Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,9139 га кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], розташовану на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, якому вказана земельна ділянка належала на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серії [NUMBER], виданого Новомосковською райдержадміністрацією 11 грудня 2003 року, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01-03- 126-00579/345. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку, належну йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, площею 3,9139 га, знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] за життя складено заповіт, посвідчений секретарем виконкому Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, за яким, належну спадкодавцю земельну ділянку, вказану вище, він заповів позивачу. Маючи намір прийняти спадщину, 29 листопада 2014 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. Проте у прийнятті заяви позивачу відмовлено в зв'язку з відсутністю оригінала правовстановлюючих документів на заявлене спадкове майно на ім'я померлого [PERSON]. означена відмова перешкоджає позивачу в реалізації її спадкових прав та є підставою для звернення до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала, вказуючи, що за волевиявленням спадкодавця, належне йому майно у вигляді земельної ділянки повинне бути визнане за нею, як спадкоємицею за заповітом. Представники відповідача, третьої особи-1 в судове засідання не з'явилися. Надали суду заяви, згідно яких просили розглянути справу за їх відсутності. Не заперечили проти задоволення позову. Судом в судовому засіданні залучено в якості третьої особи [PERSON], яка в судовому засіданні 11 січня 2016 року просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи на звернення нею до нотаріальної контори за отриманням спадщини за законом після смерті батька - [PERSON] Коли вона дізналась про наявність заповіту, не погодилась із розподілом спадкового майна, визначеного батьком. Водночас, в судовому засіданні 29 січня 2016 року третя особа позов визнала та просила його задовольнити. Надала суду на огляд оригінал Державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого Новомосковською райдержадміністрацією 11 грудня 2003 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01-03- 126-00579/345. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення сторін приходить до переконання, що позовні вимоги обґрунтовані частково та підлягають задоволенню частково, з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] /а.с.8/ - батько позивача - [PERSON] та третьої особи [PERSON] /а.с.37, 40/. У відповідності до оглянутого в судовому засіданні правовстановлюючого документу, який станом на момент розгляду справи знаходиться у [PERSON], на підставі Державного акту серії [NUMBER], виданого Новомосковською райдержадміністрацією 11 грудня 2003 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 01-03-126-00579/345 [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,9139 га кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області. 18 грудня 2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Виконавчого комітету Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області та зареєстрований в реєстрі за № 608, за яким заповів все своє майно [PERSON] /а.с.34/. У відповідності до матеріалів спадкової справи, 26 червня 2014 року до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. звернулася із заявою про прийняття спадщини [PERSON] /а.с.30/ 26 листопада 2014 року до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. звернулася [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 3,9139 га /а.с.38/. Постановою Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. від 26 листопада 2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через пропуск строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини /а.с.42/. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2015 року [PERSON] визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини - три місяці /а.с.44/. 27 березня 2015 року до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини /а.с.43/. 13 жовтня 2015 року до Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. звернулася [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 3,9139 га /а.с.46/. Постановою Приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. від 13 жовтня 2015 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно /а.с.48/. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Так, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, зазначені в заповіті. У відповідності до ст.ст.1233, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно з ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Оскільки матеріалами справи та наданими суду на огляд доказами підтверджується належність спадкодавцю позивача за заповітом на праві власності земельної ділянки, площею 3,9139 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Спаської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, заповіт спадкодавця у встановленому законом порядку не скасовано та не змінено, право власності на користь третіх осіб не відчужене, за позивачем, в порядку спадкування за заповітом підлягає визнанню право власності на 3/4 частини означеної земельної ділянки і позов підлягає задоволенню частково. Приходячи до висновку про частковість задоволення позовних вимог суд виходить з наступного. Згідно ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 11 лютого 2014 року № 1-рп/2014 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 1241 Цивільного кодексу України (справа про право на обов'язкову частку у спадщині повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця), Конституційним судом визначено, що за своєю юридичною природою свобода розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту (свобода заповіту) є одним із основоположних принципів спадкового права, при цьому вона не є абсолютною. Кодексом визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка) (абзац перший частини першої статті 1241 Кодексу). Отже, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім'ї чи найближчих родичів спадкодавця. Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непрацездатні діти», що використовується в абзаці першому частини першої статті 1241 Кодексу щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях частини третьої статті 75 Сімейного кодексу, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Так, згідно з частиною четвертою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15 липня 1999 року № 966-ХIV (далі - Закон № 966), абзацом сімнадцятим частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV з наступними змінами (далі - Закон № 1058) до непрацездатних належать, зокрема, особи, які визнані інвалідами в установленому законом порядку. Згідно частиною четвертою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку. Відповідно до абзацу сімнадцятого частини першої статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Як свідчить надане третьою особою-2 Пенсійне посвідчення № [NUMBER] серія [NUMBER], [PERSON] з 08 вересня 2010 року призначено пенсію за віком /а.с.61/. Таким чином, третя особа-2 є особою, що досягла пенсійного віку та отримує пенсію за віком, а тому - має право на обов`язкову частку у спадщині, визначену ст.1241 ЦК України. Враховуючи те, що із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись третя особа-2 та позивач, які є доньками спадкодавця, означене свідчить про наявність двох спадкоємців за законом (позивач та третя особа-2) і [PERSON], у випадку відсутності заповіту, станом на день відкриття спадщини мала би право на 1/2 частку у спадщині, а з урахуванням заповіту та положень ст.1241 ЦК України - має право на 1/4 частку у спадщині. На підставі викладеного,

Outcome: partial