Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач не приймає участі у вихованні дитини, ухиляється від утримання дитини, не піклується про її здоров'я, у зв'язку з чим у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 800,00 грн. щомісяця. За судового розгляду позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов не визнав та пояснив, що надає матеріальну допомогу на утримання дитини, перераховуючи грошові кошти на картку дитини. У судове засідання сторони не з'явилися, позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій також просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач не повідомив про причини неявки. Суд, заслухав пояснення сторін, врахував заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народилася [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, відповідно до якого сторони у цій справі є батьками неповнолітньої дитини, яка мешкає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а також беручи до уваги те, що відповідач не надав докази у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження його заперечень у частині виконання ним обов'язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не скористався правом брати участь у судовому засіданні 28.11.2014 р., через що для суду би вбачалися підстави для прийняття іншого висновку у справі, яка розглядалася, наявні підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття в заявленому у позові розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ч. 3 ст. 88 та ст.. 215 ЦПК України.

Outcome: approved