. Відповідач дитиною не цікавиться, подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим. Позивач подала заяву, де вказала, що просить розгляд справи провести без її участі, позов підтримує повністю, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, постановивши заочне рішення відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.04.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Під час спільного проживання відповідач усиновив неповнолітнього сина позивачки [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Сторони спору про поділ майна не мають. Згідно позовної заяви, сторони сімейне життя припинили з серпня 2013 року, з вини відповідача, який зовсім не піклувався про побудову нормальних сімейних відносин у родині, зловживав спиртними напоями, перебуваючи у нетверезому стані постійно влаштовував сварки під різними приводами, під час яких ображав її нецензурною лайкою, погрожував побиттям та підпалом будинку, де вони мешкали. Відповідач проживає окремо від них; ніяких стосунків з дружиною та дитиною не підтримує. Позивач примирення вважає не можливим. Суд, також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони проживають окремо, позивач примирення не бажає, а відповідач на розгляд справи не явився та не просить надати їм строк на примирення. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам позивача.

Outcome: approved