Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона з відповідачем 23 жовтня 2015 року зареєструвала шлюб. Від цього шлюбу є син [PERSON], 02.12.2016 р. н. Сімейні стосунки не склалися із-за різних поглядів на сімейне життя та обовязки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. З жовтня 2017 року вони не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Спору про поділ майна між ними немає. Відповідач на протязі останніх 8 місяців кошти на потреби дитини надає нерегулярно та в недостатній для нормального розвитку дитини кількості. Він ухиляється від сплати аліментів в добровільному порядку. Вважає, що збереження сімї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна, а тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 779 (сімсот сімдесят девять) грн. 50 коп. на місяць до досягнення донькою повноліття, починаючи з дня звернення до суду та понесені нею судові витрати. Позивачка в підготовче судове засідання не з'явилася, звернулася з письмовою заявою, в якій просила суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, звернувся з письмовою заявою, в якій просив суд справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнає і не заперечує проти задоволення позову. Судом встановлено, що сімя сторін розпалась, її зберегти неможливо, а тому шлюб між ними потрібно розірвати, відновити позивачу її дошлюбне прізвище Пономаренко. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 184 ч. 2 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що відповідач працездатний, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей він не має, стягнень за виконавчими документами не проводиться, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. А тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягувати аліменти в твердій сумі на утримання дитини в розмірі 779 (сімсот сімдесят девять) грн. 50 коп. щомісячно. Крім того з відповідача мають бути стягнуті судові витрати по справі в сумі 704 грн. 80 коп. на користь держави та на користь позивача 704, 80 грн. суму судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved