Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким з урахуванням уточнень, просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 78750,71 гривень та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати у сумі 188 785,94 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у трудових правовідносинах, позивач 23 жовтня 2003 року прийнята га посаду прибиральника службових приміщень, де працює по теперішній час. З січня 2018 року керівництвом інституту не було забезпечене нарахування та виплату заробітної плати позивачу, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по заробітній платі, що станом на квітень 2020 року складає 72075,71 гривень. Позивач наводить розрахунок середньої заробітної плати, виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - 464,99 гривень та кількості прострочених днів за період з грудня 2017 року по 30 квітня 2020 року - 406 днів. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27.05.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 09 червня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким відповідач в особі тимчасово виконуючого обов`язки директора Іванов О.С. не заперечує проти позовних вимог та просить розглянути справу у його відсутність. Дослідивши надані докази у сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах, [PERSON] наказом № 99-к від 23 вересня 2003 року прийнята на роботу по переводу з ЗАТ «Трест Південзахіденергобуд» на посаду прибиральника приміщень. Судом встановлено, що станом на час розгляду справи трудові правовідносини між сторонами не припинені. Відповідач протягом часу з січня 2018 року по квітень 2020 року не забезпечує своєчасну та у повному обсязі виплату заробітної плати, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Згідно довідки ДПВНДІ «Укренергомережпроект» № 21/0 від 30.04.2020 року, [PERSON] дійсно працює в ДПВ НДІ «Укренергомережпроект» на посаді прибиральника приміщень, загальна сума заборгованості по заробітній платі за період часу з грудня 2017 року по грудень 2018 року складає 26671,67 гривень. Згідно довідки ДПВНДІ «Укренергомережпроект» № 21/1 від 30.04.2020 року загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період часу з січня 2019 року по грудень 2019 року складає 39059,28 гривень. Згідно довідки ДПВНДІ «Укренергомережпроект» № 21/2 від 30.04.2020 року загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період часу з січня 2020 року по квітень 2020 року складає 13019,76 гривень. Таким чином, судом встановлено, що загальна сума заборгованості по заробітній платі за період часу з грудня 2017 року по квітень 2020 року складає 72750,71 гривень. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону - суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, частини другої статті 21 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При таких обставинах, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі за період часу з грудня 2017 року по квітень 2020 року складає 72750,71 гривень. Що стосується виплати середнього заробітку за порушення строків виплати заробітної плати, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 116 КЗпТ України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі 6-144ц13, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином вимоги ст.ст. 116, 117 КЗпП України, на які посилається позивач у своїй позовній заяві не застосовуються до даних правовідносин, оскільки позивачем не надано суду доказів про звільнення та не проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави за ставкою, встановленою Законом України «Про судовий збір» для позовних вимог майнового характеру відповідно до суми задоволених позовних вимог - в сумі 840,80 гривень. Також, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial