Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просила суд винести рішення, яким встановити факт проживання [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON]; визнати за позивачем право власності на ? частку житлового будинку літ. А-1, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та інших споруд загальною площею 70 кв. м. в порядку спадкування за законом у четверту чергу після смерті чоловіка [PERSON], з яким вона проживала без реєстрації шлюбу; визнати за позивачем право власності на ? частку земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,0577 га, в порядку спадкування за законом у четверту чергу після смерті чоловіка [PERSON], з яким вона проживала без реєстрації шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] року помер чоловік позивача, з яким вони проживали однією сім'єю протягом останніх 17 років його життя без реєстрації шлюбу. 02.04.2002 року вони придбали 17/100 будинку та споруд [ADDRESS]. У тому ж році вони продали зазначену частину будинку і споруд та придбали окремий будинок за [ADDRESS] та у січні 2014 року отримали документи про реєстрацію права власності на земельну ділянку за цією ж адресою. Будинок та земельна ділянка були оформлені між ними зі спадкодавцем порівну, вони спільно мешкали у цьому будинку та утримували його аж до смерті [PERSON] Разом із позивачем та спадкодавцем мешкала донька позивача - [PERSON], [INFO]. Внаслідок смерті спадкодавця, [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої увійшли майнові права на майно, яке належало йому на праві власності: ? будинку [ADDRESS] та ? земельної ділянки [ADDRESS] Інших співвласників як і інших спадкоємців окрім позивача немає. У зв'язку із тим, що спадкодавець за життя не склав заповіт, спадщина була фактично відкрита за законом за заявою позивача від 18.07.2014 року, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивач не надала рішення суду про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, так як їх шлюб не було зареєстровано у відділі РАЦС. Позивач фактично прийняла спадкове майно 04.03.2014 року, бо на час відкриття спадщини мешкала разом із спадкодавцем за однією адресою. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просила задовольнити свої позовні вимоги. У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, при цьому посилався на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутністю або про перенесення розгляду від нього не надходило. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила суду, що позивача та її померлого чоловіка вона знає з 2002 року, відколи вони переїхали до придбаного ними будинку, де вони проживали разом із донькою позивача. Вона є їхньою сусідкою та проживає біля їхнього будинку. У них були добрі стосунки та взаємовідносини які притаманні родинним. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з позивачем вони являються сусідами, з 2002 року, коли вони переїхали до цього будинку. Разом із донькою та померлим [PERSON] вони проживали як одна родина. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач являється її рідною матір'ю, а померлий вітчим [PERSON], був їй як рідний батько. З 2002 року, коли вони придбали будинок, почали проживали усі разом у ньому. Відносини які панували у родині були дуже добрими, вітчим піклувався про них із матір'ю та ставився до неї як рідний батько. Допитана у якості свідка [PERSON] суду повідомила, що позивача та її померлого чоловіка знає з 1996 року, вони разом працювали та дружили увесь цей час. Спочатку вони усією сім'єю разом із донькою проживали у батьків позивача, проте згодом придбали будинок за адресою: [ADDRESS]. Будинок та землю оформили на двох, проте брак не зареєстрували у встановленому законом порядку, оскільки померлий [PERSON] вважав, що якщо вони проживають разом, то реєструвати шлюб не має необхідності. Відносини у них були родинні, вони дуже добре ставилися один до одного, та були однією сім'єю. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с. 7). За життя, померлому на праві приватної сумісної власності належала ? частка домоволодіння № 13, розташованого на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу домоволодіння від 22 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] (а.с. 9). Після укладення договору, 23 вересня 2002 року було видане реєстраційне посвідчення, відповідно до якого Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації посвідчило, що домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності, що записано в реєстрову книгу № 625 за реєстровим № 1434-16 (а.с. 10). Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою: [ADDRESS] інвентарний номер 28759, реєстровий номер 625-1434-16 власниками вищезазначеного домоволодіння є [PERSON] у розмірі ? частки та [PERSON] у розмірі ? частки (а.с. 11-17). Також, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08.01.2014 року, індексний номер 15857332, земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних частках (а.с. 18), що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 15861345 від 08.01.2014 року, номер запису про право власності 4181129 (а.с. 19). Згідно акту щодо останнього місця проживання [PERSON], 1960 року народження, сусіди позивача та спадкодавця склали зазначений акт про те, що з серпня 2002 року і до моменту своєї смерті, [PERSON], чоловік [PERSON], з яким вона фактично весь цей час проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, постійно мешкав разом з останньою у їх власному будинку (а.с.20). Крім того, факт проживання однією сім'єю також підтверджується наявністю раніше придбаної спільної власності, яку позивач та спадкодавець придбали разом, що підтверджується договором дарування частини домоволодіння від 02 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом О.І. Черновою, яке зареєстроване в реєстрі за № 1658 (а.с. 8) Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення майнових прав громадян. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] проживав разом із позивачем, однією сім'єю з 1998 року (а за вказаною адресою: [ADDRESS] - з 2002 року) і до моменту смерті, а тому позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім'єю протягом останніх 17 років до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], який помер [INFO] підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на ? частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та ? частку земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач - [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За приписами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач, яка є спадкоємицею четвертої черги, звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з огляду на те, що нею не доведено факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 вересня 2014 року (а.с. 42). Відповідно до абзацу 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва саме з підстави не надання нотаріусу доказів проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а саме, рішення суду про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, яке набрало законної сили. Враховуючи що в судовому порядку встановлений факт проживання [PERSON] однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON], позивач має право в загальному порядку звернутися до нотаріальної контори для оформлення права власності на спадщину за законом. З огляду на наведене суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] на ? частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та ? частку земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 0,0577 га, є безпідставними та заявленими передчасно, оскільки у позивача відсутні перешкоди в оформленні права власності в порядку спадкування за законом у встановленому законом порядку через нотаріальну контору, а тому в частині вимог про визнання права власності на нерухоме майно слід відмовити. На підставі ст.ст. 1296, 1297 ЦК України, та

Outcome: partial