Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення грошової суми за наступними підставами. 01 вересня 2011 року відповідач [PERSON], згідно боргової розписки, позичив у позивача 40 000 гривень у строк до 01 листопада 2013 року. Відповідачка вказаний борг не повернув та ухиляється від його погашення, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду. Просить стягнути з відповідача суму боргу, тобто 40 000 гривень. Позивач у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні 01 вересня 2011 відповідач згідно боргової розписки, позичив у позивача 40 000 гривень. Також в розписці вказано, що відповідач повинен повернути його строк до 01 листопада 2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (кредитор) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути кредитору таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з часу передачі грошей. Однак в порушення зазначених вимог відповідач вказаний борг в строк 01 листопада 2013 року не повернув та продовжує ухилятися від його погашення. Відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір не обкладеного податком мінімуму доходів громадян. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження договору позики і його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, що посвідчує передачу йому кредитором певної грошової суми. Згідно ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається укладений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв'язку. Отже, розписка, написана відповідачем є документом, що підтверджує вчинення правочину між сторонами. Враховуючи судову практику, що склалась по справам цієї категорії, та конкретні обставини даної справи, суд прийшов до висновку, що беззастережними доказами, які мають бути покладеними в основу при прийняті рішення, є письмові докази, зокрема розписка (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до положень ст. 530 ЦК України, зобов'язання підлягають виконанню у строки, встановлені договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. Отже, відповідач порушив права позивача неповерненням позики, тому вони підлягають захисту, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за розпискою від 01 вересня 2011 року в сумі 40 000 гривень 00 копійок підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд з урахуванням того, що це майновий спір та позивач сплатив судові витрати згідно до вимог закону та не просить їх відшкодувати, то суд не розподіляє судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved