Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

Позивачі 14 травня 2014 року звернулися до суду з вказаним позовом, в якому зазначили, що 5/12 частин домоволодіння [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 1983 року. 1/6 частина вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 червня 1975 року. 5/12 частин домоволодіння належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 вересня 1983 року, посвідченого Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 1-5388. В спірному домоволодінні зареєстровано місце проживання позивача [PERSON], відповідача, та третьої особи [PERSON]. З відповідачем [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.06.1996 року, на даний час позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою про розірвання шлюбу. В квітні 2002 року між сторонами припинені подружні стосунки, та з цього часу відповідач в домоволодінні не проживає, в ньому відсутні його особисті речі. Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач [PERSON], яка також є представником за довіреностю [PERSON], у судове засідання не з`явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у відсутність позивачів, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, проти заочного розгляду справу не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Треті особи у судове засідання не з'явилися, про день і час проведення слухання справи повідомлялися належним чином. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 5/12 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29 вересня 1983 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим 1-5388 (а.с.7). 1/6 частина вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 10 червня 1975 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 1-2576 (а.с.11). Інша 5/12 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 29 вересня 1983 року Другою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим 1-5388 (а.с.9). Встановлено, що в домоволодінні [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.19). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 червня 1996 року (а.с.9). Як пояснила в судовому засіданні позивачка на даний час до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська подана позовна заява про розірвання шлюбу, оскільки з квітня 2002 року між сторонами припинені шлюбні стосунки та з цього часу у спірному домоволодінні відповідач не проживає, в ньому відсутні його особисті речі, що також підтверджується актом обстеження домоволодіння за підписом голови квартального комітету № 11 (а.с.20). Судом встановлено та підтверджено показаннями у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], що відповідач в спірному домоволодінні не проживає, в домоволодінні відсутні його особисті речі, відповідач добровільно покинув будинок. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірному домоволодінні, то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, домоволодінням [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у належному позивачам домоволодінні порушує їх право як співвласників, і тому вважає, що вимоги позивачів є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати, понесені нею по оплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного, і

Outcome: approved