Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Позивачі 29.05.2018 року звернулися до суду з вищевказаним позовом та просять визнати за кожним з них право власності на 1/5 частку будинковолодіння [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] помер їхній батько та чоловік [PERSON] - [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якого серед іншого увійшло вказане вище майно. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом почергово. Позивачі являються спадкоємцями першої черги спадкування за законом [PERSON] та до дня його смерті проживали разом з ним, а тому вважається такими, що прийняли спадщину, однак не в змозі зареєструвати свої спадкові права в нотаріальному порядку оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок. З цих підстав просять позов задовольнити. У судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, однак її представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа - приватний нотаріус Пустомитівського районного нотаріального округу Львівської області Баллод Г.А. в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.03.2007 року. Як слідує з копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14.05.1985 року, [NUMBER] від 12.05.1993 року, [NUMBER] від 21.05.1987 року, [NUMBER] від 01.02.1990 року та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 14.10.2008 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] являються дітьми [PERSON]. Як слідує з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 09.06.1984 року позивач [PERSON], являється дружиною [PERSON]. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядилася, тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Статтями 1258-1267 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмова від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а у другу чергу - рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід. Як слідує з копії спадкової справи № 11/2018, заведеної на спадкодавця [PERSON], який помер [INFO], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу Баллод Г.А. з заявами про прийняття спадщини, однак 16.05.2018 року їм відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку з відсутністю документів на спадкове майно. З технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS], складеного 13.03.2018 року слідує, що за даною адресою знаходиться збудований у 1991 році житловий будинок загальною площею 107,0 кв.м, житловою - 59,4 кв.м, допоміжною - 43,4 кв.м., площа літніх приміщень 4,2 кв.м., який складається з А-1 - житловий будинок, а-1 - веранда, Б - навіс, В- навіс, Г- туалет, к- колодязь, №1 - ворота, № 2 - огорожа, № 3 - огорожа. Те, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно, набув право власності на вказаний вище житловий будинок підтверджується наступним. Рішенням Пустомитівської районної ради народних депутатів Львівської області від 19.12.1991 року № 461 [PERSON] надно дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Підбірці, Лисиничівської сільської ради на земельній ділянці площею 0,10 га. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 05.07.1995 року, [PERSON] на підставі рішення Лисиничівської сільської ради народних депутатів від 03.12.1993 року передано у власність земельну ділянку площею, 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Згідно рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району від 28.02.2018 року житловому будинку [PERSON] в с. Підібрці, Пустомитівського району Львівської області присвоєно поштову адресу [ADDRESS]. З довідки ЛОКП «БТІ та ЕО» від 17.04.2018 року № 1313 слідує, що згідно архівних даних станом на 29.12.2012 року реєстрація права власності на житловий будинок [ADDRESS] в БТІ не здійснювалася. З довідки Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 03.03.2018 року № 287 слідує, що [PERSON] до дня смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS]. Разом з ним в даному будинку на момент смерті були зареєстровані, проживали та продовжують проживати його дружина - [PERSON], та діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] являлася власником житлового будинку приналежними до нього господарськими спорудам по [ADDRESS], який при житті не оформив за собою права власності на дане нерухоме майно. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Судом встановлено, що позивачі являються спадкоємцями першої черги за законом майна померлого [PERSON], які прийняли в порядку спадкування належний померлому житловий будинок, тобто набули право власності на дане майно, проте не мають можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за відсутності правовстановлюючих документів на таке. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З врахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved