Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що вона працювала на Херсонському бавовняному комбінаті з 1972 року по 01.10.2013 р., на посаді майстра цеху в/в мереж, підстанцій та енергоконтролю відділу головного енергетика. На день звільнення адміністрація ВАТ «ХБК» не розрахувалася з нею по заробітній платі в результаті чого утворилась заборгованість , яка відповідно до довідки наданої ВАТ «ХБК» складає - 19327,57 грн. Оскільки відповідач до теперішнього часу не розрахувався з нею по заробітній платі, то середній заробіток за період з 02.10.2013 р. по 17.03.2015 р в сумі 28093,85 грн., яку просить стягнути з відповідача та покласти судові витрати. У судове засідання позивач надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила слухати справу без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заявлені вимоги такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень, даних у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року №13 не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченоїст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного стоку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки, [PERSON], перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 1972 року по 01.10.2013 року, та відповідно до запису в трудовій книжці 01.10.2013 р., була звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства. На день звільнення підприємство з позивачем не розрахувалося у зв'язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток за час затримки ВАТ «ХБК» виплати позивачу заробітної плати буде складати з 02.10.2013 року по 17.03.2015 р. - 367 днів (середній денний заробіток перед звільненням складає (805,14+649,24):19= 76,55 грн., відповідно наданої відповідачем довідки. Отже середній заробіток буде складати 76,55 х 367 днів = 28093,85грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 01.10.2013 року звільнилася з ВАТ «ХБК», яке вчасно не виплатило належних працівнику сум в добровільному порядку, що дає підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 28093,85 грн. та судові витрати в розмірі 280,94 грн.

Outcome: approved