Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] батька [PERSON]. Також, просить встановити факт родинних відносин між позивачем та [PERSON], як між донькою та матір'ю. Свої вимоги обґрунтувала тим, що народилася [INFO], відповідно до свідоцтва про народження, її батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Після одруження батьків в 1978 році, матері присвоєно прізвище [PERSON]. Дошлюбне прізвище матері позивача - [PERSON], за першим шлюбом - [PERSON], однак в зв'язку з тим, що не збереглося ні свідоцтво про одруження, ні свідоцтво про смерть першого чоловіка матері, позивач не може довести прізвище матері [PERSON]. В 1975 році відповідно до договору міни, [PERSON] стала власником будинку [ADDRESS]. Інші документи на будинок відсутні. Мати позивача [PERSON] померла [INFO], після її смерті фактичними діями прийняв спадщину її чоловік [PERSON], із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини до нотаріуса не звертався. [PERSON] помер [INFO], після його смерті позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на право на земельну частку (пай), але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді будинку в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Таким чином вона не має можливості реалізувати своє право на спадщину і змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника, де вона просить справу розглядати за її відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує повністю. Представник Дмитрівської сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. [PERSON] народилася [INFO] в с.Дмитрівка Знам'янського району Кіровоградської області. Відповідно до свідоцтва про народження батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Після одруження позивачці присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] одружилися 08.04.1978 року та відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.9). Із пояснень свідків вбачається, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], тому її прізвище також було [PERSON], так як остання народилася в Білорусії, свідоцтво про її народження відсутнє. Також, неможливо підтвердити факт одруження з лісовим та присвоєння їй прізвища [PERSON] (а.с.13,14). В 1975 році [PERSON] уклала договір міни з представником колгоспу «Україна», за яким стала власником будинку [ADDRESS] (а.с.15). Правовстановлюючі документи на будинок відсутні. [PERSON] померла [INFO] (а.с.10), на час її смерті разом з нею проживав та був зареєстрований її чоловік [PERSON], тобто фактичними діями в ступив в управління та розпорядження спадковим майном (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] (а.с.11), після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулася донька [PERSON], яка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] (а.с.38-49). Позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки документ, який посвідчує право власності на будинок, відсутній, будинок збудований в 1956 році, але не введений в експлуатацію. Відповідно до до п.4, 5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (2003 року) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст.549 ЦК УРСР ). Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо у шестимісячний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. Як визначено ч.2 ст.548 ЦК Української РСР, - прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 529 ЦК України 1963 року передбачає, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов'язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] вступив в управління та володіння спадковим майном, тобто фактичними діями прийняв спадщину після смерті [PERSON] Згідно зі ст. 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, в тому числі факт родинних відносин між фізичними особами. Суд вважає можливим встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], як між матір'ю та донькою, що підтверджується наданими доказами та матеріалами справи. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», вбачається, що у відповідності до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст.3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (Постанова від 13.06.2012 року № 6-54цс12). Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з ч.1 та ч.2 ст.5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 05.08.1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05.08.1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Згідно до п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України віл 07.02.2002 року за № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), листом Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Із норми ст.1218 ЦК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до положень ч.3 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до роз'яснення нотаріуса, позивач не зможе прийняти спадщину у вигляді нерухомого майна у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. У зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не зверталася до реєстраційних органів з метою оформлення права власності на належне нерухоме майно; після її смерті [PERSON] фактичними діями прийняв спадщину, не оформивши її на своє ім'я, позивач являється єдиним спадкоємцем, а також в зв'язку з неможливістю іншим способом вирішити спірне питання, суд вважає необхідним за позивачем визнати право власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами в судовому порядку. У відповідності зі ст.88 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позову віднести на рахунок позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved