Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів невиплачених при звільненні з роботи. У судовому засіданні представника позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав і суду пояснив, що згідно 03.05.1994р. позивач був прийнятий до відповідача на посаду доцента. З 01.09.1994р. він був переведений на посаду професора по контракту, згідно наказу №03-251 від 12.10.1994 року. 31.07.2001 року позивач був звільнений з посади згідно наказу №03-4056 від 31.07.2001р. у звязку з виходом на пенсію. Наказом №03-473 від 01.09.2001р. позивач знову був прийнятий до відповідача на посаду професора по контракту де й пропрацював до 31.03.2015 року, і був звільнений за власним бажанням наказ №03-166 від 31.03.15р. При звільненні позивачу була виплачена тільки компенсація за невикористану відпустку за 39 днів. Позивач працював у відповідача за контрактами, згідно п.4.6 якого зазначено, що у випадках припинення контракту з поважних причин поряд з виплатами передбачених чинним законодавством, працівнику сплачується одноразова допомога в розмірі 6 місячних окладів. Просять стягнути з відповідача на користь позивача ці 6 окладів в сумі 22662,06грн. та інфляційні за користування грошима в сумі Представник відповідача ДДМА [PERSON] позов не визнав і пояснив, що дійсно позивач працював у них в закладі за контрактом. Вважає, що в позивача було право на цю грошову допомогу при виході на пенсію в 2001 році, коли він пішов на пенсію. А зараз згідно діючого законодавства - Постанови КМУ №1298 від 30.08.2002 року, позивачу відповідач може сплатити один посадовий оклад в сумі 3069грн. То вимога про сплату 6 посадових окладів позивача необґрунтована в задоволенні цих вимог просить відмовити. Вислухавши думку сторін, проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] працював у відповідача з 03.05.1994р. по контракту, 31.07.2001 року він був звільнений з посади згідно наказу №03-4056 від 31.07.2001р. у звязку з виходом на пенсію. Наказом №03-473 від 01.09.2001р. він знову був прийнятий до відповідача на посаду професора по контракту. 31.03.2015 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням згідно наказу №03-166 від 31.03.15р. Судом був досліджений контракту №356 від 05.11.2013р. наданий позивачем, згідно якого [PERSON] працював професором кафедри ТОЛВ. В п.4.6 цього контракту зазначено: у випадках припинення контракту з поважних причин поряд з виплатами передбачених чинним законодавством, працівнику сплачується одноразова допомога в розмірі 6 місячних окладів. Цифра шість прописана ручкою. Крім того інші пункти цього контракту мають пропуски без вказівок сум та процентів. Згідно п.6.21 Колективного договору між Адміністрацією та колективом ДДМА на 2014-16р. до зобовязань адміністрації академії відносяться виплата працівникам вихідної допомоги при припинення трудового договору на підставі діючого законодавства, а не контракту. Суд вважає, що звільнення позивача за власним бажанням не є поважною причиною як це вказано в п.4.6 контракту. Як вбачається з Постанови КМУ №1298 від 30.08.2002 року… керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків надано право надавати працівникам матеріальну допомогу…в сумі не більш ніж один посадовий оклад за рік. Таким чином вимоги [PERSON] по стягненню грошової допомоги з відповідача підлягають частковому задоволенню, а заме згідно діючого законодавства в розмірі одного місячного окладу, що становить 3069грн., згідно розрахунку відповідача. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача в доход держави треба стягнути судовий збір 1378грн.

Outcome: partial