Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що в останній час між ними почали виникати сварки та скандали по їхній обоюдній вині. В сім`ї відсутнє взаєморозуміння. Вони вже двічі намагалися розвестись, але в суді відповідач перепрошував її і вона відмовлялась від свого позову. На даний час вони проживають окремо. Відповідач пішов на інше місце проживання приблизно три місяці назад. На даний час вона твердо вирішила про припинення стосунків. Вважає, що їхнє подальше спільне проживання неможливе, а збереження шлюбу недоцільне. Від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які будуть проживати з нею. Спір про майно між ними відсутній. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала заяву, в якій просить справу слухати без її участі. Позовні вимоги підтримала. Відповідач також надав заяву, в якій просить справу слухати без його участі. При цьому зазначив, що позов визнає і на розірвання шлюбу згоден. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.10.2007 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб 06.10.2007 (актовий запис №11). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб грунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання та з травня місяця 2021 року проживають окремо. Примиритися сторони не бажають, що вбачається з їх заяв. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. За встановлених обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, правові норми, що їх регулюють, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Судовий збір позивачем сплачено в сумі 908 грн. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved