Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою і просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з нею - її матірю та припинити стягнення з неї аліментів на користь відповідача, які були стягнуті згідно рішення Овруцького районного суду від 29.11.2012 по справі №617/15009/12, мотивуючи тим, що з відповідачем вони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Овруцького районного суду. Після розірвання шлюбу діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], залишилися проживати з батьком. Рішенням Овруцького районного суду від 29.11.2012 по справі №617/15009/12 з неї стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дітей. Однак, з червня 2015 року, після закінчення школи, донька стала проживати з нею. Проживає до даного часу та бажає проживати і надалі. Вона ж має можливість забезпечити їй належні умови проживання та в повній мірі займатися вихованням дитини. Разом з тим вона не чинитиме жодних перешкод для спілкування доньки з відповідачем батьком, а навпаки буде сприяти, щоб вона не була позбавлена піклування та уваги батька. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечує. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні вважає, що позовну заяву слід задовольнити, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. В ч.11 постанови №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України розяснив, що за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Однак, оскільки рішення стосується інтересів малолітньої дитини, суд вважає за доцільне навести дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та оцінку всіх доказів. Так, вислухавши пояснення сторін, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Під час судового розгляду справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Овруцького районного суду від 28.04.2010 по справі №2-861/10 шлюб між сторонами розірвано та дітей було вирішено залишити на подальше проживання з батьком [PERSON]. Рішенням Овруцького районного суду від 29.11.2012 по справі №617/15009/12 з позивача було стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання дітей. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.8), свідоцтва про шлюб (а.с.10), свідоцтв про народження дитини (а.с.11), рішень Овруцького районного суду (а.с.7, 9). Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З матеріалів справи вбачається, що позивач має належні умови для утримання та виховання доньки, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу квартири, витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, технічного паспорту, довідкою КП «Комунальник» №5522 від 17.09.2015, довідками управління праці та соціального захисту населення №2211 від 18.09.2015, службовою характеристикою (а.с. 12-20). В правовій нормі ст. 171 СК України знайшло законодавче закріплення врахування думки дитини при вирішенні питань, що стосуються її життя. Зокрема, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. В судовому засіданні безпосередньо думка дитини не вияснялася, так як представник органу опіки та піклування підтвердила, що донька сторін [PERSON], бажає проживати з матірю, про що їм відомо з бесіди, яка була проведена з дитиною та батьками, що було підтримано і сторонами по справі. Частиною 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлено і не заперечується сторонами, що згідно рішення Овруцького районного суду від 29.11.2012 по справі №617/15009/12 стягувалися аліменти з позивача на користь відповідача. Однак, з червня 2015 року неповнолітня [PERSON] проживає з матірю позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідно відпала підстава для стягнення аліментів з позивача. Приймаючи рішення по справі, суд враховує і положення принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, яким проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для прийняття визнання позову по справі відповідачем та відповідно про задоволення позову. Водночас, суд звертає увагу сторін, що в ст.ст. 141, 157 СК України законодавець закріпив, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 974 грн. 00 коп. в доход держави.

Outcome: approved