Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Карлівської міської ради Полтавської області, за участю третіх осіб: приватного нотаріуса Карлівського районного нотаріального округу [PERSON], [PERSON], про переведення прав покупця та визнання права власності . У своїй позовній заяві посилається на те, що 30.05.2003 р. між нею, як приватним підприємцем, та Карлівським ВУЖКГ було укладено договір оренди нежитлового приміщення перукарні площею 25,80 кв.м. строком на 10 років , тобто до 30.05.2013 р. Дане приміщення має окремий вихід та є невід*ємною частиною цілісного майнового комплексу готелю «[INFO]». Відповідно до п.1.2 договору оренди, позивач має право на першочерговий викуп орендованого приміщення у разі його продажу. З дозволу орендодавця , позивачем було зроблено ремонт приміщення на суму 3 736 грн. Загальна ціна орендованого приміщення, згідно оцінки майна, склала 3000 грн. Рішенням Карлівської міськради від 18.07.2006 р. були внесені зміни до рішення 28 сесії четвертого скликання Карлівської від 10.03.2006 року та затверджено перелік об'єктів комунальної власності, які підлягають приватизації шляхом викупу, серед яких значиться і приміщення готелю «[INFO]» , що розташований по [ADDRESS]. 12.06.2007 р. Карлівська міська рада продала [PERSON] цілісний майновий комплекс готелю «[INFO]» загальною площею 3943,8 кв.м. за ціною 458004,00 грн. Позивач вважає, що такими діями було порушено її права , оскільки вона як добросовісний орендар має переважне право перед іншими особами на придбання проданого майна. Однак, відповідач не пропонував їй викупити орендоване приміщення.Як зазначає позивач, [PERSON] не є добросовісним покупцем, оскільки на момент купівлі готелю «[INFO]» знала, що його орендують сторонні особи, які мають переважне право на його придбання . Також [PERSON] просила не застосовувати до неї позовну давність через те, що термін дії договору оренди перукарні від 30.05.2003 р. , який було складено на 10 років , минув 30.05.2013 р. В судове засідання позивач не з*явилася, але надала суду письмову заяву, в якій просила суд справу розглядати без її участі. Від Карлівської міської ради Полтавської області надійшло заперечення на позов, у якому вважають дану позовну заяву безпідставною , доказово недоведеною, необґрунтованою, та просять суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення на позов, та пояснив, що процедуру приватизації готелю «[INFO]» було здійснено у межах повноважень, визначених чинним законодавством, а продаж цілісного комплексу готелю «[INFO]» відбувся шляхом проведення конкурсу, на який [PERSON] заяви на участь не подавала, а продаж окремих частин цілісного комплексу не є можливим. Треті особи по справі в судове засідання не з*явилися, але від них до суду надійшли письмові заяви, в яких просять провести розгляд справи без їхньої участі. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, встановив наступне. На підставі заяви [PERSON] на ім*я начальника ВУЖКГ [PERSON] ( а.с.11) між позивачко та Карлівським ВУЖКГ було укладено договір оренди нерухомого майна від 30.05.2003 р. ( а.с.13-14), предметом договору стало нежиле приміщення перукарня площею 25,80 кв.м. П. 1.2 даного договору було передбачене право орендаря на переважне право викупу приміщення у разі його продажу. Рішенням Карлівської міської ради Полтавської області від 18 липня 2006 року були внесені зміни до рішення 28 сесії четвертого скликання від 10 березня 2006 року та затверджено перелік об'єктів в комунальній власності, які підлягають приватизації шляхом викупу, серед яких значиться і приміщення готелю «[INFO]» в [ADDRESS] (а.с.20). З Договору купівлі-продажу комунального майна - нежитлової будівлі по [ADDRESS] від 12.06.2007 р.( а.с.22), вбачається, що Територіальна громада м. Карлівка в особі Карлівської міськради передала у власність [PERSON] нежитлову будівлю, що належить Територіальній громаді м. Карлівка в особі Карлівської міськради, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.10.2006 р.. що видане у відповідності до рішення ВК Карлівської міськради від 13.09.2006 р. №132, яка розташована по [ADDRESS] та складається в цілому з: цегляного обкладеного плиткою готелю літ. А-4 , пожежної водойми літ.№1, огорожі літ.№2, ворот літ №3, вимощення літ.№4, вимощення літ.№5, загальною площею 3943,8 кв.м., вартість будівлі визначено - 458004,00 грн. З наданої копії архівного витягу з протоколу засідання ВК Карлівської міської ради від 13.09.2006 р. Рішення №132 , вбачається, що вирішено оформити в цілому право комунальної власності на нежитлову будівлю (готель) загальною внутрішньою площею 3944 кв. м., яка знаходиться в громадському будинку за адресою: [ADDRESS] та допоміжні споруди, а також КП «Інвентаризатор» провести реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою м.Карлівка і підготувати свідоцтво про право комунальної власності , копія якого мається у матеріалах справи ( а.с.18). Представником відповідача в судовому засіданні було надано програму приватизації об*єктів , що належать до комунальної власності м.Карлівка на 2006 р., якою визначено порядок та умови проведення приватизації. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. В силу ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, жоден з яких не має для суду наперед встановленого значення. Як доведено, позивач [PERSON] була орендарем приміщення перукарні площею 25,80 кв.м., яке є частиною цілісного майнового комплексу готелю «[INFO]» по [ADDRESS] , відповідно до договору оренди укладеного на 10 років у період з 30.05.2003 р. по 30.05.2013 р. і відповідно до п.1.2 даного договору було передбачене право орендаря на переважне право викупу приміщення у разі його продажу . Рішенням ВК Карлівської міськради №132 від 13.09.2006 р. було визнано за Територіальною громадою м.Карлівка право комунальної власності на нежитлову будівлю готелю «[INFO]» з допоміжними спорудами та видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, як цілісний майновий комплекс і судом встановлено, що право власності було набуте згідно правил та норм закону, а отже територіальна громада мала законне право виставляти на продаж належну їй будівлю, шляхом проведення конкурсу, на який позивач [PERSON] заяви на участь не подавала, хоча мала таку можливість, а продаж окремої частини цілісного майнового комплексу, тобто приміщення перукарні, орендарем якого вона являлася і на придбання якого вона мала переважне право викупу, не є можливим, а тому, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed