Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання дружини. Вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 1997 року, є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]. Спільне господарство подружжям не ведеться, припинили проживати однією сім'єю. Спору щодо місця проживання дітей та поділу спільного майна подружжя між ними не має. На даний час діти проживають з матір'ю та потребують матеріальної допомоги, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей та на утримання позивача не надає. Вважаючи, що сім'я розпалася, позивач просила розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач не з'явилася - надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, відповідно до змісту якої на задоволенні позову наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач до суду повторно не з'явився оповіщений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Письмових заперечень проти позову, будь-яких заяв та клопотань від нього не находило. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 17 вересня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 07 (а.с. 5). Неприязні стосунки призвели до розпаду сім'ї - подальше подружнє життя неможливе. Відповідно до свідоцтв про народження - [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], їх батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 6, 7, 7а). Як слідує з виданої старшим кварталу № 17 довідки від 25 листопада 2014 року, [PERSON] проживає [ADDRESS] разом зі своїм дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 8). Кожний з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що подружжя має дійсне прагнення до розірвання шлюбу, внаслідок цього не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Відповідач в порушення ст. 180 СК України ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18 Конвенції про захист прав дитини). Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вбачає доведеною ту обставину, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню спільних із позивачем дітей, тому вимога про стягнення аліментів є правомірною. Враховуючи вищенаведене та виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, враховуючи вік дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів на дітей у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі - 1/2 частини, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років (ч. 2 ст. 84 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Дослідивши матеріали справи, оскільки малолітня дитина сторін по справі проживає з позивачем, яка не працює, доглядає сина, перебуває на її утриманні а відповідач добровільно матеріальної допомоги у вигляді аліментів дружині не надає, суд вважає, що позивач має право на утримання від чоловіка - батька дітей. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved