Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду посилаючись на те, що починаючи 01 липня 2011 року вона працювала на посаді чергового по гуртожитку органу самоорганізації населення будинковий комітет «Петренко, 79» (наказ № 7к від 30.06.2011). При прийняті на роботу були визначені основні умови трудового договору, а саме: робота у вигляді добового чергування в режимі доба через дві та заробітна плата щомісячно на рівні мінімальної заробітної плати. 02.12.2014 року звільнена за згодою сторін та підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України (наказ № Юк від 02.12.2014). В день звільнення їй видали трудову книжку однак не здійснили повний розрахунок. До вересня 2012 року позивач щомісячно отримувала заробітну плату, розмір якої відповідав мінімально встановленій заробітній платі. Оплата за роботу в нічний час, за роботу понаднормове та у вихідні дні не здійснювалась. З вересня 2012 року заробітну плату почали видавати нерегулярно та частинами, а з квітня 2013 року зарплату позивач не отримувала. Відповідно до відомостей, які збереглися про графік роботи на посаді вахтера в період з 24.04.2013 року по 23 вересня 2014 року мені не виплачена заробітна плату в сумі 34040,96 гривень. До звільнення у вересні 2014 року при звернені до ПФУ у м. Херсоні з документами для призначення пенсії за віком, позивачеві стало відомо що з вересня 2012 року її перевели на неповний робочий день, внаслідок чого щомісячний страховий внесок підприємство не сплачувало на рівні мінімального та вона втратила частину страхового стажу. З часу прийняття на роботу позивач працювала в режимі доба через дві, заяви про переведення її на неповний робочий день (неділю) вона не писала, з наказом про встановлення режиму роботи «неповний робочий день» (неповна робоча неділя) позивач не була ознайомлена. Про наявність такого наказу позивачеві нічого не відомо, графік роботи не змінювався. Звернення до керівництва з заявою про видачу належним чином завірених копій: заяви про прийняття на роботу, наказу про прийом на роботу № 7к від 30.06.2011 року, наказу про звільнення № Юк від 02.12.2014 року, розписки про отримання трудової книжки; проведення остаточного розрахунку з виплатою заробітної плати, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та розрахунку при звільнені; надати довідку про роботу на підприємстві із зазначенням посади, часу роботи та розміру заробітної плати за весь період роботи залишилося без відповіді, зазначені документи вона не отримала, повний розрахунок з нею не проведено. Крім того позивач посилається на те, що згідно до змін пенсійного законодавства вона втрачала право на пенсію за віком оскільки не було достатньо страхового стажу. ПФУ у м. Херсоні було здійснено до рахування страхових внесків, які мав би заплатити будинковий комітет. Оскільки будинковий комітет не сплатив донараховані ПФУ у м. Херсоні кошти позивач змушена була взяти кредит та 01.12.2014 року сплатила до ПФУ у м. Херсоні відповідно 7393,14 гривень. Посилаючись на ст.ст. 116, 117 КЗпП України та п. 20 Постанови Пленуму ВСУ N 13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, п. 13 Постанови Пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» просить суд: -стягнути з відповідача 83793, 34 гривні, з яких: середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 15351,12 гривень, 7008,12 гривень компенсації за невикористану відпустку, заробітну плату в розмірі 34040,96 гривень за період з 24 квітня 2013 року по 22 вересня 2014 року, сплачені кошти до ПФУ в м. Херсоні в сумі 7393,14 гривні, моральну шкоду у сумі 20 000 гривень. В судовому засіданні позивач та її представник зменшили позовні вимоги та просили суд: -стягнути з відповідача 77998,56 гривень, з яких середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 12844,10грн., 3720,36 гривень компенсації за невикористану відпустку, заробітну плату в розмірі 34040,96 гривень за період з 24 квітня 2013р.по 22 вересня 2014р., сплачені кошти до ПФУ в м. Херсоні в сумі 7393,14гривень та моральну шкоду в сумі 20 000грн. В судове засідання представник відповідача не зявилася, про слухання справи повідомлений особисто під підпис, а також рекомендованою поштою. В попередньому судовому засіданні представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, у звязку з закінченням 3-и місячних строків позовної давності, починаючи з дня остаточного розрахунку по виплаті заробітної плати та відсутністю будь яких інших боргів. З матеріалів справи вбачається, що позивач, починаючи з 01.07.20111р. працювала в органі самоорганізації населення - будинковому комітеті «Петренко, 79» на посаді чергового по гуртожитку, звільнена 02.12.2014р. за згодою сторін. Після звільнення позивач зверталася за захистом своїх прав до Державної податкової інспекції у м. Херсоні, яка своїм листом від 13.07.2015р. за вих. 3201/2/21-03-17-06-11 повідомила про неможливість проведення перевірки, щодо правильності нарахування заробітної плати, утримання податків та виплати заробітної плати, у звязку з ненаданням ОСН БК «Петренко, 79» для перевірки первинних документів, а саме відомостей про нарахування заробітної плати, розрахунково платіжних відомостей, табелів робочого часу, графіку чергувань, заяв та наказів про переведення працівників на неповний робочий день (тиждень), виплати остаточного розрахунку при звільненні. За порушення податкового законодавства до ОСН БК «Петренко, 79» застосовано фінансову санкцію, відповідно до абз. «б» п. 121.1 ст. 121 Кодексу. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з того, що відповідачем не надано жодних доказів, які в спростували позицію сторони позивача щодо наявності боргів по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки, суд приходить до висновків про обґрунтованість позовних вимог, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково, відповідно до наданих позивачем та його представником розрахунків щодо наявної заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, несвоєчасний розрахунок по заробітній платі. Посилання представника щодо пропуску строків позовної давності, суд до уваги не приймає, оскільки така позиція прямо суперечить правовій позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні від 15.10.2013р. за № 8 рп/2013 по справі № 1- 13/2013. Щодо стягнення виплат, здійснених позивачем до Управління пенсійного фонду України у м. Херсоні за власної ініціативою позивача, з метою набуття страхового стажу для призначення пенсії, суд вважає такі вимоги такими, що не ґрунтуються на законі. Також, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення з відповідача моральної шкоди за недоведеністю її завдання та розміру в судовому засіданні.

Outcome: partial