Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів посилаючись на те, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу мають доньку [PERSON], яка проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Подружнє життя не склалося через різні характери та погляди на життя. Подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує лише юридично. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила шлюб розірвати, прізвище після розірвання шлюбу залишити - «[PERSON]», стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини його заробітку, судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні відповідач не зявився, надіслав на адресу суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнає, справу просив слухати в його відсутність. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 19 серпня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом РАЦС Фастівського МРУЮ Київської області, актовий запис № 320. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, збереження сімї та примирення неможливо. Дитина проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, однак згоден сплачувати аліменти. Згідно ст.56 Сімейного Кодексу України примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу. Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та роз'яснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене суд, вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в сумі 551,20 грн. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved