Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просила: визнати нещасний випадок, що стався з нею 09.09.2020 року на території ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» (далі - підприємство) таким, що пов`язаний з виробництвом; визнати незаконним та скасувати акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1/НП від 22 січня 2021 року; зобов`язати відповідача провести розслідування нещасного випадку, скласти та видати акт розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 09 вересня 2020 року, за формою Н-1. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є працівником ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» та 09.09.2020 року, користуючись автобусом доставки працівників підприємства до місця роботи, прибула на територію підприємства для роботи у третю зміну. Виходячи з автобуса, який здійснював висадку пасажирів на передзаводській території ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ», позивач вступила ногою в яму, яку не бачила в темноті, впала та відчула сильний біль в правій нозі. У зв`язку з таким падінням позивач отримала множинні переломи гомілки та перебувала на стаціонарному лікуванні. На звернення позивача до відповідача із заявою про проведення розслідування нещасного випадку, що стався на території підприємства, [PERSON] отримала відповідь про проведення такого розслідування неможливим, оскільки травма була класифікована як така, що сталась в побуті. В подальшому Управління Держпраці у Житомирській області видало припис, яким зобов`язало відповідача провести розслідування такого нещасного випадку, за результатами проведення якого відповідачем складено спірний акт форми Н-1/НП. Позивач вважає спірний акт незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, яким просив повністю відмовити у задоволенні позову на підставі того, що спірний нещасний випадок стався з позивачем не на території підприємства, не під час проїзду на транспорті, що належить ТОВ «САВ-ТРАНС», який надає відповідачу послуги для перевезення працівників, а також на підставі того, що нещасний випадок стався не під час виконання трудової функції позивача. Представник відповідача зазначив, що позивач отримала вказану травму, допустивши особисту необережність (т. 1 а.с. 197-198). Крім цього, представником відповідача подано додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву (т. 2 а.с. 2-3). Відповіддю на відзив, позивач позовну заяву підтримала та просила задовольнити її в повному обсязі. В обґрунтування відповіді на відзив зазначила наступне. Травмування позивача відбулось не після виходу з автобуса, як зазначено у відзиві на позов, а під час виходу з автобуса, що підтверджується п. 4 акту відповідача про нещасний випадок. У відповідь на твердження представника відповідача про те, що позивач травмувалась не під час виконання трудової функції остання зазначила наступне. 09.09.2020 року [PERSON] прямувала на наданому відповідачем автобусі до робочого місця з метою виконання своїх посадових інструкцій та інструкції з охорони праці. Початок роботи третьої зміни встановлено о 23.00 год, а закінчення о 17.00 год. Позивач прибула на роботу перед початком третьої зміни згідно з внутрішнім трудовим розпорядком підприємства, а отже обставини нещасного випадку, який стався з нею, повністю відповідають вимогам п. 52 Порядку №337 (т. 2 а.с. 8-12). Запереченням на відповідь на відзив представник відповідача заперечив проти обставин, якими обґрунтована відповідь на відзив та просив повністю відмовити у задоволенні позову (т. 2 а.с. 37-38). Додатковими поясненнями до відповіді на відзив представник позивача просила позов задовольнити в повному обсязі (т. 2 а.с. 64-68). Представником Управління держпраці у Житомирській області надано пояснення третьої особи (т. 1 а.с. 178). Розгляд справи проводився в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 168). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі. Зазначив, що дійсно з позивачем стався нещасний випадок, але не на виробництві та поза волею відповідача - підприємства, оскільки [PERSON] до роботи не приступила та ніяких виробничих завдань не виконувала, а згаданий випадок стався під час підвозу до підприємства робітників та не на території заводу. Зазначив, що дана територія, де позивач отримала травму, є територією загального користування та належить ТОВ «ВМК Україна». Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління держпраці у Житомирській області в судовому засіданні поклався на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області просив розглядати справу без його участі за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, покази свідків, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Позивач на момент звернення до суду з даною позовною заявою є працівником ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» та займає посаду контролера деталей та приладів виробничого відділу, що підтверджується трудовою книжною останньої (т. 1 а.с. 11-15). 09.09.2020 року о 22 год. 30 хв. Позивач, користуючись автобусом доставки працівників підприємства до місця роботи, прибула на територію ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» для роботи у третю зміну. Виходячи з автобуса, який здійснював висадку пасажирів на передзаводській території підприємства, позивач вступила ногою в яму, яку не бачила в темноті, та, впавши, відчула сильний біль в правій нозі. У зв`язку з цим, позивач була оглянута медичним працівником підприємства, а на ногу [PERSON] накладено шину. У подальшому, о 23 год. 55 хв. позивач була доставлена каретою швидкої допомоги в лікарню №2 ім. В.П. Павлусенка Житомирської міської ради (далі - лікарня) та госпіталізована до травматичного відділення у зв`язку з множинними переломами гомілки. Дані обставини підтверджуються випискою із медичної карти стаціонарного хворого №7079 КП «Лікарня №2 ім. В. П. Павлусенка» ЖМР (т. 1 а.с. 30). Внаслідок отриманої травми позивач в період з 09.09.2020 року по 29.09.2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: закритий перелом нижньої третини та заднього краю правої великогомілкової кістки зі зміщенням, закритий перелом середньої третини правої малогомілкової кістки зі зміщенням, садно нижньої третини правої гомілки. Згідно результату аналізу №3445 етиловий алкоголь в крові позивача не виявлено, що підтверджується листком непрацездатності, листом лікарні №64 від 12.01.2021 року та результатами токсикологічного дослідження (т. 1 а.с. 31, 97, 95). 02.11.2020 року позивач звернулася до відповідача із заявою про проведення розслідування нещасного випадку, який стався з нею 09.09.2020 року на території підприємства згідно вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 17.04.2019 року №337, а листом та додатками до нього надала відповідачу на запити останнього необхідні для цього документи (т. 1 а.с. 25-31). Листами №3099 від 23.11.2020 року та №3111 від 25.11.2020 року відповідачем позивачу було повідомлено, що проведення розслідування згідно Порядку №337 не є можливим, оскільки травма була класифікована як така, що сталась у побуті (т. 1 а.с. 32, 39). Позивач, не погодившись з рішенням відповідача в частині відмови у проведенні вказаного розслідування, 27.11.2020 року звернулась до Управління Держпраці у Житомирській області із заявою, якою просила видати відповідачу припис щодо необхідності проведення розслідування нещасного випадку (т. 1 а.с. 66-67). Приписом від 17.12.2020 року форми Н-9 Управління Держпраці у Житомирській області відповідача зобов`язано провести розслідування нещасного випадку згідно з вимогами пунктів 12, 33 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що стався з позивачем 09.09.2020 року о 22 год. 33 хв. (т. 1 а.с. 70-71). На виконання такого припису відповідачем утворено комісію з розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем, у зв`язку з необхідністю зібрання ряду необхідних документів для проведення розслідування продовжувався термін розслідування та 20.01.2021 року складено акт форми Н-1/НП розслідування нещасного випадку, що стався 09.09.2020 року о 22 год. 30 хв. на ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» (т. 1 а.с. 73-135). Відповідно до п. 7 такого акту (т. 1 а.с. 77-82) комісія одноголосно дійшла висновку, що даний нещасний випадок не підпадає під дію п. 52 Порядку №337, так як потерпіла (позивач) не перебувала на території підприємства та не виконувала виробничих завдань згідно своїх трудових обов`язків, а підпадає під дію абз. 1 п. 3 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків невиробничого характеру, затвердженого Постановою КМУ від 22.03.2001 року №270 (т. 1 а.с. 82). Позивач, вважаючи зазначений акт відповідача незаконним, повторно звернулась до Управління Держпраці у Житомирській області із заявою про призначення повторного розслідування нещасного випадку. У відповідь на таку заяву [PERSON] отримала відповідь, з якої вбачається, що у зв`язку з недолученням до заяви документів, що могли суттєво вплинути на висновки комісії, Управління не могло вийти за межі своїх повноважень та призначити повторне розслідування нещасного випадку (т. 1 а.с. 137-138). З наданого відповідачем договору про надання послуг з перевезення пасажирів №01/29-12/18 від 29.12.2018 року ТОВ «САВ-ТРАНС» зобов`язався надавати послуги з перевезення виключно працівників ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» та забезпечити здійснення водіями транспортних засобів посадки та/або висадки виключно у місцях, визначених маршрутом. Таким чином, автобус, який доставив позивача до місця роботи, використовувався в інтересах підприємства та не міг бути в даному випадку громадським транспортом. Крім цього, з наданих відповідачем копій маршруту та схеми маршруту вбачається, що кінцевою зупинкою автобуса, який доставляє працівників заводу на роботу, є саме ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» (т. 1 а.с. 317-335). Спростувала позивач і твердження відповідача про те, що в момент нещасного випадку [PERSON] не перебувала на території підприємства. Позивачем зазначено, що між ТОВ «ВМК - Україна» та ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» укладений договір оренди нежитлового приміщення від 25.02.2015 року. Підпунктом 7.1.6. пункту 7 такого договору передбачено право відповідача безперешкодного доступу та користування об`єктом оренди та прилеглою територією з дати прийняття його в оренду на умовах, визначених таким договором, в тому числі вільного доїзду/проїзду транспорту. Аналогічна умова міститься і в п.10.4. вказаного договору, а саме: орендодавець зобов`язується забезпечити безперешкодний доступ орендаря та пов`язаних з ним осіб, в тому числі і з веденням господарської діяльності, на прилеглу територію до об`єкта оренди та територію земельної ділянки прилеглу до неї. Згідно листа ТОВ «ВМК - Україна» від 04.06.2021 року №37, наданого у відповідь на адвокатський запит, ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» має право безперешкодного доступу та користування об`єктом оренди, в тому числі, але не виключно, безперешкодного доїзду транспорту та пересування прилеглою територією. Умовами вказаного договору оренди передбачено, серед іншого, право відповідача безоплатного користування прилеглою територією до заводу (т. 1 а.с. 308-316). У ході розгляду справи були заслухані свідки. Так, свідок [PERSON] , яка є колегою позивача, повідомила, що їхала 09.09.2020 року разом з позивачем на роботу в нічну зміну. Автобус, на якому вони їхали, висадив пасажирів в тому ж місці, як і завжди - на території заводу. Під час виходу з автобусу [PERSON] впала та травмувалась, дуже страждала від болю та втратила свідомість. Причиною травмування позивача була ямка біля місця висадки пасажирів, в яку стала ногою позивач. Свідок [PERSON] , яка також є колегою позивача, показала, що їхала 09.09.2020 року з позивачем на роботу в третю зміну. Виходячи з автобуса підприємства, який завжди їх підвозить до робочого місця, і того вечора, проїхавши шлагбаум, приїхав до прохідної частини підприємства, позивач впала та травмувалась. [PERSON] після цього побігла до охорони заводу та викликала медсестру. Свідок [PERSON] , колега [PERSON] , пояснила, що безпосередньо не бачила момент падіння (травмування) позивача, однак бачила останню, коли її вже відтягли від автобуса. [PERSON] підбігла до травмованої, щоб її оглянуть, так як має медичну освіту. Побачила, що нога позивачки почала набрякати, то ознака перелому, відтак одразу викликала швидку медичну допомогу. Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального та процесуального права. Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 3, частиною четвертою статті 43 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Частинами першою, третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. За змістом ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 171 КЗпП України закріплено, що власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Процедура проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах визначається Порядком розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337 (в редакції, чинній на час проведення розслідування та складання спірного акту). Відповідно до п. 3 Порядку нещасний випадок - обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків або в дорозі (на транспортному засобі підприємства чи за дорученням роботодавця), внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення тощо. Вимоги цього Порядку поширюються на всіх юридичних і фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та осіб, зазначених у пункті 1 цього Порядку (п. 2 Порядку). Розслідування (спеціальне розслідування) проводиться у разі настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння), у тому числі про які своєчасно не повідомлено роботодавцю чи внаслідок яких втрата працездатності потерпілого настала не одразу (п. 9 Порядку). На підприємстві (в установі, організації) утворюється комісія з розслідування нещасних випадків та/або гострих професійних захворювань (отруєнь), що не підлягають спеціальному розслідуванню (далі - комісія) (п. 12 Порядку). Пунктом 33 Порядку №337 визначені обов`язки комісії з розслідування нещасного випадку: зокрема, комісія зобов`язана скласти акти за формою Н-1 (тимчасові акти за формою Н-1 у разі їх складення) згідно з додатком 11 у кількості, визначеній рішенням комісії (спеціальної комісії). Пунктом 35 Порядку визначено, що Голова комісії (спеціальної комісії) зобов`язаний листом згідно з додатком 3 до першого засідання комісії поінформувати потерпілого (членів його сім`ї чи уповноважену ними особу) про призначення розслідування, їх права, запросити до співпраці та на засідання комісії (спеціальної комісії), у подальшому надавати інформацію про хід проведення розслідування, ознайомити з матеріалами розслідування на заключному засіданні комісії (спеціальної комісії). Виходячи з аналізу Порядку з`ясування обставин і причин нещасного випадку, обстеження місця настання нещасного випадку, одержання письмових пояснень потерпілого та свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб, складання акту про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1, належить до компетенції комісії по розслідуванню нещасного випадку. У разі незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку керівник Держнаглядохоронпраці або його територіального органу має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування такого випадку спеціальною комісією в іншому складі і за результатами її роботи скасувати висновки попередньої спеціальної комісії. У відповідності до пп. 8 п. 52 вище згаданого Порядку, обставини, за яких нещасний випадок та/або гостре професійне захворювання (отруєння) визнаються пов`язаними з виробництвом, є, зокрема, проїзд на роботу чи з роботи на транспортному засобі, що належить підприємству (установі, організації), або на іншому транспортному засобі, наданому роботодавцем відповідно до укладеного договору з іншим підприємством (установою, організацією). Відтак суд, враховуючи всі обставини справи та відповідні докази, приходить до висновку, що нещасний випадок, що стався з позивачем, є випадком, який пов`язаний з виробництвом. Пунктом 29 Порядку передбачено, що факт настання нещасного випадку та/або гострого професійного захворювання (отруєння) на виробництві може бути встановлено у судовому порядку. Таким чином, визначальними аспектами для вирішення даного спору є з`ясування місця, часу та обставин настання нещасного випадку (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 537/2803/19, провадження № 61-16606св20). Враховуючи вищевикладене, на основі з`ясованих обставин, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, а також виходячи з критеріїв розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та, відповідно, часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що комісія з розслідування нещасного випадку, що стався 09.09.2020 року з [PERSON] на території відповідача - ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» дійшла невірних висновків щодо фактичних обставин, що мали місце та затвердила акт за формою Н-1/НП та визнала нещасний випадок, який стався з позивачем таким, що не пов`язаний з виробництвом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, а саме: визнати недійсним та скасувати акт від 20 січня 2021 року розслідування нещасного випадку, що стався 09.09.2020 року о 22 год 30 хв на ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» форма Н-1/НП та визнати нещасний випадок, який стався з [PERSON] 09 вересня 2020 року таким, що пов`язаний з виробництвом та зобов`язати відповідача видати (скласти) новий акт за формою Н-1 про розслідування нещасного випадку. Однак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги щодо зобов`язання ТОВ «Кромберг енд Шуберт Україна ЖУ» провести розслідування нещасного випадку, оскільки відсутні підстави для його повторного проведення. При розгляді справи судом не встановлено порушення процедури проведення такого розслідування, відтак, відсутня необхідність такого проведення. Згідно із ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доказуванню в суді. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів (т. 1 а.с. 55-61). Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами (т. 1 а.с. 62-65). Результати вирішення спору дають підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за розгляд даної справи в розмірі 1350,00 грн. та з відповідача на користь держави судового збору в сумі 1589,00 грн. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial