Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Позивач звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу в період з липня 2002 року по 01.09.2006 року; визнати спільною сумісною власністю квартиру за адресою: [ADDRESS]; поділити між сторонами майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: позивачу - квартиру за адресою: [ADDRESS]; відповідачу автомобіль «Lexus RX 400h», номерний знак «[NUMBER]», 2006 року випуску. Свої вимоги мотивувала тим, що вкінці 2001 року познайомилася з відповідачем. На той час, вчилася в коледжі ім. А.Ерделі і проживала в гуртожитку біля кафе «Рубін». З того часу у сторін завязалися відносини. Відповідач часто приходив до позивача в гуртожиток, тому на прохідній чергові бачили його і комендант гуртожитку знали, що цей відвідувач до неї. В 2002 році вже була знайома з його мамою. З відповідачем були тісні відносини, святкували разом свята, події, тому відповідач запропонував разом жити, так як у його матері була малосімейка в [ADDRESS] Після косметичного ремонту, всередині 2002 року, позивач переїхала до відповідача в малосімейку. З того часу вже все робили спільно, жили як сімя. До сторін приходили часто друзі, приходила з племінницею її сестра, племінниці на той час було -1-1,5 роки. Все: меблі, телевізор, разом з відповідачем купували і вибирали спільно. Мама позивача в малосімейку приносила продукти з села. Разом проживали з відповідачем як подружня пара. Їх постійно бачили разом у дворі по [ADDRESS], так як біля підїзду в домі у них був склад, а також часто ходили в АВС магазин у дворі, ходили на «пяний» базар, в кафе «Рубін» і їздили у село до батьків позивача. В 2003 році позивач захистила дипломну роботу, тому з гуртожитку її виписали. Відповідач запропонував зареєструвати її в малосімейку, але житлова площа не дозволила, так як там були прописані його родичі. Тому, в подальшому, тітка відповідача [PERSON], яка проживає в с.Середнє, мала змогу прописати її в гуртожиток по [ADDRESS], за проханням відповідача. До неї теж ходили в гості в с. Середнє і були запрошені тоді на весілля до двоюрідного брата [PERSON] в с.Середнє. В 2003 році відповідач влаштував позивача на роботу до знайомої в магазин «[INFO]» на відділ відеопрокат. Відповідач, на той час, працював торговим агентом на фірмі «Рошен». Обоє працювали, разом їздили із друзями відпочивати. Потім, позивач влаштувалася на нову роботу - майстером манікюру в салон «Каприз». А відповідач - звільнився з роботи торгового агента на фірмі «Рошен». Почав підробляти купувати з рук мобільні телефони і перепродавати, потім влаштувався працювати в магазин «Едельвейс» на відділ мобільних телефонів. З часом, цей відділ був викуплений, брали кредит і, неодноразово, у її батьків позичали кошти - 3000-3500 дол.США на розвиток бізнесу. Потім спільно вирішили, що потрібна допомога на відділ, тому позивач звільнилася з роботи у вересні 2005 року, і вже разом працювали в магазині «Едельвейс» - продавали телефони і аксесуари. Через деякий час вирішили відкрити другу точку магазин з телефонами в «Пасажі», де працювала позивач. Постійно працювали, розвивали спільний бізнес, вели спільне господарство. Це бачили продавці, які поруч працювали за місцем роботи, бачили як сторони разом приходили на роботу, разом обідали, разом їхали додому. Ставили їх в приклад, як зразкову сімю, що вони крок за кроком, допомагають одне одному працюючи розвиватись, спільно йти нога в ногу в житті. Паралельно їздили в село до батьків і на Покрови 2004 році, відповідач зі своїми батьками запропонував позивачу вже офіційно розписатися, але обговоривши, що 2004 рік високосний, вирішили перекласти дату весілля. Тим часом порадилися, що трохи підзаробивши, вирішили купити машину. Вибрали на автобазарі с.Кінчеш марки Фольксваген Поло-зеленого кольору. В травні 2005 року купили машину, та не маючи прав на керування, обоє записалися на курси водіїв «ДОСАФ». Також на початку 2006 року позивач та її батьки були запрошені на весілля рідного брата відповідача [PERSON] і [PERSON]. У звязку з тим, що [PERSON] уже була вагітною, то було спільно вирішено, що позивач з відповідачем звільняють малосімейку і починають шукати собі квартиру в кредит, тому їх весілля ще відклалося, бо вирішили провести весілля уже на новій квартирі. Так і відбулося пізніше, а саме у придбаній під час перебування у цивільному шлюбі із відповідачем квартирі за адресою: [ADDRESS]. Так як на той час, вже обоє працювали приватними підприємцями і мали два відділи з продажу мобільних телефонів, було прийнято рішення про купівлю квартири в кредит. Позивач, переглядаючи оголошення в газеті, зупинилася на 2-х варіантах: дорожче, але з ремонтом; дешевше, але без ремонту. Ще сусідка по магазину, де вона працювала, порадила їй, що квартири на [ADDRESS] хороший район, бо вона теж недалеко проживає. Разом із відповідачем подивилися квартиру на [ADDRESS]. Обійшовши всі банки, так як мама відповідача теж за їхнім проханням, збирала інформацію по банках, по кредитах, вирішили взяти кредит на квартиру саме в «АВАЛЬ БАНК». Кредит був оформлений на чоловіка в квітні 2006 року. Таким чином, купили квартиру і, так як у брата мала скоро народитися дитина і їм треба було скоріше звільнити малосімейку, батько дружини брата, запропонував в короткий час зробити косметичний ремонт власноруч. Тому весілля було навмисно відкладено по даті на 02 вересня 2006 року (запрошені були і друзі і колеги по магазину, які були свідками, що сторони постійно проживали разом). Працювали, взяли продавця на другій відділ в «ПАСАЖ» на телефони, а відповідач залишився далі працювати в магазині «Едельвейс» на телефонах (це був травень 2007 року). Позивачу вирішили відкрити відділ із жіночим одягом, так як біля відповідача звільнилася орендна площа, позивач почала продавати одяг. Їздили за товаром разом із відповідачем, спочатку в Будапешт, а його маму залишили на двох паралельних відділах (на телефонах і на одязі). З того часу, відповідач запропонував мамі працювати у них на підміну, також просили її ходити по їх справах в податкову, в банк платити кредити, якщо були зайняті або поїхали за товаром (їй платили мінімальну заробітну плату). Все разом робили, продавали одяг, телефони, платили спільно кредит і за квартиру і, неодноразово, брали паралельно кредити на розвиток бізнесу. Водночас, поміняли машину Фольксваген Поло на Ауді А4 (попередню продали доклали гроші і купили другу). Потім на початку травня 2009року відкрили другий магазин на [ADDRESS]. Привозили вже товар із Туреччини. Відповідач працював в «Едельвейсі» на телефонах, а позивач в магазині жіночого одягу. Обоє працювали на повну, щоб скоріше виплатити кредит по квартирі. В липні 2009 року виплатили кредит. Позивач займалася магазином з одягом, а мама відповідача їм допомагала, як продавець. В червні 2010 року продали машину Ауді А4, доклали гроші і купили Лексус [NUMBER] на гібридній установці. З покупкою машини допомогли родичі у Нью-Йорку(США), півроку робили на машину документи, з усіма витратами машина обійшлася в 32 тис. дол.США. Потім запланували дитину, так як вже в змозі були забезпечити її майбутнє, і [INFO] року у сторін народилася донька [PERSON]. Коли позивач була вагітною на 7 місяці, зробили в квартирі капітальний ремонт до народження дитини. Багато грошей було витягнуто на ремонт з магазинів, було продано все золото. А як народилася спільна дитина, відповідач почав змінювати своє ставлення до позивача, рідко допомагав доглядати доньку, був постійно на роботі, тому його мама, так як вона допомагала, підказувала, вела бухгалтерію, по дорученню сторін - платила податки, комунальні послуги, кредити, які, неодноразово, брали з відповідачем. Гроші їй давали спільні, які заробляли з відповідачем. Було вирішено, що в робочий час з 10:00 до 19:00 мама відповідача буде приходити та допомагати з дитиною, поки позивач прийде в нормальне самопочуття після родів. Мамі відповідача платили мінімальну заробітну плату. Вона допомагала з дитиною до 3-х місяців. А після хрестин доньки, відповідач сказав, що разом жити не буде, що він хоче бути вільним. У позивача була надія, що він не покине бажану заплановану дитину, свою сімю. Тому, як він піднімав руку, принижував, знущався, позивач старалася не розголошувати, так як була надія, що він одумається. Відповідач, взагалі, перестав приходити додому практично після хрестин дитини, нічого не допомагав ні по догляду за спільною дитиною, ні матеріально, тільки приходив додому на 1-2 години переодягнутися, помитися. Приходив в неадекватному стані, злий, кричав на позивача, принижував, зокрема через те, що позивач не дозволяла відповідачу сідати за кермо на підпитку. Але, в подальшому, він відібрав ключі від машини та документи. Позивач в телефоні відповідача побачила, що він її зраджує з іншими жінками. Відповідач повністю позбавив свою дитину батьківського тепла, сказавши, що не хоче звикати до дитини. Крім того, позивачу прийшлося виплачувати кредити, які бралися відповідачем на техніку під час ремонту, оскільки останній повідомив, що раз позивач залишається в квартирі, то сама повинна виплатити кредит. На той час, відповідач вже не проживав з сімєю з початку 2013 року. Забрав машину «Лексус [NUMBER]», телевізор-плазму, свої речі, обґрунтувавши, що він забирає машину, а позивач залишається в квартирі з дитиною. Відтак позивач вважає, що з липня 2002 року до 01 вересня 2006 року проживала спільно з відповідачем однією сімєю без шлюбу; за цей час набуте майно, а саме квартира за адресою: [ADDRESS], є спільною сумісною власністю сторін. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, з наведених в позові підстав, просили їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивач пояснила, що з 2002 року вони з відповідачем жили разом, нарівні працювали, мали спільний сімейний бюджет, разом розвивали бізнес, брали і виплачували кредити, разом придбали все нерухоме і рухоме майно. Весь період спільного проживання з відповідачем позивач працювала. В 2003 році після закінчення коледжу зразу почала працювати продавцем в «Альбіоні», далі з 2004 по 2005 рік - працювала майстром манікюру в салоні. В 2004 році відповідач влаштувався на роботу в «Едельвейс» на відділ мобільних телефонів продавцем, надалі сторони вирішили викупити цей відділ і позичили гроші у батьків позивача на закупку телефонів у розмірі 3000 дол.США і надалі неодноразово позичали кошти у її батьків, так у сторін почався сімейний бізнес, тому позивач звільнилася з роботи у 2005 році і вже разом почали працювати в «Едельвейсі». І у березні 2006 року відкрили ще один відділ у «Пасажі» з телефонами, де позивач працювала підприємцем і продавала телефони. Разом з відповідачем їздили у Будапешт за телефонами, де познайомилися із жінкою [PERSON], яка їй запропонувала дати під реалізацію товар жіночий одяг. Тому на мобільні телефони взяли продавця в магазин в «Пасажі». В червні 2007 року відкрили відділ із жіночим одягом в магазині «Едельвейс», де позивач особисто займалася доставкою і продажем товару, багато працювала, часто їздила за товаром за кордон. Пропрацювавши майже рік на відділі з одягом, в квітні 2008року - перейшла з відділу в окремий магазинчик, в тому ж торговому центрі «Едельвейс». Саме в той час, сторони у її батьків позичили 3500 євро на закупку товару в Італії, але ці гроші вкрали з квартири, що на [ADDRESS], і цей борг вони із відповідачем її батькам так і не повернули, оскільки в першу чергу погашали кредит за квартиру і все зароблене вкладали в бізнес. Жіночий одяг добре продавався, тому в травні 2009 року позивач відкрила ще відділ жіночого одягу за адресою [ADDRESS] в магазині «Дефіле». Магазинами з одягом [ADDRESS] позивач займалася особисто, а відповідач займався телефонами, а на відділ одягу в «Едельвейсі» була запрошена працювати мама відповідача [PERSON] Позивач весь час працювала на рівні з чоловіком, тому їх спільний сімейний бюджет, принесений дохід з двох відділів одягу і відділу телефонів, дав змогу сплатити кредит на квартиру достроково в липні 2009 року. Всі щоденні виручки збиралися до купи, а коли позивач їздила за кордон за товаром, тоді або відповідач, або його мама [PERSON] забирала виручки з магазинів одягу. Гроші всі були спільними, із відділу телефонів, і з магазинів одягу, тому сторони не розділяли, а навпаки збирали в купу і, в першу чергу, платили кредити за квартиру, кредити які брали на розвиток бізнесу і борги які перепозичали у друзів. Так як на погашення кредиту за квартиру з бізнесу були взяті кошти, то в серпні 2010 р. сторони знову взяли кредит в «Альфа Банк» на суму 150 тис.грн. Позивач зазначила, що відповідач не був забезпеченим так, щоб їхня сімя могла обходитись без кредитів, які брали спільно і погашали спільно, для того щоб поступово заробити. Також пояснила відносно купівлі квартири по [ADDRESS], що проживши чотири роки у цивільному шлюбі в квартирі по [ADDRESS], яка належить матері відповідача, та оскільки сторони хотіли надалі узаконити шлюб і мати своє житло, вирішили купити квартиру в кредит, бо своїх коштів на таку покупку не було. І так як день весілля був призначений, то хотіли весілля відгуляти вже у своїй квартирі. Пошуком квартири займалася особисто позивач, на роботі коли працювала на телефонах у Пасажі, по газетних оголошеннях. Знайшовши два варіанти квартир: на [ADDRESS] з ремонтом і на [ADDRESS] без ремонту, у неї із відповідачем виник невеликий спір, тому що, на [ADDRESS] квартира була дуже чорною в плісняві, там жила стара жінка мама свідка [PERSON] і власниця половини квартири. Ця квартира була дуже в поганому стані. Але, порадившись із чоловіком, вирішили, все-таки, купити дешевшу без ремонту, тоді, договорилися з власником квартири по [ADDRESS]. Саме з [PERSON] при зустрічі, яка відбулася в присутності його дружини, позивача і відповідача вирішили всі подробиці, повідомивши, що саме купівля буде в кредит. Квартира була оформлена в кредит, який надав банк «Аваль». Кредит виплатили спільно вже в офіційному шлюбі за рахунок спільної праці в магазинах. Також, пояснила відносно подробиць купівлі першої спільної машини, на яку в 2005 році було позичено 4000 дол.США у її батьків, сторони доклали ще 3000 дол.США і за 7000 дол.США в травні 2005 року на автобазарі в с.Кішчеш купили машину Фольксваген Поло, д.н.з. [NUMBER], на якій разом вчилися їздити і разом ходили на курси водіїв в «ДОСАФ». Надалі, позичені батьками гроші повернули. В 2008 році Фольксваген Поло продали і купили Ауді А4, д.н.з. [NUMBER], знову брали кредит на покупку цієї машини. Виплативши всі кредити разом із сімейного бюджету, сторони вирішили поміняти авто і на початку 2010 року Ауді продали і доклали гроші в червні 2010 року купили «Лексус [NUMBER]» на гібридній установці, машину вислали з Нью-Йорку (США). Машина обійшлася сторонам в 32 тис.дол.США та зареєстрована на позивача. Вкінці 2012 року відповідач забрав LexusRX400h, відібрав техпаспорт на авто, з того часу місцезнаходження автомобіля позивачу не відомо. На той час, вартість авто була 26500тис.євро. В серпні 2011 року позивач завагітніла і на початку 2012 року сторони почали робити ремонт в квартирі, оскільки були два діючих магазини, на той час, всю виручку вкладали в ремонт. Ремонт робився з січня по травень 2012 року, за цей період виручка в магазині «Дефіле» складала 368 810 гривень. Також було продано все золото позивача на суму -3000 дол.США гроші вкладені теж в ремонт. Грошова допомога при народженні дитини та інші кошти теж пішли на закінчення ремонту в подальшому. Поки позивач займалася новонародженою донькою, чоловік постійно був на роботі і саме він забирав виручку з магазина «Дефіле» і мотивуючи тим, що він повертає борги, гроші позивачу не давав. Побутову техніку, яку взяли в розстрочку - надалі довелось виплатити позивачу самостійно, так як відповідач на початку 2013 року їх з немовлям покинув, і на прохання щодо аліментів, була категорична відмова. Після того, як відповідач пішов із сімї, закрив магазин із телефонами і виїхав за кордон працювати, де знаходиться і тепер. Позивач залишилася сама з грудною дитиною і не в змозі була займатися і дитиною і магазином одночасно, не в змозі була їздити за товаром, торгівля погіршилася і у звязку із інфляцією не змогла платити оренду в доларах за магазин, то в 2014 році прийшлося магазин закрити. В цей час, у позивача були фінансові проблеми, від відповідача не було ніякої допомоги на дитину взагалі, всі витрати по квартирі, комунальні послуги весь час з 2012 року позивач сплачувала сама. У судовому засіданні представники відповідачів заперечували проти позовних вимог, таких не визнають в повному обсязі, просять суд відмовити у їх задоволенні. В письмових запереченнях представник відповідача [PERSON] покликається на те, що перед весіллям у квітні 2006 року відповідач порадившись з матірю вирішив купити квартиру в кредит, оскільки був підприємцем і заробляв не малі кошти. Підібравши собі квартиру по [ADDRESS] особисто її купив у [PERSON] і особисто розрахувався з ним, взявши для цього кредит у банку «Аваль» у сумі 35 000 тисяч доларів США. Про наміри відповідача стосовно купівлі-продажу квартири позивач не знала, це було сюрпризом до весілля. Починаючи з 2000 року відповідач працював приватним підприємцем і мав багато торгових місць. Після весіллі з позивачем продовжував добре заробляти і виплачував з квартиру, в той час, коли позивач взагалі не працювала і не мала доходів. Торгівля у відповідача йшла добре і дохід дозволив платити кредит за квартиру, забезпечувати сімю. Влітку 2009 року відповідач повністю виплатив кредит. В 2011 році, коли дружина завагітніла, оскільки до народження дитини треба було зробити капітальний ремонт в квартирі, але оскільки вже була криза в країні і бізнес не так процвітав, відповідачу прийшлося позичити гроші у друзів на ремонт в розмірі 230 тис. грн. Під час ремонту і вагітності позивача стосунки в сімї зіпсувалися, відповідач у березні 2013 пішов жити до батьків. Позивач не давала бачитися з дитиною. Крім того, зазначає, що неодноразово позичав кошти від своїх знайомих і друзів на ремонт квартири та товар. Також зазначає, що не згоден з вартістю майна, яке вказує позивач, оскільки належним чином таку вартість не доводить. Позивач не наводить жодного доказу стосовно своїх вимог, всі її доводи є надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Так, представник відповідача [PERSON] пояснила, що відповідач є її сином, після армії працював на ринку, він познайомився з позивачем, вони зустрічалися. Потім, коли став на ноги, попросився проживати окремо, оскільки він зустрічається з дівчиною. Була квартира малосімейка на [ADDRESS], в якій на той час проживала знайома. Оскільки, відповідач запевнив її, що сам зможе утримувати квартиру, вона дозволила йому туди переїхати. Разом з відповідачем зроби ремонт в цій квартирі. Відповідач зустрічався з позивачем, вона до нього приходила, вони разом гуляли, відпочивали, але все це було за кошти відповідача, оскільки позивач на той час навчалася, не працювала. Крім того, відповідач допомагав їй з дипломною роботою. Після навчання, позивач підробляла, але кошти не давала, оскільки вважала їх своїми власними. Позивач не готувала, не прала одяг відповідачу. Так, вони зустрічалися, гуляли, були друзями, але це не була сімя. Вона залишалася, ночувала в квартирі. Всю хатню роботу робив відповідач. Відповідач заробляв кошти, працював на «Рошен» біля року, потім зайнявся продажем телефонів, потім звільнився. Через деякий час, йому запропонували викупити місце (торгівельну площу). Після цього, оскільки вона є приватним підприємцем, вона взяла для відповідача кредит для розвитку власного бізнесу. Позивач приходила, була з ним до часу-до двох годин, пішли пообідали, каву попили, ввечері гуляли, пили пиво, але працював відповідач, заробляв і все забезпечував. Вже потім, коли менший син хотів одружитися, а позивач з відповідачем на той час жили в малосімейці, відповідач прийшов до неї і спитався, що робити. [PERSON] - брат іншого характеру, на той час його жінка чекала дитину, їм потрібно було десь жити. Ніхто не казав кому коли робити весілля. На питання представника коли вони думають одружитися, позивач сказала, що її ніхто не кличе, а відповідач, сказав, що вона перша дізнається про весілля. Поки він не стане на ноги та не буде всім забезпечений, він не планує одружуватися. В 2005 році відповідач придбав автомобіль на авто ринку «Кінчеш» за готівку, потім через 2-3 роки продав цю машину, взяв кредит на 10 000 дол.США і придбав автомобіль «Ауді». Потім поміняли автомобіль на «Лексус» в 2010 році. Представник допомагала, вела бухгалтерію, займалася документами, ходила по банкам, шукала квартиру коли відповідач вирішив брати квартиру. Позивач багато не знає, бо вона не була членом їх сімї. Так, відповідач кохав позивача, мав серйозні наміри. В 2006 році, за півтора місяці знайшли квартиру. Кредит платив відповідач, бо він заробляв, закрив кредит в 2009 році. Після цього був відкритий магазин, а тому кошти на кредит не могли йти на погашення на кредиту за квартиру. Крім того, відповідач відкривав позивачу бізнес, робив ремонт. Бралися інші кредити на бізнес, на товар, але вже після того, як закрили кредит по квартирі. Крім того, пояснила, що коли позивач закінчила навчання, і їй не було де проживати, то відповідач запропонував їй жити з ним, але всі комунальні платежі, ремонт, придбання меблів та техніки відповідач робив за власні кошти. Коли приходила на квартиру, то бачила, що всю хатню роботу робить відповідач, а позивач в цей час нічого не робила. Позивач привозила з села картоплю, овочі, консервацію, але все інше купував відповідач. Також пояснила, що виручка з усіх магазинів складалися разом. Рішення, щодо того, яку квартиру купувати приймалося відповідачем та нею, але квартиру шукали всі, було багато варіантів, хто саме знайшов цю квартиру не памятає. Позивач проживала разом з відповідачем в квартирі по [ADDRESS] десь з 2004 році, як його дівчина, з якою зустрічався, яку він кохав і мав намір одружитися. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні також пояснив, що сторони дійсно зустрічалися, позивач почала проживала в квартирі з відповідачем, оскільки не мала де проживати, але саме по собі проживання під одним дахом не свідчить про те, що сторони мали спільний побут. Вони окремо готували, прибирали. Так само й спільний відпочинок не свідчить, про те, що у сторін утворилася сімя. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що позивач та відповідач проживали разом до одруження приблизно 3-4 роки як сімя. Свідок бувала в них на квартирі, на [ADDRESS]. Приходила до них, так як допомагала її мамі нести сумки з продуктами. Крім того, в селі бачила позивача і відповідача разом багато разів, приїздили на свята, вже тоді відповідач кликав маму позивачки «мамою». Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є матірю позивача. Позивач та відповідач познайомилися, коли позивач ще навчалася художньому коледжі, приблизно у 2002 році. Пізніше почали проживати разом в «малосімейці» на [ADDRESS], на 8 поверсі. Часто в село приїжджали разом. Перше знайомство із відповідачем відбулося на початку 2003 року, коли позивач мала захищати дипломну роботу. Відповідач допомагав робити доньці дипломну роботу, та на той час вони вже разом проживали. Свідок з чоловіком знали, що їх донька з відповідачем живуть разом у квартирі і, по мірі можливості, старалися їм допомагати. Коли свідок перший раз прийшла до них на квартиру, це був початок 2003 року - квартира була майже пуста, лише кухню замовили. Памятає, як поступово позивач з відповідачем купували речі в квартиру. На початку 2003 року мати відповідача вже запросила їх на весілля до свого молодшого сина як майбутніх сватів, а 14 жовтня 2005 року сваха з чоловіком були в гостях у свідка та тоді вже обговорювалось питання шлюбу дітей. Також зазначила, що відповідач звертався до неї «мамо». Позивач та відповідач радились з нею та чоловіком по придбанню квартири та по кредиту, обговорювали їх перший бізнес, коли відповідач хотів відкрити торгівлю мобільними телефонами, то позичали кошти 3000 доларів у 2004 році. Крім того, щотижневе забезпечувала сторін продуктами. Вона не бачила, щоб речі чи продукти сторін в квартирі якось були відокремленні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона є рідною сестрою позивача, з відповідачем познайомилася десь у 2002 році, коли з донькою лежала в дитячій лікарні і вони з позивачкою їх навідали, приносили гостинці, а потім після лікарні запросили до себе додому. Вони проживали на [ADDRESS]. Коли приїхали, там одяг був складений на підлозі, так як у [PERSON] і [PERSON] не було шафи, потім вони придбали білу вживану шафу, потім інші меблі, столик під телевізор, журнальний стіл, і поступово купляли інші речі. Повідомила, що сторони разом відкривали свій бізнес, разом працювали, заробляли гроші. Потім відкрили магазин із мобільними телефонами, на пару торгували мобільними телефонами. Спочатку позивач та відповідач проживали на [ADDRESS] в малосімейці, а потім взяли в кредит квартиру по [ADDRESS], де саме і відбувалася процедура викупу нареченої. Їй відомо, що саме позивач шукала спірну квартиру через оголошення в газеті та щодо кредиту. Також свідок підтвердила, що була запрошена на весілля брата відповідача, яке відбулося раніше за весілля її сестри з відповідачем та що в цьому не було нічого дивного через те, що вони вже фактично вважались родичами. Відносно спільного з відповідачем побуту свідок підтвердила, що, коли вона приїздила в гості, то позивач не раз готувала обіди, прибирала та робила хатню роботу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він був сусідом сторін по квартирі на [ADDRESS]. З 2002 по 2006 роки [PERSON] з [PERSON] проживали за адресою [ADDRESS]. Бачив, що позивач та відповідач спільно проживали, бачив їхні спільні покупки, бо поблизу є ринок та магазин у дворі. Постійно бачив позивача та відповідача разом. [PERSON] прибирала центральний коридор. Заходив в гості, як сусід - сіль позичити чи щось інше. У них була одна кімната, одне ліжко. Стіни в малосімейці тонкі стінки, було чутно, що вечорами [PERSON] із [PERSON] були разом. Також відомо, що сторони спільно придбали та використовували автомобіль. Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомила, що вона є хрещеною матірю позивача, була завідуючою гуртожитку Закарпатської академії мистецтв, позивач вчилася і жила у гуртожитку. Мала хлопця в селі, але до неї почав навідуватися відповідач, який не дуже подобався. Потім, за рік до закінчення навчання, звернула увагу, що позивач вже не ночує в гуртожитку, зателефонувала її мамі і розповіла про це. На що остання відповіла, що вона приїде і все розкаже. Потім, мама позивача розповіла, що [PERSON] перебралася до [PERSON] і вони живуть разом. Тоді свідка запросили в цю квартиру де вони жили. Мама позивача працювала у селі, допомагала приносила продукти. Неодноразово була у квартирі де жили сторони, обговорювалося, що треба купляти квартиру, тому що збиралися одружитися, відповідач стверджував, що вони ходять з [PERSON] спільно дивляться квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що відповідача знає давно, проживали в одному дворі. Десь приблизно у 2002 року відповідач вже був з позивачем, і вона бачила їх дуже часто. Відповідач на базарі мав точку. Презентував їй позивача як жінку, казав що це його дружина. Потім з позивачем ближче познайомилася в «Едельвейсі», де працювала в магазині Мегаспорт, це було десь 2004 2007 р. Свідок з позивачем спілкувалися, зокрема про плани на майбутнє, сімю, чоловіків, так як свідок тоді не була одружена і мало бути весілля, то з позивачем ділилась своїми планами. Позивач в свою чергу повідомила, що вони до одруження хочуть купити квартиру, планують мати дитину уже у спільній квартирі. [PERSON] вибирала [PERSON] спортивні костюми, які вони спільно купували. Свідок ставила сторін у приклад своєму майбутньому чоловіку. Сторони разом відпочивали, купували продукти, речі, відповідач називав позивача «моя жінка», жили у малосімейці разом. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що має дружні стосунки з позивачем, а з відповідачем разом навчався у 20-му училищі, це був 1996-1997 рік, свідок був на першому курсі, а відповідач був на другому курсі. У 2000 році повернувся з армії і зустрівся з відповідачем, який тоді випитував у нього про позивача, зокрема щодо того, чи є у неї хлопець. Свідок відповів, що немає нікого і потім побачив, що вони почали зустрічатися. Памятає сторін з 2001 року. Вони почали жити разом. Приходили до нього на квартиру. Запросили свідка з майбутньою його дружиною на своє весілля. Свідок також повідомив, що відповідач дуже кохав позивача, вони жили разом, потім взяли собі квартиру в кредит. Разом бачились на селі, так як щороку, і до шлюбу і після, сторони приїздили на Різдво, Пасху. Відомо, що позивач з відповідачем квартиру брали в кредит до весілля, але ще в малосімейці сторони жили як сімя, приблизно з кінця 2001-початку 2002 року. Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомила, що вона кума сторін та хрещена мама спільної доньки сторін [PERSON]. Сімю [PERSON] знає спільно із 2006 року, коли у них була створена сімя. [PERSON] знала набагато раніше, але були просто знайомі. З сімєю [PERSON] підтримували тісні дружні відносини, фактично через день зустрічалися сімями, ходили разом на різні заходи до друзів, просто повечеряти, дуже тісно спілкувалися - настільки тісно, що як результат свідок стала хрещеною мамою спільної дитини сторін. Показала, що ця сімя була ідеалом в усіх відносинах, настільки у них панувала любов, спокій у сімї, що як за приклад, можна було ставити їхню сімю іншим родичам, іншим людям. Відповідач безмежно дуже любив, цінував позивача - вона також відносилася так само до нього. Дитина була довгоочікуваною, коли вона народилася, відповідач був безмежно щасливий, настільки він чекав цю дитину. Свідок також показала, що сторони вклали в спірну квартиру всі свої зусилля. І навіть, коли вони робили ремонт на квартирі, все спільно вибирали, радилися. Також, разом вони вели бізнес, збирали кошти, разом мріяли придбати спільне майно. Позивач спочатку займалася одягом, відповідач телефонами, до того [PERSON] взагалі допомагала. Бізнес вели спільно, збирали фінанси і планували кожен місяць. Позивач та відповідач в дружньому колі з кумами, обговорювали та радилися щодо виручка з торгівлі, щодо можливості сплатити кредит, тому що квартира, в якій вони проживали, була взята в кредит. Також свідок показала, що 02 вересня 2011 року спільно зі сторонами святкувала пяту річницю весілля та десяту річницю спільного життя [PERSON] та [PERSON] та саме тоді під час вечері позивачка сказала, що вагітна. Після народження дитини позивач розказувала, що у них розлади у сімї, позивач дуже переживала, казала, що [PERSON] пішов, причину не знає. Відповідач дуже змінився по відношенню до позивача, до дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона працювала продавцем в магазині «Оксіген». З позивачем познайомилася у 2006 році, коли прийшла працювати в магазин, позивач вже працювала на мобільних телефонах, а відповідач працював у «Едельвейсі» на мобільному відділі - це був їхній сімейний бізнес, вони разом приходили, разом йшли, вона знала, що вони разом були у пошуках квартири, хотіли купити в кредит, позивач купляла газети з оголошеннями, шукала квартиру і це вона знайшла квартиру на [ADDRESS] в якій проживали. З позивачем обговорювали побутові питання, такі як, готування страв на вечерю у своїх сімях. Все це було приблизно в 2006 році, але свідок завжди вважала, що позивач з відповідачем одружені. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що відповідач купив у нього квартиру в кредит, оформив на себе. На той час відповідач був неодруженим, у нього була відсутня каблучка. Деталі укладення договору купівлі-продажу не памятає, через великий проміжок часу. Продаж квартири відбулася приблизно в 2009 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що знає сторін на протязі 4-5 років, сторони брали кредит на спірну квартиру спільно та, що жили разом задовго до весілля, також показав, що у сторін був спільний бізнес по одягу та телефонах. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду повідомила, що відповідач після того, як повернувся з армії почав працювати на базарі, потім разом з матірю вони відкрили торгові точки в ТЦ «Едельвейс», потім ще займалися одягом. Відповідач завжди казав, що спочатку житло, а потім одруження. Спочатку проживав в «малосімейці», тоді й познайомився з позивачем. Вона навчалася в училище, була лише серед неділі, а на вихідні уходила додому. Вони, приховували свої відношення. Також пояснила, що квартира була придбана до весілля, в кредит. Коли саме одружилися не памятає. З позивачем познайомилася задовго до весілля. Свідок [PERSON], в судовому засіданні повідомив, що він є братом відповідача, показав, що позивач та відповідач до того як розписалися, мешкали разом. Приходив к сторонам на квартиру на [ADDRESS] приблизно у 2002-2003 році. Іноді залишався в коридорі, зокрема і тому, що позивач була не одягнута та відповідач соромився його запрошувати. Також свідок повідомив, що позивач спільно з відповідачем були запрошені на його весілля, яке відбулось, раніше за весілля сторін, восени 2005 року та, що позивач приходиться хрещеною мамою його дитини, яка народилась ще до їхнього весілля. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що відповідача знає дуже давно, познайомився через його маму. Коли зявилася вакансія, запросив працювати торгівельним представником. Працював непогано, потім звільнився. Але вони продовжували підтримувати стосунки, спілкувалися. Відомо, що відповідач мав точку в ТЦ «Едельвейс». Відомо, що відповідач мав намір купити машину, квартиру. У відповідача вдома ні разу не був. Зазначив, що йому відомо про те що у [PERSON] не було сімї, зокрема з відомостей особистої картки обліку кадрів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що відповідач у 2000 роках робив у неї на базарі, потім пішов в армію, коли повернувся з армії попросив відкрити точку. Купив квартиру, потім створив сімю. Коли саме одружився не памятає, до цього жив в гуртожитку, де саме не знає, приводив дівчат. До шлюбу проживав з іншою дівчиною, з ким саме не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що працювала продавцем у [PERSON], у 2002 році після армії прийшов відповідач, у якого пропрацювала 3-4 роки. Відповідач добре заробляв, мав можливість купити квартиру. Позивача не бачила, не цікавилася з ким він проживає. Відповідач одружився приблизно в 2006-2007 році. Наявні в матеріалах справи протоколи допитів свідків, проведені адвокатом позивача, суд до уваги не приймає з огляду на те, що свідки допитуються безпосередньо судом у судовому засіданні. Як випливає з допитів свідків, вони узгоджуються між собою в тому, що до одруження сторони фактично з 2002 року проживали разом за адресою м. Ужгород по [ADDRESS], вели спільний побут. Крім того, з досліджених у судовому засіданні фотознімків, наявних у матеріалах справи випливає, що сторони проводили разом відпочинок, вели побут, навідували друзів, рідних. Вказаний факт сторонами не заперечувався. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису з весілля сторін, наявного в матеріалах справи, судом встановлено, що весільний обряд викупу нареченої відбувався у квартирі за адресою: [ADDRESS]. Вказаний факт сторонами також не заперечувався. Наведені докази у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про доведеність факту проживання [PERSON] та [PERSON] з липня 2002 року по 01 вересня 2006 року однією сімєю без шлюбу. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, цей кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01.01.2004 року. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених Сімейним кодексом України. З урахуванням того, що вимоги щодо встановлення факту спільного проживання позивача разом з відповідачем стосуються періоду починаючи з липня 2002 року, а діючий на той час Кодекс про шлюб та сім'ю України такої норми не містив, позовні вимоги [PERSON] в цій частині слід задовольнити частково, встановивши факт проживання останньої та [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по 01.09.2006 року. Судом також встановлено наступні обставини. 02.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за №532. Прізвища після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Зазначене підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 02.09.2006 року. [INFO] року у подружжя народилася дитина [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження наявним в матеріалах справи. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON]. Згідно з Довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом реєстрації місця проживання, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], з 17.05.2016 року. З Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №492/12-34 від 10.10.2017 випливає, що [PERSON] проживає та зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю малолітньою донькою [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сімї від 20.09.2017 року за №32, виданою ОСББ «Можайського 18». За вказаною адресою зареєстрований також батько дитини [PERSON], однак згідно цієї ж довідки він не проживає за даною адресою з 2013 року. Відповідно до психолого-педагогічної характеристики на дитину [PERSON], виданої ДНЗ №38, вихованням малолітньої дитини займається тільки її мама. Відповідно до довідки №6/16 від 22.09.2017 року Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області станом на 22.09.2017 року гр. [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №308/3028/17 у розмірі 26 193,55 грн. 20.04.2006 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу придбав квартиру за адресою: [ADDRESS]. Згідно з договором купівлі-продажу, продаж зазначеної квартири вчинено за 150 000 грн., з яких 30 000 грн. покупець передає продавцям на момент підписання цього договору, а решта 120 000 грн. покупець зобовязується передати продавцям в строк до 21.04.2006 року за рахунок кредиту, отриманого в АППБ «Аваль». 31.07.2006 року Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради [PERSON] видане Свідоцтво на право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,4 кв.м; житловою площею 40,3 кв.м; три кімнати. Право власності зареєстроване за [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №11503875 від 10.08.2006. З договору іпотеки від 20.04.2006 року, укладеним між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] випливає, що такий укладено в забезпечення вимог, які випливають із кредитного договору №014/4070/74/25138 від 19.04.2006 року укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON], за умовами якого останній зобовязаний до 18.04.2026 року повернути АППБ «Аваль» кредит у розмірі 35 000 дол.США. З наданих представником відповідача копій квитанцій випливає, що погашення заборгованості за кредитним договором №014/4070/74/25138 від 19.04.2006 року відбувалося з 2006 по 2009 рр. Згідно з Довідкою за вих. №2.3-01/18-535 від 16.07.2009 року, кредит, наданий [PERSON] згідно з кредитним договором №014/4070/74/25138 від 19.04.2006 року погашено повністю. Відповідно до наданого позивачем Звіту про оцінку майна №DV04-170111-002 ідентифікатор за базою ФДМУ №1551767_11012017_DV04-170111-002, оціночна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] станом на дату оцінки 11.01.2017 року становить 587 704,00 грн. Згідно з наданим відповідачем Висновком про вартість, ринкова вартість обєкта оцінки - квартири за адресою: [ADDRESS], на дату оцінки 26.04.2017 року складає 630 800,00 грн. Враховуючи, що сторони не прийшли до згоди стосовно вартості квартири, за наявності кількох висновків, які судом не ставляться під сумнів, судом береться до уваги останній за часом, а відтак при вирішенні спору суд виходить з того, що вартість квартири становить 630 800,00 грн. Судом також встановлено, що в 2009 році було придбано автомобіль марки «LEXUS», модель «RX4», 2006 року