Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстрований 19 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 937, посилаючись на припинення шлюбних відносин з [PERSON] через несумісність характерів та різних поглядів на життя. На примирення з відповідачем не згодна, вважає збереження сім'ї не можливе, просила суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання неодноразово не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи, що дає суду право розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення по справі. Дослідивши позовну заяву, письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим 19.12.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 937. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, позивачка та відповідач проживають окремо, у зв'язку з чим збереження сім'ї стало неможливим. Таким чином, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], крім того, неодноразова неявка відповідача до судового засідання, не надання ним заперечень щодо позову свідчить про його байдужість щодо збереження шлюбу, а тому суд вважає, що його розірвання не буде суперечить закону та не порушить законних прав та свобод осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved