Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок. Згідно довідки виданої Угорницькою сільською радою про реєстрацію та склад сім'ї у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідачі з 2005 року по даний час у вказаному будинку не проживають, добровільно зняти себе з реєстрації відмовилися. Жодних особистих речей відповідачів в будинку немає. Реєстрація відповідачів у вказаному будинку тягне за собою понаднормові витрати по оплаті житлово-комунальних послуг. Дані обставини суттєво порушують та обмежують права позивача, як власника будинку, одним з проявів чого є позбавлення позивача можливості реалізації її права на розпорядження своїм майном . Відповідачі не несуть ніяких обов'язків по оплаті житла, так як в ньому не проживають, проте за комунальні послуги позивачу нараховують із розрахунку на всіх осіб, зареєстрованих по даній адресі, тому позивач змушена нести додаткові витрати із власного бюджету. На підставі наведеного просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщеням в будинку [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Позивач пояснила, що відповідачі являються її рідними братами, однак після одруження змінили місце проживання. Точної адреси їх місця проживання їй не відомо. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.12.2005 року будинок за адресою: с. Угорники Івано-Франківської міської ради, вул. І.Підкови належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 15-16, 18-24). Згідно довідкив иданої Угорницькою сільською радою про реєстрацію та склад сім'ї № 421 від 09.07.2018 року у будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.25). Згідно акту від 22.06.2018 року складеного комісією Угорницької сільської ради, в присутності свідків, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають (а.с.26). В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON], який пояснив суду, що являється сусідом позивача та вказав, що відповідачі з початку 2000 років в вказаному будинку не проживають та особистих їх речей у будинку немає. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які понад десять років не проживають за вказаною адресою. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved