Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 10 липня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення отриманого завдатку. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він 21 лютого 2017 року на підставі розписки передав в позику грошові кошти в сумі 36671 грн. 03 коп., строком на два роки. Відповідачка зобов`язалася без будь-яких додаткових умов повернути грошові кошти в розмірі, еквівалентному 36671 грн. 03 коп., в строк не пізніше двох років з дати складання відповідної розписки, тобто 21 лютого 2019 року. Вказана розписка складена власноручно відповідачкою [PERSON] та передана [PERSON] на підтвердження отримання грошових коштів та відповідних боргових зобов`язань. Відповідачка зобов`язалася повернути суму боргу 21 лютого 2019 року, але борг до цього часу так і не повернуто. За таких підстав вважає, що з відповідачки на його користь слід стягнути борг в розмірі 39792 грн. 26 коп., з яких 36671 грн. 03 коп. - основна сума боргу, 1600 грн. 71 коп. - борг з врахуванням індексу інфляції та 1520 грн. 52 коп. - три відсотка річних. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідачка в судовому засідання позов визнала в повному обсязі та не заперечувала проти його задоволення. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до розписки від 21 лютого 2017 року, відповідачка [PERSON] отримала в борг від позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 36671 грн. 03 коп., строком на два роки, зобов`язавшись повернути їх до 21 лютого 2019 року (а.с. 5, 6). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов`язання, у цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, сплативши суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачкою прострочено повернення суми боргу в розмірі 36671 грн. 03 коп. та строк прострочення згідно з розрахунку позивача (а.с. 62, 63) становить з 22 лютого 2019 року по 10 липня 2020 року, тобто 505 днів. За розрахунками позивача розмір 3 відсотків річних за період з 22 лютого 2019 року по 10 липня 2020 року складає 1520 грн. 52 коп. Крім того, з відповідачки підлягає стягненню також суму боргу з урахуванням індексу інфляції, яка становить 1600 грн. 71 коп. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідачки боргу по розписці від 21 лютого 2017 року у загальній сумі 39792 грн. 26 коп., є обґрунтованими, враховуючи, що в судовому засіданні відповідачка визнала позов та не оспорювала вимог позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням відповідачкою позову до початку розгляду справи по суті, і задоволенням позовних вимог, з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., сплачений ним під час звернення з позовом до суду, інші 50% судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп. слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с. 4). На підставі викладеного ст.ст. 207, 526, 610, 625, 626, 628, 1046-1050 ЦК України,

Outcome: approved