Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про витребування із незаконного володіння від [PERSON] майно, а саме: металопластикові вікна в кількості 9 штук; броньовані двері, металопластикові двері; металеві решітки; жалюзі або еквівалентну суму. Посилаючись на те, що вона домовилася з відповідачкою про придбання 2 земельних ділянок в СТ «Сатурн», на яких розташований садовий будинок. Проте, в письмовій формі угоду між сторонами оформлено не було, оскільки на момент її укладення у відповідачки не були в повному обсязі готові документи про право власності на зазначений будинок та земельні ділянки. [PERSON] також вказувала на те, що нею було передано [PERSON] аванс в сумі 25 000 грн. 00 коп., а згодом ще 5 000 грн. 00 коп., однак розписки про передачу грошей не було складено, оскільки вона не мала сумнівів в намірі відповідачки продати земельні ділянки та садовий будинок в майбутньому. Також позивачка зазначала, що після передачі [PERSON] суми авансу вона здійснювала облаштування та ремонт садового будинку, на що витратила значні кошти. На виконання рішення суду про усунення перешкод у користуванні майном, державний виконавець актом опису й арешту майна вніс, її з чоловіком, майно, оскільки при складанні відповідного акту вони не були присутніми. Відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що між сторонами була домовленість про купівлю-продажу 2 земельних ділянок в СТ «Сатурн», на яких розташований садовий будинок. Відповідачем надано на прохання позивача надано були передані ключі від дачного будинку для його облаштування. Позивачка вказує, що за період проживання в дачному будинку відповідача, що знаходиться на ділянці [ADDRESS], нею були замінені металопластикові вікна в кількості 9 штук; встановлені броньовані двері, металопластикові двері, металеві решітки та жалюзі. На підтвердження даних фактів позивачкою надані: товарний чек № 316 від 16.06.2011 року про придбання будівельних матеріалів на загальну суму 12618 грн. 00 коп.; накладна № 128 від 28.06.2011 року про придбання металевих та броньованих дверей, решітки та жалюзей [PERSON] на загальну суму 19505 грн. 00 коп. Згідно акту № 315 від 29.06.2011 року про приймання виконаних робіт, виконавцем ТОВ «Легион-Оил» виконані послуги по установці метало пластикових вікон в кількості 9 шт., монтаж вагонки - 32 кв. м., установка броньованих дверей та решіток у кількості 1-4 шт., настил леноліуму - 26 кв. м. та стяжка - 38 кв. м. за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 8721 грн. 00 коп.. Замовлення прийняла [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 30 вересня 2014 року зобов'язано [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні її майном, а саме земельними ділянками № 71, № 92 площею відповідно 0,0177 га та 0,0412 га, що розташовані в СТ «Сатурн-2» в межах території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та не чинити [PERSON] перешкоду у користуванні садовим будинком, що знаходиться на ділянці [ADDRESS] шляхом повернення ключів від вказаного садового будинку. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно наданих позивачем товарних чеків на придбання будівельних матеріалів не вбачається, що саме позивачем були придбані будівельні матеріали для ремонту дачного будинку що знаходиться на ділянці [ADDRESS], які належать на праві власності відповідачу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, [PERSON] не є особою, яка у встановлений законом спосіб набула право власності на спірний дачний будинок та земельні ділянки [ADDRESS]. Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до пункту 3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» до речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння, позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності. Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. По суті, це вимога власника, який не володіє майном, повернути майно в натурі. До умов пред'явлення віндикаційного позову належать такі: 1) власник чи титульний володілець не повинен мати можливості здійснювати фактичне володіння над річчю; 2) майно, яке хоче повернути колишній власник чи титульний володілець, збереглося в натурі та перебувало у фактичному володінні іншої особи; 3) майно, яке підлягає віндикації, має бути індивідуально визначеним. З роз'яснень, що містяться в пункті 4 цього Листа вбачається, що власник майна не може витребувати його з незаконного володіння іншої особи за сукупної наявності трьох умов: набувач має бути добросовісним набувачем - він не повинен знати, що купує майно не у власника; майно має бути придбане за гроші, тобто повинно бути саме купленим; власник має втратити володіння цим майном із власної волі, тобто майно має бути передане власником за договором (схову, майнового найму) іншій особі, яка б продала його добросовісному набувачеві. Пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього. Крім того, відповідно до ст. 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Для того, щоб з'ясувати на яку суму збільшилась вартість садового будинку внаслідок поліпшень та чи можливо такі поліпшення відокремити, представником позивача заявлялося клопотання про призначення судової будівельно-техніченої експертизи. 21 червня 2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва була призначена судова будівельно-технічна експертиза на вирішення якої було постановлено питання: чи можливо відокремити поліпшення (металопластикові вікна 9 шт., броньовані двері, металопластикові двері та металеві решітки) від садового будинку [ADDRESS], що розташоване на території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, без завдання йому шкоди; визначити на яку суму збільшилась вартість садового будинку [ADDRESS], що розташоване на території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області внаслідок поліпшень, а саме встановлення металопластикових вікон - 9 шт., броньованих дверей, металопластикових дверей та металевих решіток. Згідно повідомлення експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 590/591 від 01.09.2016 року про неможливість надання висновку, оскільки станом на 01.09.2016 року не надано: технічного паспорту на садовий будинок [ADDRESS], що розташоване на території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області; перелік видів робіт, які виконувалися при ремонті вищезазначеному садовому будинку. 14 листопада 2016 року представником позивача повторно заявлялося клопотання щодо призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи. 14 листопада 2016 року ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва була призначена судова будівельно-технічна експертиза на вирішення якої було постановлено питання: чи можливо відокремити поліпшення (металопластикові вікна 9 шт., броньовані двері, металопластикові двері та металеві решітки) від садового будинку [ADDRESS], що розташоване на території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, без завдання йому шкоди; визначити на яку суму збільшилась вартість садового будинку [ADDRESS], що розташоване на території Калинівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області внаслідок поліпшень, а саме встановлення металопластикових вікон - 9 шт., броньованих дверей, металопластикових дверей та металевих решіток: визначити вартість будівельних матеріалів, які використані для здійснення вказаних поліпшень. Згідно повідомлення експерта Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз № 1136-1137 від 06.03.2017 року, з вини позивача, а саме станом на 06.03.2017 року переплата експертних робіт не проведена позивачем. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для примусового виробництва. Положеннями ч. 2 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого. Зазначеними вимогами цивільного законодавства встановлено, що всі роботи по ремонту та поліпшенню умов будинку потребують згоди власника. Стаття 15 ЦК закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати: захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (ст. 13), споживачів (ст. 42), захист прав і свобод людини і громадянина судом, Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини, відповідними міжнародними судовими установами чи міжнародними організаціями (ст. 55). Стаття 20 ЦК України встановлює здійснення права на захист. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог не інакше як за зверненням особи (стаття 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Позивачем не доведено , що відповідач набула майно без достатньої правової підстави, так само як й не довела безпідставність набутого майна. Позивач робила ремонт та поліпшення у садовому будинку без згоди власника. Жодним належним та достовірним доказом позивач не довела підстави заявлених позовних вимог. Враховуючи, що будь-яких доказів на підтвердження своїх вимог позивачем не надано, на підставі об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з'ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed