Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, просила розірвати шлюб, зареєстрований з відповідачем 07 вересня 2006 року Виконкомом Винниківської міської ради м.Львова, актовий запис №53. Позов мотивує тим, що 07 вересня 2006 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу є малолітній син [PERSON], [INFO]. Так як подружнє життя не склалось вже тривалий час проживають окремо з відповідачем. У звязку з тим, що з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету та не підтримують подружніх відносин, а примирення є неможливим, тому звернулася до суду з відповідним позовом, який просить задоволити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що не бажає проживати з відповідачем, оскільки відповідач зловживає алкоголем. Інших підстав для розірвання шлюбу не висловила. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що підстави для розірвання шлюбу відсутні, алкоголю не вживає. У звязку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року та вступом в дію 15.12.2017 року нового Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд даної справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, постановляючи рішення відповідно до ст.265 ЦПК України, суд вважає, що в позові слід відмовити виходячи з наступних підстав. Як вбачається з долученого до матеріалів справи свідоцтва про шлюб серії І-СГ № 045286, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було укладено 07 вересня 2006 року та зареєстровано Виконкомом Винниківської міської ради м.Львова, актовий запис №53 (а.с.6). Від шлюбу у сторін є малолітня дитина син [PERSON], [INFO] (а.с.11). Частиною 1 ст.110 СК України, закріплено право одного з подружжя на предявлення до суду позову про розірвання шлюбу. Такий позов має бути обґрунтованим та містити покликання на дійсні підстави предявлення такого, що підтверджується належними та допустимими доказами, а також не суперечити та відповідати інтересам подружжя та за наявності їхнім малолітнім чи неповнолітнім дітям. Вирішуючи позов одного з подружжя про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя (ч.1 ст.112 СК України). Оцінюючи заявлений позивачем позов на предмет підставності та підтвердження відповідними доказами, а також відповідності вимогам законодавства, суд виходять з наступного. Позивач, предявляючи до суду позов про розірвання шлюбу з відповідачем, не представила суду доказів про те, що їх з відповідачем подружнє життя та збереження шлюбу є неможливим, не встановлено цього і в судовому засіданні, а тимчасовий розлад у сімї, конфлікти між подружжям, викликані випадковими причинами, а також необґрунтоване належними доказами небажання перебувати у зареєстрованому шлюбі з відповідачем не є достатніми підставами для розірвання їх шлюбу. Крім того, розірвання шлюбу між подружжям суперечитиме інтересам їхнього малолітнього сина [PERSON], та порушуватиме його законодавчо закріплене право на сім'ю. Право дитини на сім'ю задекларовано як на міжнародному рівні у міжнародних документах про права дитини, зокрема у «Декларації прав дитини» та в «Конвенції ООН про права дитини», а також у вітчизняному законодавстві - Конституції України, Сімейному кодексі України, Законах «Про охорону дитинства», «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування». Сім'я є і залишається природним середовищем для фізичного, психічного, соціального і духовного розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Найважливішою умовою для розвитку дитини є її виховання в повноцінній сімї, на чому наголошують і положення Конвенції ООН про права дитини 1989 року, яка містить перелік норм, які повинні забезпечувати захист сімї. Дитина з самого народження має право знати своїх батьків та користуватися їх піклуванням. Право дитини на піклування з боку батьків може бути реалізоване лише за умови добровільного і належного виконання батьками своїх обовязків. Стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства» визначає положення про розлучення дитини з сім'єю. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Зважаючи на те, що у відповідності до вимог ч.2 ст.112 СК України, судом не встановлено підстав для розірвання шлюбу між сторонами, а відтак їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу не суперечитиме їх інтересам, та інтересам малолітнього сина, а тому суд в позові відмовляє.

Outcome: dismissed