Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернулася у суд із вказаним позовом, в обґрунтування позову зазначила, що вона була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Колос». При проведенні розпаювання земель КСП «Колос» її було включено до списку осіб, які мають право на земельну часту (пай). У 1997 року їй була виділена земельна частка (пай), розміром 5,58 умовних кадастрових гектарів, розташована в КСП «Колос» с. Вовчанскі Хутори Вовчанського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0088603, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 528 від 11 серпня 1997 року. На цей час вищевказаний оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено, про що у Вовчанській районній газеті «Хлібороб» за № 39 від 24 вересня 2016 року опубліковано відповідне оголошення. На її усне звернення до Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області про втрату сертифікату, роз`яснено, що видача дубліката документа на сьогодні є не можливою, вирішувати це питання необхідно в судовому порядку. Підтвердженняїї права на земельну частку (пай) є важливим, оскільки надасть змогу реалізувати в подальшому її права та інтереси, отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, укласти договір оренди тощо. Попередній догорів оренди землі на вказаний пай був укладений у 2000 році, на даний час для укладання договору оренди необхідно надати правовстановлюючий документ. Просила визнати за нею право на земельну частку (пай), розміром 5,58 умовних кадастрових гектарів по КСП «Колос» розташовану в с. Вовчанські Хутори Вовчанського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0088603, виданого Вовчанською райдержадміністрацією Харківської області, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 528 від 11 серпня 1997 року. В судове засідання сторони не з`явилися, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, а саме: з довідки відділу у Вовчанському районі Головного управління держгеокадастру у Харківській області № С-73/0-0.23, 16-56/137-20 від 15 травня 2020 року, суд вбачає, що за [PERSON] в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Колос», 11 серпня 1997 року зареєстрований сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0088603, за № 528. Цильове призначення земельної частки (паю), посвідченої сертифікатом: ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату ( уточнений) - 5, 58 умовних кадастрових гектари. Грошова оцінка земельної частки (паю) (згідно уточненої площі) на 01 січня 2020 рок становить: 141 173 грн. 30 коп.(а.с. 5) З фотокопії договору оренди земельної ділянки від 12 лютого 2000 року, суд вбачає, що між [PERSON] та СТОВ Агрофірма «Колос» було укладено договір оренди землі. (а.с. 6) З оголошення у районній газеті Хлібороб № 39 від 24 вересня 2016 року, суд вбачає, що земельний сертифікат серія ХР № 0088603, зареєстрований в Книзі реєстрації за № 528, виданий 11 серпня 1997 року на ім`я [PERSON] , загублений. (а.с.7-8) Відповідно ч. 3 ст. 2 Земельного кодексу України, захист права громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема визнання права. Згідно ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» за своєю правовою природою право на земельну частку (пай) є речовим правом вимагати виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що за вартістю відповідає частці особи у сільськогосподарських угіддях, переданих у колективну власність відповідної юридичної особи. Правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям.» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Сертифікат на право на земельну частку (пай) за своєю суттю має не зовсім правовстановлююче, а більш право посвідчуюче значення. Такий висновок випливає з позиції законодавця, закладеній у норми ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», згідно якої сертифікат на право на земельну частку (пай) є лише основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), і документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Таким чином, пред`явлений позов не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. В зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позивач має право на спірну земельну ділянку. На підставі викладеного,

Outcome: approved