Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Другого відділу виконавчої служби міста Луцька Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Львів) про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування №4793 від 07.10.2011р. Вказує, що мав намір відчужити вказаний будинок, однак йому було повідомлено, що будинок знаходиться під арештом, який накладений постановою державного виконавця ДВС від 05.05.2006р., боржником зазначено [PERSON] . Ухвалою суду від 11 січня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження, розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, натомість представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся, в підготовче судове засідання та судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 7 жовтня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Дехтярук І.В., зареєстрований у реєстрі за №4793 (а.с. 9-11). Попереднім власником будинку була [PERSON] (мама позивача) на підставі договору купівлі-продажу від 28.12.2005 року, за реєстровим номером 10677. Маючи намір відчужити вказаний житловий будинок, позивач дізнався про накладений арешт на нерухоме майно. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 29.10.2020р. арешт на майно будинок за адресою [ADDRESS] , накладено на підставі постанови державного виконавця Харченка С.В. від 05.05.2006р. АА 669918, власником майна вказано [PERSON] (а.с. 7-8). Вказане підтверджується і листом Другого відділу ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 08.12.2020р. №96815 (а.с. 12). \~ \~ \~ \~При цьому, у листі від 07.12.2020р. №77454 Перший відділ ДВС у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вказав, що у відділі не перебували та не перебувають відкриті виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] (а.с. 11). Таким чином, судом встановлено, що на даний час обтяження не зняте, через, що позивач не має можливості скасувати накладений арешт та реалізувати свої права. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України та ст. 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини 1950 року держава Україна гарантує громадянам непорушність їхньої приватної власності. Згідно зі ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. На підставі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність заборон на нерухоме майно, є порушенням наведених вище прав власника нерухомого майна, гарантованих йому державою Україна. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява про звільнення майна з-під арешту підлягає до задоволення.

Outcome: approved