Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати\~ у зв»язку з порушенням строків її виплати, посилаючись на те, що в період з 01.04.2013 року по 31.03.2016 року вона перебувала у трудових відносинах з державним підприємстом «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та обіймала посаду бухгалтера, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці. Згідно наказу № 23-К від 31.03.2016 року її було звільнено з роботи. Проте в порушення вимог законодавства при звільнені відповідачем не було проведено з нею повного розрахунку, та не виплачено їй всіх сум по заробітній платі, а саме згідно довідки № 897 від 05.10.2016 року у відповідача перед нею наявна заборгованість по заробітній платі в розмірі 5726,34 грн. А тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 5 726,34 грн., компенсацію середньомісячного заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за весь період затримки в розмірі 18 595, 67 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 277,15 грн. В ході розгляду справи позивач збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 5 726,34 грн., компенсацію середньомісячного заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні за весь період затримки в розмірі 36806,60 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати в розмірі 277,15 грн. В судове засідання позивач та її представник не з»явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, в якій також зазначає, що проти заочного розгляду не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, а тому суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 224 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено по справі, позивач [PERSON] працювала на посаді бухгалтера у Державному підприємстві «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та згідно наказу № 23-К від 31.03.2016 року її звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпПУ. Як вбачається з довідки про заробітну плату за № 834 від 05.10.2016 року, виданої ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» її заробітна плата за 2015 рік та 01-03 місяці 2016 року становить 12332,78 грн. В судовому засіданні встановлено, що при звільненні [PERSON] повний розрахунок з нею проведено не було. Як вбачається з довідки за № 897 від 05.10.2016 року заборгованість не виплаченої заробітної плати підприємства перед [PERSON] станом на 01.10.2016 року за березень 2016 року становить 5726,34 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 \~цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд керується\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п. 8 якої, нарахування виплат, що обчислюються iз середньої заробітної плати за останні два мiсяцi роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Судом встановлено обґрунтованість здійсненого позивачем розрахунку розміру середньоденного заробітку у сумі 128,25 грн. відповідно до вищезазначеного Порядку. Водночас, при визначенні кількості днів, які повинні бути оплачені позивачеві на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~при п'ятиденному робочому тижні, суд враховує число робочих днів\~з 01.04.2016 року по 12.01.2017 року, що складає\~196 днів. Таким чином, з ДП «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 25136,22 грн. (196 р.д. х 128,25 грн.). У відповідності до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. У відповідності до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, дія якого поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (пункт 1), сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. А тому компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати становитиме: 5726,34 х 4,84% / 100%= 277,15 грн. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи, що при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати по справі в розмірі 551,20 слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial