Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що 23 вересня 2013 року між нею та відповідачем було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDN80000737857199, за умовами якого вона передала грошові кошти в сумі 800 євро для розміщення на депозитному вкладі. У відповідності до п.6 зазначеного договору строк депозитного вкладу складав 6 місяців по 23 березня 2014 року включно. Після спливу терміну вкладу позивач звернулася до відповідача із заявами про повернення грошових коштів із нарахованими на суму вкладів відсотками. Проте відповідач грошових коштів не повернув, у зв`язку із чим вона звернулася до суду та рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року із відповідача на її користь було відповідно стягнуто суму грошового вкладу за договором в розмірі 800 євро. Судове рішення відповідач оскаржував до апеляційної та касаційної інстанцій, але воно в цій частині стягнення грошового вкладу у розмірі 800 євро залишилось у силі. Гроші були повернуті 13 січня 2018 року. Час прострочки виплати грошових коштів за депозитним вкладом складає з 23 березня 2014 року по 13 січня 2018 року загалом 1295 днів. У відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач має сплатити позивачу пеню у сумі 31080 євро. В судове засіданні позивач та її представник не з`явились, просили суд розглянути справу без їх участі. Представник відповідача позов не визнав повністю, надав суду відзив на позовну заяву, у відповідності із яким посилався на необґрунтованість на незаконність позовних вимог, зокрема на те, що до спірних правовідносин не застосовується Закон України «Про захист прав споживачів»; неспіврозмірність суми заявленого позову в частині розміру пені відносно суми банківського вкладу; необхідності розрахунку пені у національній валюті України, а не у євро; просили застосувати до заявлених позовних вимог строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до такого . 23 вересня 2013 року між сторонами по справі було укладено депозитний договір «Стандарт» № SAMDN80000737857199, за умовами якого позивач передала банкові грошові кошти в сумі 800 євро для розміщення на депозитному вкладі. У відповідності до п.6 зазначеного договору строк депозитного вкладу складав 6 місяців, вклад було оформлено на 183 дні , по 23 березня 2014 року включно. За вказаним договором відповідач не приймав на себе обов`язок виконати роботи на користь позивачки або надати позивачці послуги, які позивачка зобов`язана виконати. Оплата наданих позивачці послуг не передбачувалась оскільки відповідач повинен сплачувати позивачці гроші за користування її грошима. Після 23 березня 2014 року позивач звернулася до відповідача із заявами про повернення грошових коштів із нарахованими на суму вкладів відсотками. Відповідач грошових коштів не повернув. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2015 року із відповідача на користь позивача стягнуто суму грошового вкладу в розмірі 800 євро. Фактично за винесеним судовим рішенням в порядку його виконання грошові кошти із депозиту було повернуто позивачу 10.11.2017 року, що підтверджується довідкою про перерахування коштів. Час невиплати грошей за депозитним вкладом складає з 23.03.2014 року по 10.11.2018 року , що дорівнює 1231 день . Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором , за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) , якщо інше не передбачено законодавством. Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє , використовує , або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника ; продукція - це будь-який виріб (товар) робота чи послуга , що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага , що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання , який виконує роботи або надає послуги. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Викладене приводить суд до висновку про те, що для отримання позивачем права на стягнення пені в порядку ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» він мав укласти з відповідачем договір на виконання робіт або надання послуг, які позивач повинна оплатити. Пеня розраховується з розміру оплати за роботу або послугу, які повинен виконати відповідач. За умовами депозитного договору позивач не приймала на себе обов`язок оплатити послуги відповідача, що свідчить про відсутність вартості робіт, як об`єкта з якого підлягає нарахування пені. Позивач на підтвердження своїх вимог посилається на правові позиції Верховного суду України , які викладені у постановах від 28.09ю 2016 року по цивільній справі № 6-1699 цс16 та від 11.05.2016 року по справі № 6-37цс16. Суд вважає можливим не враховувати вказані правові позиції так як при викладені вказаних правових позицій судові палати з цивільних справ Верховного суду України не встановлювали того факту, що для нарахування пені в порядку ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» повинно бути між сторонами укладено договір на виконання робіт або надання послуг, які позивач повинна оплатити і розрахунок пені має робитися з розміру сплаченої оплати робіт або послуг. Викладене приводить суд до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити. Позивачем не сплачений судовий збір так як вона звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів. Викладене свідчить про те, що судовий збір має бути віднесено за рахунок держави.

Outcome: dismissed