Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на 1-2 частку спільно набутого майна, що належить до спільної сумісної власності, а саме, на 1-2 частину житлового будинку та 1-2 частину земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Дані позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона у 1995 році познайомилася з відповідачем [PERSON] та вони почали зустрічатися, а з травня 1997 року почали проживати разом однією сім`єю у будинку її батьків в [ADDRESS]. 10.11.1998 року відповідач зареєструвався у вказаному помешканні. Хоча державної реєстрації шлюбу між ними не було, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом, мали права і обов'язки подружжя. За вказаною адресою вони проживали до вересня 1999 році. У січні 2000 року вона завагітніла і у вересні того ж року народила сумісну з відповідачем дочку [PERSON]. У зв'язку із цим 03.06.2000 року провели державну реєстрацію шлюбу. До цього у 1999 року за спільні кошти у 6000 грн. вона з чоловіком придбали будинок [ADDRESS] під який згодом отримано земельну ділянку розміром 0,15 га за тією ж адресою для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд. Протягом 2003-2007 років за сумісні кошти проводився ремонт будинку та його перепланування. У 2013 році відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, оскільки нібито зустрів іншу жінку, заявив, що більше не може надалі жити у шлюбі, забрав з дому всі правовстановлюючі документи на будинок і заявив, що він є єдиним його власником. Проте, позивачка вважає, що в силу ст. 74 СК України їй належить з відповідачем на праві спільної сумісної власності за кожним у 1-2 частці спірний будинок і прибудинкова земельна ділянка. Так, факт проживання однією сім'єю підтверджується одним місцем реєстрації до купівлі нерухомості, народженням спільної дитини, а також дозволом на перебудову будинку у 2004 році виконкому Суданської сільради. Позивачка та її представник у судове засідання не прибули, проте від представника надана письмова заява про розгляд справи без участі сторони позивача, на задоволенні позову наполягають. У разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач вдруге не прибув до суду, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце судового розгляду, причини неявки не пояснив, заперечень проти позову не надав. Враховуючи неявку сторін, позицію позивача, суд ухвалив розглянути справу заочно, на підставі наявних доказів, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України, а також в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: Зокрема, встановлено, що позивачка з відповідачем проживали однією сім'єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з травня 1997 року по день державної реєстрації шлюбу 03.06.2000 року. Мешкали вони з 10.11.1998 року по 09.09.2000 року за адресою: [ADDRESS] (квартира батьків позивачки). У позивачки з відповідачем весь цей час було спільне господарство, єдиний сімейний бюджет, та у них народилася спільна дочка [PERSON] [INFO] (а.с.9). До цього у 1999 році за спільні кошти у 6000 грн. вона з чоловіком придбали будинок [ADDRESS], проте будинок оформлений лише на ім'я відповідача, під який згодом отримано земельну ділянку розміром 0,15 га за тією ж адресою для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (а.с.10). Протягом 2003-2007 років за сумісні кошти проводився ремонт будинку та його перепланування і знову дозвіл на перебудову будинку надано одноосібно відповідачеві (а.с.11). Згідно з п.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст. 74 СК України якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до п.5 ч.1 ст. 256 ЦПК України судами розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема і факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. З наданих позивачкою доказів, а також довідки Суданської сільської ради суд може встановити вказаний вище факт і вважає його доведеним. Отже, суд визнає, що житловий будинок та земельна ділянка, які є предметом спору, є спільною сумісною власністю сторін. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачає ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними. Оскільки позивачка не ставить питання про виділ належної їй частки в нерухомому майні в натурі, то суд робить висновок, що останній належить на праві власності 1-2 частка спірної нерухомості без виділу такої в натурі на праві спільної сумісної власності з [PERSON] Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позовних вимог і оскільки частка позивачки у спільному сумісному майні є прихованою, необхідно визнати за позивачкою право власності на половину нерухомості, придбаної з відповідачем за час їх спільного проживання, встановивши відповідний факт такого проживання. На підставі ст. ст. 3, 60, 68, 70, 71, 74 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved