Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача в якому просить встановити факт, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ №022977 від 30 квітня 1998 року, який виданий на ім`я [PERSON] та державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 №087750 від 14 листопада 2003 року, який виданий на ім`я [PERSON] , належать [PERSON] , який помер [INFO] . Також просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , на земельну ділянку площею 0,85 га із цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування будівель, яка знаходиться в селі Борисковичі Горохівського району Волинської області відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ВЛ №022977 від 30 квітня 1998 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №50, а також на земельну ділянку площею 2,59 га із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №087750 від 14 листопада 2003 року, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №670, як на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивує свій позов тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Позивачка є його спадкоємицею за заповітом та за законом першої черги, прийняла спадщину, однак оформити її в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, у позивачки виникла необхідність у встановленні юридичного факту, оскільки при видачі вищевказаних державних актах спадкодавця помилково зазначили « [PERSON] » та « [PERSON] », хоча правильно має зазначатись « [PERSON] ». Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Позивачка в письмовій заяві до суду просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідачка в письмовій заяві до суду просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. \~ \~ \~ \~А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з статтею 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2016 року встановлено факт, що позивачка є дочкою померлого [PERSON] . З заповіту, складеного [PERSON] 16 березня 2001 року, який було посвідчено секретарем Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №30 вбачається, що він належну йому земельну частку, заповів дочці [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 січня 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я позивачки [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Довідкою Бранівської сільської ради Горохівського району Волинської області №566 від 18 листопада 2019 року стверджується, що заповіти [PERSON] не змінено і не скасовано. Спадкоємцями майна за законом є дочка [PERSON] та дружина [PERSON] . Відповідно до\~державного акта\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії ІV-ВЛ\~№022977\~від 30\~квітня 1998\~року спадкодавцю належала земельна ділянка відповідних розмірів. Разом з тим, в даному акті спадкодавець значиться як « [PERSON] ». Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 №087750 від 14 листопада 2003 року спадкодавцю належала земельна ділянка відповідних розмірів. Разом з тим, в даному акті спадкодавець значиться як « [PERSON] ». З спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] після його смерті прийняла спадщину, є його спадкоємцем за заповітом та за законом першої черги. Інший спадкоємець за законом першої черги [PERSON] подала заяву про відмову від належної частки у спадковому майні спадкодавця [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем за заповітом та за законом першої черги після померлого [PERSON] , прийняла спадщину. \~ \~ \~ \~Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом та за законом першої черги в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити.

Outcome: approved