Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що подружні відносини між ними припинені з вересня 2015 року. Основна причина розпаду сімї - це різниця характерів, відсутність між нею та відповідачем взаєморозуміння і довіри. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дочку -\~ [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивач не зявилася, але надала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі. Свої позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, але згідно документів, складених в ході виконання на території Федеративної Республіки Німеччини судового доручення про проведення окремих процесуальних дій відносно [PERSON] на підставі Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах 1970 року, щодо задоволення позову не заперечує, зазначивши, що вони проживали з позивачем до 2015 року. Потім дружина повернулася на Україну і з того часу вони проживають окремо. На його думку шлюб більше не може існувати, а тому він погоджується на розлучення. Враховуючи наведені думки сторін та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ТП №112174 від 24.06.2014 між [PERSON],\~ [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб 24.06.2014 (актовий запис №59). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд\~ з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя\~ подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тобто, зі змісту вказаної норми слідує, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання та з вересня 2015 року проживають окремо. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Сторони з вересня 2015 року, тобто близько трьох років, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, що свідчить про фактичне припинення між ними шлюбних відносин. Будь-які докази, які б свідчили, що відносини між подружжям можливо покращити, можливо відновити шлюбні відносини та зберегти сімю суду не надано. Формальне ж існування шлюбу суперечить інтересам сторін. Таким чином, аналізуючи обставини справи, досліджені докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.\~ Позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. в доход держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved