Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з 1963 року по 21.12.2012 року вона працювала на ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді ведучого конструктора-інженера технічного відділу. На день звільнення з позивачем не розрахувалися. На теперішній час заборгованість по заробітній платі складає 6391,74 грн., яка не виплачена до теперішнього часу. Позивач вважає, що відповідно до ст.116 КЗпП України відповідач повинен виплати їй середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку. На підставі викладеного, просить суд стягнути з ВАТ «Херсонський бавовняний комбінат» на її користь середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 21.12.2012 по 31.03.2017 року в сумі 77160,42 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином в порядку ст. ст. 74,76 ЦПК України. Подала на адресу суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином в порядку ст. ст. 74,76 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює відповідно до ст.224 ЦПК України заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 29.01.2014р. у справі №6-144цс13, яка є обов'язковою для застосування за правилами статті 360-7 ЦПК України, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставіст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. [PERSON] з 09.07.1963 року по 21.12.2012 року перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Херсонський бавовняний комбінат» на посаді ведучого конструктора-інженера технічного відділу, що підтверджується записом у трудовій книжки (а.с.3-5). 21.12.2012 року [PERSON] звільнено з посади, про що зроблений відповідний запис в трудовій книжці. Відповідно довідки № 4/34/25-14-983 від 25.12.2012 року, виданої ВАТ «ХБК» - на день звільнення [PERSON] 21.12.2012 року сума, яка підлягає видачі на руки, складає 6391,74 грн. (а.с.6). Відповідно довідки №4/34/25-14-70 від 28.02.2017 року, виданої ВАТ «ХБК» середньомісячна заробітна плата [PERSON] складає 1515,75 грн. (а.с.7). На теперішній час позивачу не виплачено заборгованість по заробітній платі. Відповідач повинен сплатити середній заробіток за 1069 днів з 21.12.2012 року по 31.03.2017 року. Згідно довідки про заборгованість середньоденна заробітна плата позивача перед звільненням складала 1515,75 грн.: 21 день = 72,18 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає: 1069 днів * 72,18 грн. = 77 160,42 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням в цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Таким чином, оскільки позивачці при звільненні не були виплачені належні їй суми від підприємства в день звільнення з вини відповідача та погашення заборгованості по заробітній платі на час розгляду справи відповідачем не здійснено, порушене право позивача на отримання належних їй сум при звільненні у встановлені законом строки - підлягає судовому захисту. Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, що відповідає вимогам ст.117 КЗпП України, відповідно позов підлягає задоволенню. Також в порядку ст. 88 ЦПК України судовий збір в сумі 640,00 гривень підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved