Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

Позивачі [PERSON], [INFO]., і [PERSON], [INFO], які проживають у [ADDRESS], звернулись 27.05.2014 року в суд з цим позовом до відповідача [PERSON], вказуючи, що їм на праві власності належить будинок який розташований по [ADDRESS] Наприкінці 2008 року до них звернувся далекий родич [PERSON] і попросив дати згоду на реєстрацію його місця проживання в їх будинку. При цьому [PERSON] завірив їх, що така реєстрація йому потрібна для працевлаштування, та запевнив, що найближчим часом, не більше ніж через шість місяців він знайде собі житло і змінить місце реєстрації. Отримавши їх згоду [PERSON] 08 грудня 2008 року зареєстрував своє місце проживання в їх будинку за адресою: [ADDRESS] . Після цього, [PERSON] виїхав у невідомому напрямку і більше його не бачили. Від знайомого юриста їм стало відомо, що будучу такий значний час зареєстрованим в будинку, [PERSON] згідно Житлового кодексу України може мати право на користування якоюсь частиною їх власності, тому з метою усунення перешкод в користуванні своїм майном вони вирішили зняти з реєстрації місце проживання [PERSON]. Всіма дозволенними та доступними їм способами намагалися знайти [PERSON] і потребувати від нього, щоб він змінив реєстрацію свого місця проживання, але цього не вдалось тому, що не встановили його місце перебування. Ніякого договору найма жилого приміщення згідно ст. 161 ЖК України з ними відповідач не укладав. Хоча відповідач і зареєстрував своє місце проживання в їх будинку однак жодного дня там не проживав у будинку. Крім того, відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, [PERSON] втратив право на користування моїм житловим приміщенням внаслідок його відсутності понад встановлені Законом строки, тобто він без поважних причин не проживав в будинку більше шести місяців ( ст.71 ЖК України). Просили суд ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON], [INFO], права користування жилим приміщення в будинку, який розташований по [ADDRESS], та зобов'язати Котовський районний відділ головного Управління Державної міграційної служби України в Одеській області, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», скасувати реєстрацію місця проживання [PERSON], [INFO] р.н за адресою [ADDRESS] від 10 грудня 2008 року. Представник позивачів у суді адвокат [PERSON] на позові наполягав. Додатково пояснював, що позивачі на цей час фактично вирішують питання продажі свого будинку, однак реєстрація в ньому відповідача, перешкоджає їм у цьому, оскільки покупці вимагають зняти з реєстрації по будинку всіх невідомих осіб. Відповідач [PERSON], [INFO], народження, який зареєстрований на постійне місце поживання у будинку по [ADDRESS], у судове засідання не з'явився. Причин неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у свою відсутність не надав Заперечень до позову не представив. Сповіщався за адресою реєстрації свого постійного місця проживання у відповідності до положення ч.5 ст.74 ЦПК України. Виклики до суду повернулись із зазначенням «За зазначеною адресою не проживає». Іншими даними про місце перебування чи роботи відповідача у суд не володіє. Тому згідно абзацу 2 ч. 5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Котовський РВ ГУДМС України в Одеській області у судове засідання не з'явився. Причин своєї неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи у свою відсутність суду не надав. Тому справу розглянуто у відсутність цього представника. Вислухавши представника позивачів та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Стаття 72 ЖК дозволяє суду визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців на відповідній жилплощі будинку такою, що втратила право на користування цією житловю площею. Як вбачається із матеріалів справи, позивачі як подружжя є власниками житлового будинку по [ADDRESS], що слідує із довідки виконкому Нестоїтської сільради Котовського району Одеської області від 06.05.2014 року №308 (а.с.7). Відповідно до ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ/майно/, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Він вправі вчиняти відносно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійснення. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок /частину будинку/ користуються ним /нею/ для особистого проживання і мають право розпоряджатися цією власністю на власний розсуд. Згідно письмового повідомлення Котовського РВ ГДМС України в Одеській області від 05.06.2014 року №1564, відповідач [PERSON], [INFO], є зареєстрований на постійне місце проживання в будинку у с.Нестоїта Котовського району Одеської області з 10.12.2008 року(а.с.13). Факт того, що відповідач на спірній жилплощі по [ADDRESS] не проживав і не проживає, підтверджується довідкою виконкому Нестоїтської сільради Котовського району Одеської області від 01.04.2014 року №216 (а.с.8) Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Тому суд вважає, що реєстрація постійного місця проживання відповідача за адресою знаходження будинку позивачів є формальною, без наміру фактичного проживання у цьому будинку. Відповідно він втратив право на користування цим житлом, оскільки не користується ним з 2008 року. Відповідно позов у частині втрати відповідачем права на користування житловим приміщенням у будинку позивачів підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Ухвалення судом рішення у цій справі буде підставою для зняття відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS], що стане відповідним захистом прав позивачів щодо усунення перешкод у володінні своєю власністю. Щодо вимоги позову про зобов'язання Котовське РВ ГУДМС України в Одеській області скасувати реєстрацію відповідача за адресою будинку позивачів, то суд у цьому питанні виходить з наступного. Згідно положення статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позивачі не надали належних доказів тому, що вони зверталась до Котовського РВ ГДМС України в Одеській області із відповідною заявою про зняття відповідача із реєстрації за їх будинком на підставі документів визначених ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та їм у цьому було відмовлено. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому підстав для задоволення цієї вимоги позову суд не вбачає.

Outcome: partial