Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Рогань, вул. Чугуївська, 9 в порядку поділу майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що знаходилася з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 1971 року, від шлюбу мають двох дітей. Під час шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 1974 року був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Рогань, вул. Чугуївська, 9, який був зареєстрований за відповідачем. В подальшому у зазначеному будинку сторони проживали разом з дітьми, були в ньому зареєстровані, разом робили капітальний ремонт, добудували до будинку прибудову, зробили газове опалення, ванну кімнату, підвели воду до будинку. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2003 року шлюб між сторонами розірваний. Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин вона постійно цікавилася будинком, приймала участь у будівельних роботах у 2014-2015 роках та сплаті комунальних послуг. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та пояснила про обставини, викладені вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що [PERSON] в 2000 році пішла від нього, в 2003 році шлюб між ними був розірваний, з того часу він один проживає у спірному будинку, доглядає за ним, робить поточний ремонт, позивач жодним чином не бере участі у витратах по утриманню будинку, він бажає спокійно дожити до смерті у зазначеному будинку, вважаючи, що у разі визнання за позивачем права власності на частину домоволодіння, вона може вселити до будинку сторонніх осіб. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 27 лютого 1971 року Роганською селищною радою, актовий запис №16, що підтверджується рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2003 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (свідоцтва про народження відповідно серії IV-ВЛ №305632 від [INFO] та серії ІІ-ВЛ №268955 від 15 січня 1977 року). Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Місцевого суду Харківського району Харківської області від 01 серпня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 листопада 1974 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого нотаріусом Третьої Харківського району державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №678, у період шлюбу був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Рогань, вул. Чугуївська, 9. Право власності на вказаний будинок в цілому зареєстроване в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в цілому за [PERSON], що також підтверджується довідкою КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №146 від 04 квітня 2016 року. Правовий режим майна подружжя визначався діючим на той час законодавством, а саме\~Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення містить ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається,\~\~що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального\~\~користування,\~\~є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно правової позиції викладеної у\~Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», \~вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від\~\~того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено\~\~шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що іншого спільно нажитого майна подружжя не має, факт придбання спірного будинку за спільні кошти подружжя відповідач у судовому засіданні не заперечував. Також в ході судового розгляду не встановлено, що спірний будинок був придбаний відповідачем за його особисті кошти. Таким чином, враховуючи те, що в період придбання спірного будинку, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, несли спільні витрати на його придбання, що не заперечувалося відповідачем в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що сторони набули право спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Рогань, вул. Чугуївська, 9. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. В судовому засіданні відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову посилається на те, що позивач не проживає у спірному будинку тривалий час, знята з реєстраційного обліку, участі у догляді за будинком та здійсненні його ремонту після розірвання шлюбу не приймає, на підтвердження зазначених обставин відповідачем надані акт депутата Роганської селищної ради Харківського району Харківської області від 11 липня 2003 року та будинкова книга на зазначений житловий будинок, крім того, зазначені обставини були підтверджені показаннями у судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON]. Разом з тим, наявність таких обставин не впливає на висновки суду, оскільки виходячи з вимог Глави 29 ЦК України «Захист права власності», не можуть бути підставою для позбавлення права власності позивача на майно, набуте нею у період шлюбу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.28 КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення має ст. 70 Сімейного кодексу України, - у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина\~\~та\~\~чоловік\~\~не\~\~домовилися\~\~про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси\~\~дружини,\~\~чоловіка,\~\~дітей\~\~та інші обставини,\~\~що мають істотне значення. Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, суд погоджується із запропонованим позивачем способом розподілу майна та вважає за можливе провести поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на рівні частки спірного домоволодіння. Суд вважає необхідним вирішити питання щодо права власності на спірну квартиру відповідача, визнавши за ним право власності на ? частину, при цьому суд виходить з принципу непорушності його права власності у спільній сумісній власності подружжя, встановленого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ст. 1 Першого протоколу 1952 рік) та Главою 23 ЦК України.

Outcome: approved