Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Казанківської селищної ради Казанківського району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що позивач з 06 травня 1999 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивач дізналася від мешканців селища, про будинок за вказаною адресою в якому декілька років ніхто не проживав, та не користувався ним в інший спосіб. Сусіди повідомили позивача, що попередні власники будинку померли, їх родичі на прізвище [PERSON] на будинок не претендують та не користуються. [PERSON] підтвердила, що частина будинку за [ADDRESS] , належала на праві власності її покійному чоловіку [PERSON] , інша частина - покійній [PERSON] , які вони успадкували після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Родичі покійних власників будинку [PERSON] та [PERSON] передали позивачу будинок у володіння та користування. У 2001 році [PERSON] та [PERSON] повідомили позивача, що не мають до неї жодних претензій щодо володіння вказаним будинком, від оформлення своїх прав власності на будинок відмовилися. Відповідно, на той момент у позивача, як володільця будинку, не було сумнівів у тому, що на будинок не претендують інші особи і вона має усі підстави для отримання права власності на нього. З того часу позивач переоформила особові рахунки по оплаті послуг за енергопостачання та оплату земельного податку за користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку на свого чоловіка. В 2004 році позивач замовила та оплатила робочий проект на газопостачання будинку, встановила газове обладнання. В 2011 році позивач підключила водопровід та уклала договір на водопостачання. З моменту оформлення рахунків на оплату комунальних послуг, їх оплачує позивач. В 2017 році, позивач замовила та отримала технічну документацію на будинок. За весь час володіння будинком ніхто не мав до позивача жодних претензій та не висловлював своїх заперечень стосовно її проживання в будинку. Враховуючи наведені обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю. Ухвалою суду від 12.04.2019 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Також, ухвалою суду було витребувано від Казанківської державної нотаріальної контори Миколаївської області копії спадкових справ відкритих після смерті [PERSON] та [PERSON] ; з Комунального підприємства Казанківське БТІ - інформаційні довідки щодо власника нерухомого майна та з канцелярії Казанківського районного суду Миколаївської області матеріали цивільної справи № 478/1839/17 за позовною заявою [PERSON] до Казанківської селищної ради Миколаївської області, третя особа: Казанківська державна нотаріальна контора Миколаївської області, про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку дійсним. В судове засідання учасники судового процесу не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Згідно поданої заяви від 13.05.2019 року, позивач просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за [ADDRESS] , за вказаною адресою розташований житловий будинок загальною площею 51,6 кв.м. З домової книзі для реєстрації громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] вбачається реєстрація за вказаною адресою позивача та її членів сім`ї. Відповідно до акту про підтвердження на предмет проживання від 10.01.б/р, складеного депутатом Казанківської селищної ради, позивач з 06 травня 1999 року проживає в будинку [ADDRESS] . Згідно з довідки виконкому Казанківської селищної ради від 09.01.2019 року №145/03-15/01, за вказаною адресою зареєстровано позивача, яка проживає в будинку одна. Як вбачається з листа БТІ Казанківської районної ради Миколаївської області, наданого на виконання ухвали суду від 12.04.2019 року та доданих до позовної заяви реєстраційних посвідчень, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , розмір частки 17/30 та [PERSON] , розмір частки 13/30. З досліджуваної судом копії спадкової справи № 171 до майна померлого [PERSON] , заведеної 26.03.1997 року, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] . З поданих до нотаріуса заяв вбачається, що спадкоємець [PERSON] відмовилася від частини спадщини на користь сина [PERSON] , а [PERSON] прийняв спадщину, зокрема 13/30 частки житлового будинку по [ADDRESS] . З досліджуваної судом копії спадкової справи № 5 до майна померлої [PERSON] , заведеної 15.12.1998 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] та на підставі заповіту, складеного 11.07.1998 року заповіла все своє майно [PERSON] Відповідно до заяви [PERSON] від 09.01.1999 року, останній прийняв спадщину. Згідно з копії свідоцтва про смерть, виданого 05.10.2015 року, серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . З досліджених судом матеріалів цивільної справи №478/1839/17, провадження №2/478/95/2018 вбачаються обставини, що 20.03.1997 року позивач - [PERSON] придбала за розпискою у [PERSON] та [PERSON] 13/30 часток та Ѕ частки відповідно, житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Договір - купівлі продажу вказаного житлового будинку укладено не було через смерть [PERSON] та [PERSON] Відповідно до рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 15.03.2018 року у справі № 478/1839/17 в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу вказаного житлового будинку дійсним було відмовлено. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.05.2018 року, рішення суду першої інстанції у справі № 478/1839/17 було скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено. Встановивши наведені обставини та вирішуючи спірні правовідносини у даній цивільній справі, суд керується наступним. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Таким чином, набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Згідно з п.п.9 та 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, що: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно з положеннями ст.ст.335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. В той же час, судом за результатами дослідження копій спадкових справ встановлено коло спадкоємців померлих [PERSON] та [PERSON] , а саме: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, оскільки позивач звернулася з даним позовом до Казанківської селищної ради Миколаївської області, за наявності спадкоємця, а саме - [PERSON] який прийняв у спадщину частину спірного житлового будинку, суд приходить до висновку що Казанківська селищна рада Миколаївської області не може вважатись неналежним відповідачем у справі, позаяк не може претендувати на цей будинок. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через його пред`явлення до неналежного відповідача. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд враховує, що судові витрати сторін складаються із суми судового збору в розмірі 768,40 грн., сплаченого позивачем за звернення з позовом до суду, який відповідно до ст.141 ЦПК України покладається на позивача. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed