Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Павлоградський завод автоматичних ліній і машин» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 06.04.2011 року вона була прийнята на роботу до відповідача на посаду контролера 4 го розряду відділу технічного контролю. 28.11.2014 року вона буда звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з необхідністю догляду за дочкою інвалідом 1групи.Утворилась заборгованість по заробітній платі яка складає 5\~500 грн. і яка була сплачена частками остаточно 18.05.2015 року. Просить стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 28.11.2014 рок по 18.05.2015рік у сумі 11 894 грн. Позивач у позовній заяві посилається на те, що неправомірними діями відповідача ії завдана моральна шкода, оскільки вона не мала можливості користуватися заробленими нею грошима, змушена позичати гроші в борг. Ці обставини сильно пригнічують її, не дають спокою. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позов та просили його задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав , надав пояснення в судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази наявні у матеріалах справи, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову частково, з огляду на наступне.\~\~ Відповідно до вимог ст.. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що наказом № 25 -к від 06 квітня 2011 року прийнято [PERSON] на посаду контролера 4 - го розряду відділу технічного контролю(а.с.3). 28.11.2014 року згідно наказу № 99- к від 27.11.2014 року звільнено позивача за власним бажанням у звязку з необхідністю догляду за дочкою інвалідом 1групи (а.с.3). Згідно довідки про заборгованість по заробітній платі [PERSON] слідує, що заборгованість по заробітній платі складає в розмірі 11\~177,23 гривень (а.с.17), яка остаточно була виплачена позивачу 18.05.2015 року. -\~\~1000 грн. - 18.12.2014р., 400 грн -22.12.2014р.,1000грн.- 22.12.2014 р., 300 грн. - 12.02.2015 р., 200 грн. - 30.03.2015 р., 6010,41грн. - 08.05.2015 р., 2266,82 грн.- 18.05.2015р. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, спору між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі не існує, а тому у відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24.12.1999року « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.\~\~ Як вбачається із матеріалів справи, позивач [PERSON] звільнилася 28.11.2014 року, заборгованість по заробітній платі відповідачем позивачу сплачена 18.05.2015 року, що підтверджено довідкою відповідача, та сторонами у судовому засіданні, тобто час затримки розрахунку за цей період складає 120 робочих днів. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Відповідно до довідки відповідача розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 84 грн. 96 коп., що не оспорюється сторонами.(а.с.25). Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу складає 10 195 гривень 20 коп.\~\~з розрахунку 84,96 гривень. (середньоденний заробіток) х 120 (кількість днів затримки) = 10 195 гривень 20 копійок. Розглядаючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач тривалий час не сплачував заробітну плату позивачу, не розрахувався з останньою при звільненні, чим порушив її законні права на своєчасну оплату праці і тим самим привів до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків. З урахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, їх давності, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в сумі 500 грн. відповідно до ст. 237-1 КЗпП України. З врахуванням викладеного, для суду вбачаються правові підстави для часткового задоволення, в межах позовних вимог, до про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вирішуючи відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в частині задоволення вимог матеріального характеру в сумі 243 грн. 60 коп. і\~в частині моральної шкоди -243 грн. 60 коп., а всього\~\~487,20 гривень.

Outcome: partial