випуску, ідентифікаційний номер (vin-code) [NUMBER]. Свідоцтво про власності [NUMBER] від 20.10.2009 року, видане Департаментом автомобільних транспортних засобів штату Нью-Йорк. Вказаний автомобіль зареєстровано в Словацькій Республіці з реєстраційним номерним знаком «[NUMBER]». Власником даного транспортного засобу є [PERSON]. Відповідно до наданого позивачем Звіту про оцінку О-279, наданого позивачем, ринкова вартість автомобіля марки «LEXUS RX400Н», 2006 року випуску, колір білий, реєстраційний номер «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER] станом на грудень 2012 року складала 26 500 Євро. Згідно з наданим відповідачем Висновком про вартість оцінюваного майна, ринкова вартість автомобіля марки «LEXUS RX400Н», 2006 року випуску, колір білий, реєстраційний номер «[NUMBER]», номер кузова [NUMBER] станом на 24.04.2017 року може бути запропонована в розмірі 286 650,00 грн. Враховуючи, що сторони не прийшли до згоди стосовно вартості автомобіля, за наявності кількох висновків, які судом не ставляться під сумнів, судом береться до уваги останній за часом, а відтак при вирішенні спору суд виходить з того, що вартість автомобіля становить 286 650,00 грн. Як встановлено судом з Довідки Відділення у місті Ужгород Ужгородської обєднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Закарпатській області №1119/М/13-00 від 26.09.2016, ФОП [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]) знаходиться на обліку у відділенні у м. Ужгороді ГУ ДФС у Закарпатській області та згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця сума доходу за: 2005 р. 31 756,00 грн.; 2006 р. 287 121,00 грн.; 2007 р. 387 380,00 грн.; 2008 р. 402 314,00 грн.; 2009 р. 250 119,00 грн.; 2010 р. 161 211,00 грн.; 2011 р. 56 900,00 грн.; 2012 р. 136 316,00 грн. Як встановлено судом з Довідки Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Головного Управління ДФС у Закарпатській області №2118/М/07-01-13-01 від 26.05.2016, ФОП [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER]) знаходиться на обліку в ДПІ у м. Ужгороді та згідно поданої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця сума доходу за: 2006 р. 82 935,00 грн.; 2007 р. 210 457,00 грн.; 2008 р. 350 412,00 грн.; 2009 р. 212 314,00 грн.; 2010 р. 124 813,00 грн.; 2011 р. 94 128,00 грн.; 2012 р. 154 311,00 грн.; 2013 р. 78 000,00 грн.; 2014 р. 72 000,00 грн.; 2015 р. 36 000,00 грн. Судом також встановлено, що позивач була зареєстрована як фізична особа-підприємець 27.03.2006 року, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія [NUMBER] Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія [NUMBER]. До того часу, в період з 23.05.2005-29.09.2005 працювала за трудовим договором майстром манікюру, що підтверджується відповідним записом у Трудовій книжці. Факт здійснення підприємницької діяльності позивачем та відповідачем та отримання ними доходу підтверджується також відповідними договорами оренди нежитлових приміщень, дозволами, довідками, наявними в матеріалах справи, копіями записів щоденних виручок із магазинів. Відтак, судом встановлено, що на час спірних правовідносин сторони обоє були фізичними особами-підприємцями і отримували дохід. Досліджені в ході розгляду справи докази в своїй сукупності свідчать, що [PERSON] та [PERSON], проживаючи однією сімєю до шлюбу, спільними коштами, працею, придбали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що дозволяє віднести таке майно до спільної сумісної власності подружжя. Що стосується автомобіля «Lexus RX 400h», номерний знак «[NUMBER]», то оскільки такий придбаний у період шлюбу, що не оспорюється сторонами, такий є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно з ст. 74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно з ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ст. 372 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як випливає з позовної заяви та наданих пояснень позивачем та її представником, остання просить відступити від рівності часток подружжя виходячи з того, що у неї на утриманні знаходиться малолітня дитина, відповідач належним чином не приділяє уваги своїй дитині та не забезпечує її, внаслідок чого наявна заборгованість по аліментам, забрав автомобіль, не приймав участі в утриманні квартири, а також . В ході судового розгляду справи судом встановлено та не оспорюється сторонами, що на час розгляду справи рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], та як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за [PERSON] згідно виконавчого листа №308/3028/17 виданого 24.06.2017 року Ужгородським міськрайонний судом, з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн., щомісячно. З аналізу довідки випливає, що заборгованість станом на 01.07.2018 становить 7 868,55 грн. Разом з тим, як вбачається з копій квитанцій, така заборгованість була погашена протягом серпня-вересня 2018 року. Укладені договори на утримання та обслуговування квартири, квитанції про оплату комунальних послуг не свідчать, наданні роздруківки смс-повідомлень не можуть бути обставинами, які мають істотне значення. Так само й довідка про перетин кордону відповідачем на автомобілі не свідчить про приховування такого. Відтак, суд не вбачає підстав для відходу від принципу рівності часток подружжя під час поділу майна, а тому приходить до єдино можливого порядку поділу майна в даному випадку, шляхом визнання за сторонами по 1/2 частці у праві власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]; та по 1/2 частці автомобіля «Lexus RX 400h», номерний знак «[NUMBER]», 2006 року випуску. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплати судового збору. На підставі ст. ст. 3, 63, 69, 70, 74 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial