Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що є пенсіонеркою, ветераном праці, єдиним доходом якої є пенсія. Відповідач доводиться їй сином, який на неодноразові прохання матеріально їй не допомагає. Пенсійних виплат недостатньо їй для придбання ліків та забезпечення життєвих потреб. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі 500 грн. щомісячно та стягнути понесені судові витрати на правову допомогу. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги із зазначених вище підстав, додавши, що інвалідом не являється, розмір її пенсії на місяць становить 1200 грн. Крім відповідача інших дітей у неї немає. Періодично їй матеріально допомагають рідні брат та сестра. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що знаходиться у неприязних стосунках з відповідачем, яка вимагає з нього гроші для установлення металопластикового обладнання у квартирі. Він проживає окремо від матері, має сім»ю, але роботою не забезпечений. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], являється пенсіонеркою за віком, має сина [PERSON], [INFO] - відповідача у справі. Згідно ст. ст. 202, 203 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов»язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Статтею 206 СК України встановлено, що у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, інвалідами, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов'язаних з лікуванням та доглядом за ними. Системний аналіз цих положень закону дає підстави вважати, що при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з пояснень позивача, вона отримує пенсію, розмір якої є вищим, ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік», доказів на підтвердження того, що позивач має тяжку хворобу, яка вимагає значних матеріальних витрат, а також потребує стороннього догляду суду не представлено. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що вона потребує матеріальної допомоги, її позовні вимоги суд вважає необґрунтованими та відмовляє в їх задоволенні. Від того, відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача.

Outcome: dismissed