Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом та заявленою вимогою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Позов обґрунтований тим, що позивач є спадкоємцем, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому прийняла спадщину. Так, [INFO] померла мати позивача - [PERSON] ; на день смерті матері позивач, батько позивача [PERSON] та мати позивача [PERSON] проживали однією сім`єю за адресою [ADDRESS] . Після смерті матері відкрилась спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , зазначена квартира належала на праві власності в рівних частинах матері та батькові. Оскільки батьки позивача та позивач проживали за вказаною адресою, тому позивач та батько не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , після смерті якого позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та батька до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, де отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину в порядку спадкування за законом після смерті батька на квартиру [ADDRESS] . 15 вересня 2018 року постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки мати позивача на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Втім, як зазначається позивачем при зверненні до суду ні єдиного дня мати там фактично не проживала, брат позивача виїздив з України і зареєстрував матір за своїм місцем проживання для сплати житлових послуг. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 7); [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (укладений [INFO] р. [INFO] .), що підтверджується відповідним свідоцтвом. Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою у паспорті позивача (а.с. 6). [PERSON] померла [INFO] ; [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про смерть (а..с 8, 9). Згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 10.09.1993 р. (а.с. 13), яке видано виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 25), яке видано державним нотаріусом Четвертої Дніпровської нотаріальної контори 28.02.2019 р., донька [PERSON] [PERSON] , у тому числі з урахуванням Ѕ частки майна, від якої відмовився син спадкодавця [PERSON] , отримала спадщину на Ѕ частки квартири [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Четвертої Дніпровської нотаріальної контори від 15.09.2018 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] через те, що факт постійного проживання разом із спадкодавцем не підтверджено. Процесуальні дії у справі: -судом задоволено клопотання позивача пор виклик та допит свідків [PERSON] та [PERSON] Допитані судом свідки надали майже аналогічні пояснення, свідчив суду про те, що позивач постійно мешкала разом із своїми батьками за адресою: [ADDRESS] , тоді реєстрація місця проживання померлої [PERSON] за іншою адресою: [ADDRESS] , була лише формальною, та квартира по [ADDRESS] брату позивача, який при переїзді за кордон зареєстрував місце проживання в ній матері, тоді як в казаній квартирі вона ніколи не мешкала. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 80, ч.1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Час відкриття спадщини\~визначається ч.\~2 ст.\~1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3 статті 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Суд погоджується із доводами позивача щодо того, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність\~не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Так, статтею 33 Конституції України гарантується\~кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність\~не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно до статті 3 зазначеного вище Закону реєстрація \~внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29\~ЦК\~є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Таким чином, оскільки позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї, він в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК вважається таким, що прийняв спадщину, тому для суду з метою захисту порушених прав позивача вбачаються підстави для задоволення позовної вимоги в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК): встановлення факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, частково задовольняючи позов, суд керується тим, що в силу ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК України). Таким чином, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин (належність квартири за адресою [ADDRESS] померлим батькам позивача на праві спільної сумісної власності) частка [PERSON] , на яку відкрилася спадщина після її смерті, становить Ѕ, яка успадкована донькою померлої (позивачем) та чоловіком померлої. Відтак, частка позивача складає Ѕ : 2 = ј. Що стосується іншої ј частки в зазначеному вище спадковому майні, яка успадкована чоловіком померлої [PERSON] , то оформлення спадкових прав позивача на зазначену частку має відбуватися шляхом звернення до нотаріуса з означеного питання, оскільки спір на даний час з приводу цієї частки відсутній.

Outcome: partial