Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради про виділ в натурі із спільної часткової власності Ѕ частини житлового будинку, який в подальшому уточнила. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що їй на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку, розташованого за адресою : [ADDRESS] з відповідною часткою господарських будівель і споруд. Власницею іншої частини вищевказаного житлового будинку була [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, виданого 26.09.1985 року державним нотаріусом Синельниківської держконтори. [PERSON] померла більше 10 років тому і будь які спадкоємці у неї відсутні. Крім того її частка житлового будинку при пожежі прийшла в непридатність для проживання та використання і повністю зруйнована. Ѕ частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, яка належить позивачці складається із : сіней 1-1, площею 9.1 кв.м.; кладової 1-2, площею 6.5 кв. м.; кухні 1-3, площею 6.1 кв. м.; кімнати 1-4, площею 15.1 кв. м.; кімнати 1-5, площею 3.3 кв. м., всього загальною площею 40.1 кв. метри (18,4 житлова площа, 21,7 допоміжна площа), а також літньої кухні - Д, сараю - В, вбиральні - Ж, водоколонки № 3, огорожі №1 -2. В теперішній час позивач має намір приватизувати земельну ділянку і з цією метою звернулася до землевпорядної організації для виготовлення технічної документації та присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, але їй було роз`яснено в зв`язку з тим, що можливість визначення в натурі та приватизації земельної ділянки під частиною житлового будинку чинним законодавством не передбачено. Інших співвласників житлового будинку немає, тому для того щоб приватизувати частку земельної ділянки відповідно належної їй частки житлового будинку вона вимушена звернутися до суду з даною заявою. У зв`язку з цим, позивач виділити їй Ѕ частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, яка складається із : сіней 1-1, площею 9.1 кв. метри; кладової 1-2, площею 6.5 кв. метри; кухні 1-3, площею 6,1 кв. метри; кімнати 1-4, площею 15.1 кв. метри; кімнати 1-5, площею 3.3 кв. метри, всього загальною площею 40.1 кв. метри (18,4 житлова площа, 21,7 допоміжна площа), а також літньої кухні - Д, сараю - В, вбиральні - Ж, водоколонки № 3, огорожі №1-2, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , припинивши право спільної часткової власності на вищевказаний будинок. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник відповідача до початку підготовчого судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Просила рішення прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку. 17.10.2019 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з : Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою : [ADDRESS] . З копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 17.10.2019 року, вбачається, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка житлового будинку загальною площею 79,4 кв.м., житловою площею 36 кв.м., який розташований за адресою : [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки КП «Синельниківське МБТІ Дніпропетровської області» № 274 від 17.03.2020 року, житловий будинок, господарчі будівлі та споруди, розташовані за адресою : [ADDRESS] , належить : [PERSON] - Ѕ частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.10.2019 року. Зареєстровано : [PERSON] - Ѕ частка на підставі договору купівлі-продажу, виданого 26.09.1985 року за № 1815. Ѕ частка житлового будинку, сарай Б, вбиральня Е, які належать [PERSON] за даною адресою пр . пожежі прийшли в непридатність для проживання та використання і повністю зруйновані. Поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частиною 1 ст. 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно зі статтею 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. До аналогічного правового висновку прийшов Верховний Суд України у справі №6-1443цс16, який викладений в постанові від 16.11.2016 року. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991р. із змінами, виділ в натурі частки жилого будинку можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що за змістом статей 316,317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах норм чинного законодавства, які позивач не порушує, при цьому не порушуються права інших співвласників, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити повному обсязі. На підставі викладеного та ст.ст. 183, 316, 317, 356, 357, 358 ЦК України, п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» № 7 від 04.10.1991року,

Outcome: approved