Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом та просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 21 серпня 1998 року до [INFO]; припинити право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] ; визнати за позивачем право власності на Ѕ частини квартири № [ADDRESS] , в порядку розподілу спільної сумісної власності; визнати за позивачем право власності на Ѕ частини квартири № [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності в цілому на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що однокімнатна квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить батьку позивача [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 квітня 1999 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, реєстр № 3216/2 від 26 квітня 1999 року. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями за законом після його смерті залишилися дружина померлого - [PERSON] та дочка - позивач по справі. За життя [PERSON] залишив заповіт, яким усе своє майно, яке складається з Ѕ частини квартири [ADDRESS] , заповів своїй дружині [PERSON] , яка спадщину прийняла, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, але свої спадкові права на 1/2 частини вказаної квартири не оформила. [INFO] [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем за законом після її смерті є [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав, позивач звернулася з заявою до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки відсутні документи, що підтверджують факт родинних стосунків зі спадкодавцем. При цьому, [PERSON] з 03 червня 1998 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею за вказаною адресою також була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , з якою вони жили однією сім`єю до дня смерті останньої - [INFO]; позивач фізично та матеріально допомагала [PERSON] , своєчасно купувала їй ліки та продукти харчування і поховала її за власні кошти. За вказаних обставин, на думку позивача, вона має право на спадщину після смерті [PERSON] на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , як спадкоємець четвертої черги, що змусило [PERSON] звернутися до суду з позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 липня 2019 року відкрито провадження по справі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2019 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення доказів та зобов`язано Відокремлений підрозділ Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області надати відомості. 21 серпня 2019 року представником позивача - [PERSON] до справи долучені додаткові письмові докази. Представник [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву, в якій підтримала вимоги позивача, просила їх задовольнити в повному обсязі, також просила розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача. Представник Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Будь-яких інших заяв та клопотань сторонами не надано. Суд, розглянувши заяви учасників судового розгляду, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 12 квітня 1999 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, реєстр № 3216/2 від 26 квітня 1999 року, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] . За архівними матеріалами КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року право приватної спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано в цілому за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 12 квітня 1999 року відділом приватизації Харківського міжміського бюро технічної інвентаризації, про що внесено запис в реєстрову книгу БТІ № 24 під реєстровим № 3216/2 від 26 квітня 1999 року; квартира однокімнатна, загальною площею 33,20 кв.м., житловою площею 30,70 кв.м.; згідно матеріалів технічної інвентаризації станом на 10 травня 2019 року самочинного переобладнання за вказаною адресою не виявлено; загальна площа квартири збільшилася на 0,70 кв.м. за рахунок змін методики розноски площ, про що свідчить лист Комунального підприємства «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» № 191 від 14 травня 2019 року. Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] , виготовлений Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» станом на 10 травня 2019 року на ім`я [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до 1, 2 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом; у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду; виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, при цьому відповідно до частини 3 цієї статті, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Суд, аналізуючи надані докази в їх сукупності приходить до висновку, що вимога позивача про припинення права спільної сумісної власності підлягає задоволенню та вважає, що необхідно припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , при цьому виходить з того, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками спірної квартири, частки співвласників не виділені, та визнає за [PERSON] право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , при цьому виходить з того, що розмір часток співвласників у спільній сумісній власності на спірну квартиру не визначався, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 01 квітня 2005 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, запис № 72 від 01 квітня 2005 року. Після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який на день смерті постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області звернулась дружина спадкодавця - [PERSON] , яка на день звернення проживала за вищевказаною адресою, із заявою про прийняття спадщини, згідно заповіту посвідченого 21 березня 2005 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Полторацькою Л.М., реєстр № 201; її заява прийнята державним нотаріусом 13 липня 2005 року, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 830 та на підставі цієї заяви заведена спадкова справа № 420/2005, про що свідчить лист Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області № 3348/01-16 від 14 серпня 2019 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 22 жовтня 2018 року виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, запис № 220 від 22 жовтня 2018 року. Відповідно до листа Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області № 3348/01-16 від 14 серпня 2019 року, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка на день смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області звернулась [PERSON] , яка на день звернення проживала за вищевказаною адресою, із заявою про прийняття спадщини; її заява прийнята нотаріусом 08 листопада 2018 року, зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 762 та на підставі цієї заяви заведена спадкова справа № 270/2018; інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини в шестимісячний строк не зареєстровано. 04 травня 2019 року [PERSON] звернулася до Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на належну спадкодавиці частку у праві власності на квартиру [ADDRESS] ; заявнику відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 04 травня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки відсутні документи, що стверджують факт родинних стосунків зі спадкодавцем. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначені ч. 1 ст. 315 ЦПК України; відповідно до частини другої вказаної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При вирішенні питання про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 21 серпня 1998 року до [INFO], судом досліджені наступні докази та встановлено наступне. Відповідно до довідки № 5985, наданої виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 03 червня 1998 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту депутата Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області Пилипенко О.О. від 30 травня 2019 року, [PERSON] з 03 червня 1998 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] ; за вказаною адресою також була зареєстрована [PERSON] , з якою вони проживали однією сім`єю до дня смерті останньої - [INFO] ; [PERSON] допомагала фізично та матеріально [PERSON] , своєчасно купувала ліки та поховала її за власні кошти. Аналізуючи, надані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , у період з 21 серпня 1998 року до дня смерті [PERSON] - [INFO] та задовольняє вимогу позивача про встановлення факту, що має юридичне значення. Також суду надано: копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видано 06 квітня 1979 року Коротичанською селищною радою Харківського району Харківської області, де вказано, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками записано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , запис № 33 від 06 квітня 1979 року; копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , що видано 21 серпня 1998 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, де вказано, що 21 серпня 1998 року одружилися [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , прізвище дружини після одруження « [PERSON] », запис № 43 від 21 серпня 1998 року; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 57217470, сформована 14 серпня 2019 року Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 57217497, сформована 14 серпня 2019 року Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 57217542, сформована 14 серпня 2019 року Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області; інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 57217554, сформована 14 серпня 2019 року Харківською районною державною нотаріальною конторою Харківської області. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини за ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтями 1269 та 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець який на час відкриття спадщини проживав постійно із спадкодавцем, вважається, що прийняв спадщину, якщо не подав заяву про відмову від спадщини, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , оскільки судом визнано, що позивач проживала зі спадкодавицею однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , у період з 21 серпня 1998 року до дня смерті [PERSON] - [INFO] , протягом шести місяців з дня відкриття спадщини звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, інших спадкоємців у померлої немає, суд задовольняє вимоги позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом та визнає за нею право власності на Ѕ частини квартири № [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , при цьому також враховує, що судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину за заповітом на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Також суд задовольняє вимогу позивача про визнання за нею права власності в цілому на квартиру [ADDRESS] , при цьому виходить з того, що Ѕ частини спірної квартири належить [PERSON] на праві власності в порядку розподілу спільної сумісної власності та право власності на Ѕ частини цієї квартири визнано судом за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Таким чином, суд повністю задовольняє вимоги позивача.

Outcome: approved