Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 05.08.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського РУЮ, актовий запис №59. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 05.08.2006 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітніх дітей: доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Причиною розірвання шлюбу є те, що подружні відносини з відповідачем давно припиненні, відповідач проживає окремо, в психологічному плані вони не сумісні, в сім'ї часто виникають конфлікти, що призвело до витрати один до одного почуття любові та поваги, у зв'язку з чим сумісне проживання стало неможливим. Збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей, у зв'язку з чим вона звертається до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 05.08.2006 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 05.08.2006 Відділом реєстрації актів цивільного стану Новопсковського районного управління юстиції Луганської області, про що складено відповідний актовий запис за № 59. Сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими Риб?янцівською сільською радою Новопсковського району Луганської області 24.11.2009 та 11.03.2014 відповідно. Неповнолітні доньки сторін проживають з матір?ю [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім?ї, виданою 12.09.2016 виконавчим комітетом Риб?янцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. №731. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні стосунки між сторонами припинені, подружжя сумісно не проживає, тобто шлюб існує формально, зважаючи, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище, отримане після реєстрації шлюбу «[PERSON]». Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений нею при зверненні до суду.

Outcome: approved