Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів та просить: -визнати незаконним та скасувати рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 10.09.1996 р. №47 в частині передачі [PERSON] у приватну власність присадибної ділянки по вул. Шевченка в с. Переяславське; -скасувати державний акт на землю серії ІІ-КВ №092614 від 15.01.1999 року, виданий на імя [PERSON] в частині передачі у приватну власність земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га по вул. Шевченка, 15 в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області; -скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 25.10.02 р. №2024, видане на імя [PERSON] в частині передачі у приватну власність земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га по вул. Шевченка, 15 в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області; -визнати протиправним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради від 27.08.08 р. №60 про видачу свідоцтва про право власності на жилий будинок №15 по вул. Шевченка в с. Переяславське на імя [PERSON]; -визнати недійсним договір дарування від 08.12.08 р. жилого будинку №15 по вул. Шевченка в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області між [PERSON] та [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася. У своїй письмовій заяві (т.2 а.с. 83) просила суд розглянути справу в її відсутності, оскільки не має можливості прибути до суду. Представник позивача у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася повторно. По факсу направила до суду заяву про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою. Підтверджуючих цю обставину доказів суду не надала. Відповідач [PERSON] (її законний представник [PERSON]В.), а також представник відповідача [PERSON] сільської ради також повторно до суду не зявилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник третьої особи до суду не зявився, просив слухати справу у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності сторін та можливості ухвалення заочного рішення суд виходить із наступного. Обмежень, передбачених ст. 169 ЦПК України, для розгляду справи у відсутності сторін не встановлено. Стосовно відповідача [PERSON] На думку суду, вона зайняла очікувальну позицію щодо предмету даного спору. Виходячи із принципів змагальності та диспозитивності судового процесу (ст. ст. 10,11 ЦПК України), суд зауважує, що відповідач зобовязаний добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки (ч. 2 ст. 27 ЦПК України), а тому нехтування нею судовим викликом розцінюється судом, як вибраною правовою позицією при розгляді даного спору, що не позбавляє її права на оскарження судового рішення у цій справі. Така позиція суду ґрунтується на наступному. Відповідач [PERSON] від відкриття провадження у справі неодноразово та систематично вчиняла всілякі дії, що спричинили затягування вирішення спору. Так, 21.07.10 р., 30.11.2010 р., 16.12.2010 р.,06.01.2011 р., 18.01.2011 р. та 31.01.2012 р. по факсу або через канцелярію суду подавала заяви про відкладення розгляду справи у звязку з її хворобою, не додаючи підтверджуючих цю обставину документів та вільно пересуваючись містом. Лише на вимогу суду, що була подана до лікувального закладу, суд один раз отримав дані про хворобу відповідача [PERSON] і своєю ухвалою від 19.01.11 р. зупинив провадження до її одужання. Відновлюючи 09.03.11 р. провадження у справі, суд також виходив із наданої лікувальною установою інформації про стан здоровя [PERSON], оскільки відповідач не повідомила суд про своє одужання, явно не бажаючи відновлення провадження у справі. 03.08.2010 р., 24.10.2011 р. відповідач [PERSON] по факсу та особисто через канцелярію суду подавала суду заяви про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням у відрядженні в службових справах. До 28.09.2010 р. відповідач [PERSON] приховала від судів усіх інстанцій, що розглядали даний спір, що ще 08.12.2008 р. вона відчужила спірне домоволодіння своїй доньці за договором дарування, пояснивши суду свою позицію тим, що її про це ніхто не питав. Суд вимушений був залучити до справи співвідповідача, що потягло за собою розгляд справи спочатку. Представник [PERSON] сільської ради, де працює землевпорядником відповідач [PERSON], жодного разу до суд не прибув, незважаючи на вимоги суду. (т.2 а.с. 77) 24.02.11 р. ухвалою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного будинку, що був укладений 19.09.1985 р. між попередніми власниками цього домоволодіння. Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 22.03.11 р. провадження у даній справі було зупинено у звязку з цим. У подальшому спір за позовом [PERSON] був переданий на вирішення Оболонського районного суду м. Києва за підсудністю. 13.09.11 р. ухвалою Оболонського районного суду м. Києва позов [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним було залишено без розгляду за заявою [PERSON] У звязку з цим, ухвалою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 28.09.11 р. провадження у даній справі було відновлено, однак відповідач до суду не зявилася. На противагу цьому подала заяву про відкладення розгляду справ у звязку з розглядом апеляційним судом м. Києва її апеляції на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.11 р. У призначений апеляційним судом час (30.11.11 р., 12.01.12 р.) в судове засідання відповідач [PERSON] не зявилася і ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12.01.12 р. апеляція [PERSON] була залишена без задоволення, а ухвала Оболонського районного суду м. Києва від 13.09.11 р. без змін. Провівши системний аналіз причин відкладення розгляду справи, суд прийшов до однозначного висновку, що відповідач [PERSON] зайняла очікувальну позицію при вирішенні даного спору, всіляко намагається затягти розгляд справи, зловживаючи своїми процесуальними правами та порушуючи право позивача на справедливий суд і вирішення спору у розумні строки. Відповідач, [PERSON] сільська рада, також зайняли очікувальну позицію. оскільки [PERSON] працює землевпорядником у цій установі; оскаржувані позивачем рішення, явно прийняті з порушенням вимог закону. Відповідач [PERSON] (донька відповідача), в особі її батька [PERSON], просто ігнорують судові виклики та повідомлення. Фактичні обставини справи їм практично не відомі. Тому, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення у справі, оскільки жоден із відповідачів до суду не зявився, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Стосовно позовних вимог судом було встановлено наступне. 19 вересня 1985 року [PERSON] (батько позивача) придбав у [PERSON] житловий будинок у с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району, що був розташований на земельній ділянці площею 1500 кв.м. Номер домоволодіння не зазначено. 07 серпня 1987 року від імені [PERSON] до виконкому [PERSON] сільської ради народних депутатів було подано заяву в якій він просив перевести по господарський номер на [PERSON] (матір відповідача [PERSON]П.) Дана заява містить вказівку на те, що він відмовився від підпису цієї заяви. Всупереч цьому, виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради 11.08.1987 р. було прийнято рішення за яким переведено погосподарський номер [PERSON] на [PERSON], як його дружину, без зазначення правової підстави, що не відповідає вимогам ст. ст. 4, 86 ЦК УРСР та Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 р. Окрім того, [PERSON] у цей період не перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі, а перебувала у фактичних шлюбних відносинах, що встановлено рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду від 02.10.2003 р. [PERSON] 31 грудня 1999 року померла і відповідач [PERSON] подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, зазначивши, що інших спадкоємців, крім неї, немає. 25.10.2002 р. відповідачу [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,5182 га, площею 0,2682 га для ведення особистого підсобного господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, які знаходяться на території [PERSON] сільської ради. Хоча, як вбачається із матеріалів справи, померлій [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 092614 належало 0,5182 га в с. Переяславське. Із них: 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,2682 для ведення підсобного господарства. Тому суд ставить під сумнів достовірність вищезазначеного Свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки нотаріус допустив явні помилки при його видачі. Окрім того, 25.10.2002 р. відповідачу [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, жилою площею 25,80 кв.м. по вул. Шевченка, 10 в с. Переяславське. На противагу цьому, із Свідоцтва про право власності на жилий будинок від 05.09.2002 р. вбачається, що померла [PERSON] була вказана власником будинку №15 по вул. Шевченка в с. Переяславське. Підставою видачі такого свідоцтва є рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 05.09.2002 р. №32. Як рішення виконкому так і свідоцтво не відповідають вимогам ст. 9 ЦК УРСР, що діяв на той час. Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду від 02.10.2003 р. визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району, вул. Шевченка, 15, видане [PERSON] сільською радою 05.09.02 р. на імя [PERSON] Цим же рішенням було визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори на імя [PERSON] 25 жовтня 2002 року на спадкове майно, яке складається із житлового будинку, який розташований в с. Переяславське по вул. Шевченка, 10, який належав померлій [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 грудня 2003 року дане рішення суду було залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 24 жовтня 2005 року вищевказані судові рішення також залишені без змін. Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду від 02.10.2003 р. встановлено, що на підставі рішення виконкому [PERSON] сільської ради №23 від 14.04.1987 р. і рішення Переяслав-Хмельницької районної ради №140 від 19.05.1987 р. [PERSON] (батьку позивача) було надано дозвіл на будівництво житлового будинку на виділеній йому колгоспом «Жовтень» земельній ділянці площею 0,30 га. У період з 1987 р. по 1993-1994 рр. [PERSON] і [PERSON], проживаючи у незареєстрованому шлюбі, на місці старого будинку побудували новий. Рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 11.08.1987 р. за яким переведено погосподарський номер [PERSON] на [PERSON], не може вважатися законною підставою зміни субєкта права власності. Рішення виконкому [PERSON] сільської ради від 05.09.02 р. видане з порушенням законодавства. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач є правонаступником [PERSON], котрий помер 15.08.2008 р., а [PERSON] була стороною у спорі, що вирішений рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду від 02.10.2003 р. Оскільки, рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду від 02.10.2003 р. визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району, вул. Шевченка, 15, видане [PERSON] сільською радою 05.09.02 р. на імя [PERSON], то відповідно до встановлених цим рішенням обставин щодо відсутності законної підстави зміни субєкта права власності на нерухомість із [PERSON] на [PERSON] рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району від 10 вересня 1996 року №47 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування цього будинку в розмірі 0,25 га слід скасувати в звязку з його невідповідністю нормам ст. 67 ЗК України, 1990 р., ст. ст. 4, 86 ЦК УРСР та Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 р. Стосовно позовної вимоги про скасування державного акту на землю серії ІІ-КВ №092614 від 15.01.1999 року, виданого на імя [PERSON] в частині передачі у приватну власність земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га по вул. Шевченка, 15 в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області, суд виходить із наступного. Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду від 02.10.2003 р. визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району, вул. Шевченка, 15, видане [PERSON] сільською радою 05.09.02 р. на імя [PERSON] в звязку з відсутністю законної підстави зміни субєкта права власності на нерухомість із [PERSON] на [PERSON] При вирішенні даного позову суд прийшов до висновку, що рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району від 10 вересня 1996 року №47 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування цього будинку в розмірі 0,25 га слід скасувати. Оспорюваний державний акт був виданий [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району від 10 вересня 1996 року №47. За нормою ст. 6 ЗК України, 1990 р., передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безоплатно. Згідно ст. 9 цього Кодексу до відання сільських Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території було віднесено передачу земельних ділянок у власність у порядку, передбаченому статтею 17 цього Кодексу. Передача [PERSON] вищезазначеної ділянки була здійснена з порушенням вимог ст. 17 ЗК України, 1990 р., оскільки вона не була власником будинку №15 по вул. Шевченка в с. Переяславське. Відносно позовної вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.10.02 р. №2024, видане на імя [PERSON] в частині передачі у приватну власність земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га по вул. Шевченка, 15 в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області, суд виходить із наступного. Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду від 02.10.2003 р. визнано недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району, вул. Шевченка, 15, видане [PERSON] сільською радою 05.09.02 р. на імя [PERSON] в звязку з відсутністю законної підстави зміни субєкта права власності на нерухомість із [PERSON] на [PERSON] Суд прийшов до висновку, що рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Переяслав-Хмельницького району від 10 вересня 1996 року №47 в частині передачі [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування цього будинку в розмірі 0,25 га слід скасувати, оскільки воно прийняте з порушенням вимог ст. 67 ЗК України, 1990 р., ст. ст. 4, 86 ЦК УРСР та Закону УРСР «Про власність» від 07.02.1991 р. Державний акт на землю серії ІІ-КВ №092614 від 15.01.1999 року, виданий на імя [PERSON] в частині передачі у приватну власність земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га по вул. Шевченка, 15 в с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області слід скасувати, оскільки він виданий з порушенням вимог ст. ст. 6,9 та 17 ЗК України, 1990 р. За таких обставин, відповідач не мала права успадковувати майно, що не входило у спадкову масу померлої [PERSON], оскільки відповідно правової природи спадщини, спадкоємці успадковують майно померлого (спадкодавця), і не набувають право власності в порядку спадкування на майно, що не входить у спадкову масу. Стосовно вимоги про визнання протиправним та скасування рішення [PERSON] сільської ради від 27.08.08 р. №60 про видачу свідоцтва про право власності на жилий будинок №15 по вул. Шевченка в с. Переяславське на імя [PERSON] суд виходить із того, що оскільки цим рішенням порушено право особи, то такий спір слід вирішити в порядку цивільного судочинства та задовольнити його, виходячи з наступного. Підставою для прийняття такого рішення [PERSON] сільська рада зазначила ту обставину, що [PERSON] (землевпорядник сільської ради) просить видати їй свідоцтво про право власності на спірний будинок, який перебував у спорі з [PERSON], котрий помер 15.08.2008 р. Оскільки вона проживає у цьому будинку з малолітньою донькою, а правова реєстрація на будинок відсутня, то просить видати їй свідоцтво про право власності на це майно. Така заява [PERSON] була задоволена сільською радою без проведення будь-якої перевірки. Дане рішення є незаконним, оскільки, як вбачається з матеріалів даної справи, а також з матеріалів інвентаризаційної справи на спірний будинок, 30.01.2006 року [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а 27.02.2006 року було видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Зазначені документи у судовому порядку не скасовувалися. Тому, [PERSON] сільська рада не мала права приймати рішення про видачу свідоцтва про право власності на майно [PERSON] у звязку з смертю [PERSON] Посилання на відсутність правової реєстрації цього нерухомого майна є безпідставним. Фактично [PERSON] ввела в оману орган місцевого самоврядування, а останній не спромігся навіть перевірити викладені нею у заяві факти, що призвело до порушенням вимог закону органом місцевого самоврядування та привласнення [PERSON] чужого майна. За таких підстав, дане рішення підлягає скасуванню, оскільки ним порушені вимоги ст. 328 ЦК України, якою встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У випадку смерті власника майна, відповідно до вимог ст. ст. 1218, 1220, 1223 ЦК України відкривається спадщина і спадкоємці закликаються до прийняття спадщини. [PERSON] сільська рада відповідно до ст. 1277 цього Кодексу у разі відсутності спадкоємця повинна була звернутися до суду із заявою про відумерлість спадщини. За правилами ст. 1283 ЦК України [PERSON] сільська рада мала би вжити заходів по охороні спадкового майна, а не всупереч вимогам вищевказаних норм та ст. ст. 25, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», приймати рішення про видачу свідоцтва про право власності на нерухомість будь-якій особі, що не має підстав для його набуття. Відносно вимоги про визнання недійсним договору дарування від 08.12.08 р. спірного домоволодіння між [PERSON] та [PERSON], суд виходить з того, що судом встановлено, що рішення органу місцевого самоврядування, що стосується переходу права власності на спірне майно з [PERSON] на [PERSON] є незаконним (протиправним). Як зазначено у ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правом власності, відповідно до ст. 316 ЦК України, є право особи на річ (майно). [PERSON] не мала такого права, а тому не могла вчиняти щодо цього майна будь-які дії (ст. 319 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, такий правочин може бути визнаний недійсним судом. [PERSON] не мала права відчужувати майно, що не належить їй на праві власності, а отже оспорюваний договір має бути визнаний судом недійсним. Вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння в суді не ставилося. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved