Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що 23 листопада 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що Василівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області був зроблений актовий запис за №07. Від шлюбу з відповідачем народився син - [PERSON], [INFO].На даний час вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Оскільки відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку утримувати дитину, вона змушена звернутися за стягненням аліментів до суду. Позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу на утримання дитини, при цьому виходить з того, що з 01 січня 2016 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» на одну особу віком від 6 до 18 років становить 1455 гривень, тобто для нормальної життєдіяльності їх дитини щомісячно необхідно витратити не менше вказаної суми. Відповідач працює в ТОВ «Агрос» на посаді механізатора, де отримує середню заробітну плату у розмірі близько 5 000 гривень і може надавати допомогу на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу). При визначенні розміру аліментів час у зазначеному розмірі позивач просить врахувати суд, що дитині необхідні нормальні харчування, одяг та інші речі для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.12), у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву, за якою просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.22). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно повідомлення про вручення судової повістки про виклик до суду (а.с.19,20), у судове засідання не з'явився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував (а.с.21). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не з'явились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 23 листопада 2005 року, який зареєстрований Василівською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №07 (а.с.4), в період якого у них народився спільний син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Спільний син сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що вбачається з довідок виконавчого комітету Солонянської селищної ради за №404, №405 від 28 березня 2016 року (а.с.6,7). В судовому засіданні встановлено, що будь-якої домовленості щодо розміру щомісячного утримання сина між сторонами не досягнуто, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який офіційно працевлаштований трактористом-машиністом с/г виробництва в СГ ТОВ «Агрос», де отримує заробітну плату (а.с.8), стан здоров'я як відповідача, так і дитини, її вік та потреби і вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у частці від його заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей, а відповідач не заперечував проти задоволення позову, про що зазначив у своїй заяві (а.с.21), що приблизно дорівнює половині прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України відповідач не має. Крім цього, у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved