Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить поновити її на посаді двірника у ЗОШ №4, з якої її було звільнено, стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, визнати недійсними акти дисциплінарних стягнень від 09.11.2015 р., 28.10.2015 р., 29.10.2015 р., стягнути на її користь оздоровчі у розмірі окладу за 2013-2015 р.р., стягнути з відповідачів витрати на оплату паперу, складання позовної заяви, оплату послуг пошти, ксерокопій, послуг юриста і адвоката, витрату особистого часу на папери, відвідування інстанцій, послуг мобільного зв'язку, оскарження незаконного звільнення, не надання документації, наказів, нормативів в сумі - 1000 грн., а також моральну шкоду у розмірі 3000 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з належним відповідачем - Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів № 4 Новокаховської міської ради Херсонської області на посаді двірника з листопада 2013 року. Була незаконно звільнена з займаної посади відповідно до наказу «№ 119-К від 11.11.2015 р. на підставі п. З ст. 40.КЗпП України за порушення трудового законодавства України, яких не допускала, сумлінно виконуючи посадові обов'язки. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала в повному обсязі із зазначених вище підстав, вважаючи належним відповідачем у справі ЗОШ № 4. У подальшому у своїх заявах просила справу розглядати у свою відсутність. Представник відповідача ЗОШ № 4 та третя особа - директор Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Новокаховської міської ради Херсонської області Барсук В.Г. позов не визнав, оскільки первинною профспілковою організацією підтримано звільнення [PERSON], яка неодноразово порушувала трудову дисципліну, недотримуючись Правил внутрішнього трудового розпорядку та Графіку роботи працівників школи, що підтверджено актами про її порушення від 28.10.2015 р., 29.10.2015 р. та 09.11.2015 р. У той же час підтвердив факт того, що письмових наказів про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни не видавалося. Ухвалою суду від 10.10.2016 р. до участі у справі в якості співвідповідачів залучено Новокаховську міську раду Херсонській області та Відділ освіти Новокаховської міської ради Херсонської області. Представник відповідача Новокаховської міської ради Херсонській області в судове засідання не з'явилася, в поданих суду запереченнях просила справи розглядати у її відсутності, в задоволенні позову просила відмовити повністю, оскільки Рада трудовий договір з позивачем не укладала, погодження на її призначення не надавала, заробітну плату не нараховувала та не виплачувала. При цьому, такі обов'язки покладаються на ЗОШ № 4, яка є розпорядником коштів та виконує адміністративні функції в частині прийняття на роботу та звільнення працівників школи. Представник Відділу освіти Новокаховськоі міської ради позов не визнала, вважаючи звільнення позивача проведеним відповідно до чинного законодавства України. Щодо оздоровчих просила відмовити у задоволенні позову, оскільки [PERSON] не була педагогічним працівником. Підтвердила факт того, що з 01.12.2015 р. ведення фінансового обліку на території Новокаховської міської ради ведеться школами самостійно. ЗОШ № 4 має самостійні рахунки щодо виплат заробітної плати та інших платежів своїм працівникам у зв'язку з виконанням ними трудових обов'язків, має бухгалтера. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] наказом № 127-К від 14.10.2013 року була прийнята на посаду двірника до Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Новокаховської міської ради Херсонської області. Наказом №119-К від 11.11.2015 року та наказом «Про доповнення до наказу № 119-К» № 120-К від 11.11.2015 року позивачка була звільнена з Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Новокаховської міської ради Херсонської області з 11.11.2015 р. за ст. 40 п. 3 КЗпП України. Як вбачається з актів про відсутність на роботі від 28.10.2015 року, 29.10.2015 року, 09.11.2015 року, [PERSON] була відсутня на роботі без поважних причин 28.10.2015 року - з 07:15 год. по 08:30 год. та з 13:20 год. по 16:15 год.; 29.10.2015 року - з 07:15 год. по 09:00 год.; 09.11.2015 року - з 10:25 год. по 11:15 год. Відповідно до графіку роботи МОП Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4, затвердженого 02.09.2015 року директором установи Барсуком В.Г., [PERSON] повинна була працювати прибиральницею території за графіком роботи з понеділка по п'ятницю з 07:15 год. по 16:15 год. з перервою на обід з 12:00 год. по 13:00 год., проте [PERSON] від ознайомлення та підпису вказаного графіка відмовилась. Аналізуючи зазначені докази та вимоги чинного законодавства, суд виходить з того, що звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України визнається правомірним лише в тому випадку, якщо дисциплінарні та громадські стягнення передують звільненню і були накладені з дотриманням порядку, встановленого законодавством про дисциплінарну відповідальність. Самі по собі випадки порушення трудової дисципліни, раніше допущені працівником, на які своєчасно, у встановленому законом порядку, власник або уповноважений ним орган не реагував, не можуть бути підставою для звільнення. З цих підстав суд не приймає до уваги доводи відповідачів та третьої особи щодо дотримання вимог чинного законодавства при звільненні [PERSON] з посиланням на Протокол сумісного засідання начальника відділу освіти та вільної профспілки працівників освіти і науки м. Нова Каховка № 1 від 18.03.2015 р., на акти відсутності на роботі [PERSON] від 28.10.2015 р., 29.10.2015 р. та 09.11.2015 р., в яких зафіксовані факти допущених порушень позивачем правил трудового розпорядку, на Витяг із Протоколу засідання профспілкового комітету № 3 від 11.11.2015 р., за яким дано погодження на звільнення позивача за ч.3 ст. 40 КЗпП України, оскільки надані докази не являються обґрунтуванням належного реагування власника на порушення позивачем трудової дисципліни, якими могли б слугувати лише накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за виявлені порушення правил трудового розпорядку. Таким чином, оскільки звільнення [PERSON] було проведено з порушенням вимог діючого законодавства, оскільки невиконання обов'язків не конкретизоване і до [PERSON], як слідує з підстав звільнення та досліджених доказів, не були застосовані дисциплінарні або громадські стягнення, які повинні передувати звільненню на виконання приписів п.3 ст. 40 КЗпП України, суд вважає позовні вимоги щодо поновлення позивача на роботі законними та обґрунтованими. При цьому, визнання незаконним наказу про звільнення від 11.11.2015 р. та актів про відсутність на роботі від 28.10.2015 р., 29.10.2015 р. та від 09.11.2015 р. суд вважає неналежно обраними способами захисту порушених прав позивачем, які не відповідають вимогам ст. 16 ЦК України та ч.1 ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ч. 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці у заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України у постанові від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд має визначати суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів з працівника. П. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно інформації відповідача (а.с. 134) заробітна плата за два місяці, які передували місяцю звільнення [PERSON] становила 3851 грн. 85 коп.: (вересень 2015 р. - 1583,81 грн., жовтень 2015 р. - 2268,04 грн.), кількість робочих днів у цих місяцях - 43. Тому, середньоденна заробітна плата позивача становила 89,58 грн. (3851,85 : 43 = 89,58 грн.). З урахуванням дати звільнення - 11.11.2015 року по день ухвалення рішення - 27.10.2016 року загальний строк вимушеного прогулу позивача склав 242 робочі дні. Тому, розмір стягнення з відповідача ЗОШ № 4 на користь позивача за цей період часу складає 21678,36 грн. ( 242 Х 89,58 = 21678,36), і у цій частині позов підлягає задоволенню. Крім того, факт заподіяння з вини відповідача - Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 Новокаховської міської ради Херсонської області, [PERSON] моральної шкоди знайшов підтвердження у судовому засіданні, оскільки незаконне звільнення спричинило вимушені зміни у її житті та необхідність у додаткових зусиллях для її організації, в її моральних стражданнях та переживаннях, відсутності нормальних життєвих умов, необхідності знайдення додаткових коштів на утримання дитини, що призвело до погіршення загального психічного стану, та, у свою чергу, спричинило порушення нормального, повсякденного укладу життя позивача. При таких обставинах, виходячи із тривалості, глибини страждань, явної вини відповідача, суд вважає за необхідне відповідно до ст.1167 ЦК України стягнути з відповідача ЗОШ № 4 на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Тому, у цій частині позов задовольнити частково. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача оздоровчих у розмірі окладу за період часу 2013-2015 років суд знаходить необґрунтованими, виходячи із наступного. Так, відповідно до підпункту 5) пункту 4 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 р. № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» керівникам навчальних закладів, установ освіти та наукових установ надається право в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків надавати працівникам матеріальну допомогу, у тому числі на оздоровлення, у сумі не більше ніж один посадовий оклад на рік, крім матеріальної допомоги на поховання; затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску в загальні результати роботи в межах коштів на оплату праці. Як встановлено з наданих сторонами доказів, позивач використала своє право на відпустку у період часу 2013-2015 роки. Порушень з цього приводу не виявлено і під час перевірки порушень трудового законодавства керівництвом ЗОШ № 4 ГУ Держпраці у Херсонській області, що підтверджено листом від 25.12.2015 р. на адресу позивача (а.с. 33). Крім того, статтею 57 закону України «Про освіту» та постановою КМУ № 963 від 14.06.2000 р. встановлено порядок виплати грошової допомоги на оздоровлення педагогічним та науково-педагогічним працівникам. Оскільки в силу названих нормативних документів позивач не входить до кола суб'єктів отримання грошової допомоги на оздоровлення, тому як не є педагогічним та науково-педагогічним працівником, доказів на підтвердження наявності інших підстав на отримання такої допомоги [PERSON] не представлено, як і доказів того, що [PERSON] не отримувала щорічну матеріальну допомогу на оздоровлення, яка виплачується при наданні щорічної відпустки, тому позовні вимоги в цій частині суд знаходить необґрунтованими, які не підлягають задоволенню. Вимоги позивача щодо стягнення витрат на оплату паперу, складання позовної заяви, оплату послуг пошти, ксерокопій, послуг юриста і адвоката, витрату особистого часу на папери, відвідування інстанцій, послуг мобільного зв'язку, оскарження незаконного звільнення, не надання документації, наказів, нормативів в сумі - 1000 грн., задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних доказів про вказані витрати. До того ж частина з них не відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи, які підлягають стягненню на користь позивача. При цьому, відповідно до ст. 29 КЗпП України, а також згідно пояснень директора та представника ЗОШ № 4, представників Відділу освіти та Новокаховської міської ради Херсонської області, належним відповідачем за цим позовом являється саме ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4, оскільки вона є юридичною особою, видавала накази про прийняття на роботу та звільнення з роботи [PERSON], з грудня 2015 року нараховує та виплачує найманим працівникам заробітну плату відповідно до делегованих їй Новокаховською міською радою Херсонської області повноваженням, маючи самостійний баланс та бухгалтерську звітність. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення судові витрати на користь держави відповідно до розміру задоволених позовних вимог (майнового та немайнового характеру).

Outcome: partial