Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 04 серпня 1990 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 279. Неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач вказує, що спільне життя сторін не склалося у зв'язку із взаємними непорозуміннями один одного, у зв'язку з чим з вересня 2017 року шлюбні стосунки сторін припинені. Спільне господарство не ведеться. Спір про поділ майна відсутній. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутністю, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 04 серпня 1990 року у відділі реєстрації актів громадянського стану м.Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 279. Неповнолітніх дітей сторони не мають. На даний момент подружжя припинило шлюбні відносини, не підтримує їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Оскільки судом не встановлено наміру позивача відновити дошлюбне прізвище, то суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити прізвище обране під час реєстрації шлюбу, тобто «[PERSON]». Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що у разі, коли сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як убачається з матеріалів справи, позивач звільнена від сплати судового збору, тож суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення суми судового збору в розмірі 704,80 грн. з відповідача на користь держави.

Outcome: approved