Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача, розмір яких неодноразово уточняла в ході судового розгляду. Згідно з останньою редакцією позовної заяви від 09.02.2017 з врахуванням уточненого позивачем предмету позову в судовому засіданні, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 04 червня 2016 року по 09 лютого 2017 року включно в сумі 91137 грн. 57 коп. Судові витрати покласти на відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03.12.2015, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.02.2016, її було поновлено на роботі вчителя географії Ільцівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня Верховинського району Івано-Франківської області з 26.02.2014. Однак, не зважаючи на той факт, що рішення суду набрало законної сили та є обов'язковим до виконання, відповідачем по даний час відповідного наказу про поновлення її на займаній посаді не винесено. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.06.2016 було стягнуто із відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за період з 28.07.2015 по 03.06.2016. Вказане рішення суду було відповідачем виконане, середній заробіток їй виплачено, однак поновляти на посаді вчителя географії відповідач і на далі відмовляється. Тому переконана, що має право на стягнення середнього заробітку за період з 04.06.2016 по 09.02.2017 включно. На її переконання, розмір середнього заробітку за вказаний період становить відповідно до поданих нею розрахунків 91137 грн. 57 коп., а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги повністю підтримали з аналогічних підстав, доповнили, що розрахунок середнього заробітку за спірний період вони здійснили правильно, і саме такий повинен бути взятий судом до уваги з огляду на те, що середньоденна заробітна плата була визначена за рішенням суду раніше в сумі 344 грн. 33 коп., і з таким розміром на даний час у них підстав не погоджуватися немає. В той же час відповідно до чинного законодавства при розрахунку середнього заробітку за спірний період слід брати до уваги коефіцієнти збільшення заробітної плати на посаді, на якій відповідач мав поновити позивача. При цьому такі ними розраховувалися в порівнянні між збільшеним окладом на цій посаді та окладом, який був у відповідача на час її звільнення - 2439 грн. Оскільки за спірний період розмір посадового окладу тричі збільшувався, тому вважають свої вимоги належно доведеними. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, суду пояснила, що дійсно згідно з рішенням суду позивача поновлено на посаді вчителя географії Ільцівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступеня, і оскільки на даний час наказу про її поновлення на займаній посаді не винесено, рішення суду в цій частині не виконано, а тому позивач за спірний період має право на стягнення за їх рахунок, середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі. Однак переконана, що позивачем не правильно розраховано суму, яка підлягає до виплати їй, оскільки розраховано коефіцієнти збільшення посадових окладів без дотримання норм чинного законодавства, а тому просить врахувати визначені ними коефіцієнти та з врахуванням цього вирішити позовні вимоги. Крім цього, з поданих письмових заперечень вбачається, що відповідач заперечував право звернення позивача до Верховинського районного суду із даним позовом, оскільки вважає, що виходячи з аналізу положень ст. 236 КЗпП України, вона повинна звернутись в порядку виконання із заявою до Косівського районного суду, який своєю ухвалою стягує відповідні виплати. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює судове рішення про таке. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03.12.2015 (а.с.14-15), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.02.2016 (а.с.20-22), частково задоволено позовні вимоги [PERSON], зокрема визнано незаконним наказ відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації №59-к від 25 лютого 2014 року про звільнення з роботи [PERSON] вчителя географії Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступеня Верховинського району Івано-Франківської області та поновлено [PERSON] на роботі вчителя географії Ільцівської ЗОШ І-ІІІ ступеня Верховинського району Івано-Франківської області з 26 лютого 2014 року. Згідно з частиною п'ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Однак, як безспірно встановлено в судовому засіданні, рішення суду про поновлення на роботі відділом освіти Верховинської районної державної судової адміністрації на даний час не виконане, наказу про це відповідачем по даний час не видано. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.08.2016 (а.с.16-18), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 31.10.2016 (а.с.26-31), частково задоволено позовні вимоги [PERSON], зокрема стягнуто з відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 28.07.2015 по 03.06.2016 в сумі 74375 грн. 28 коп. За наведених обставин суд приходить до переконання про те, що дійсно на даний час має місце затримка з вини відповідача виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі, і така затримка є протиправною всупереч правовому положенню щодо негайності такого виконання рішення суду, а тому є підставною вимога позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 04.06.2016 по 09.02.2017 включно. При визначенні розміру середнього заробітку суд виходить з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 23 січня 2012 року та від 16 грудня 2015 року. В той же час, у відповідності до положень частин 1 та 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із позовної заяви позивача та заперечень відповідача, обоє сторін у своїх розрахунках того чи іншого розміру середнього заробітку посилалися на розмір середньоденного заробітку позивача, як стартову величину для обрахунку ціни позову, суму - 344 грн. 33 коп. В судовому засіданні обоє сторін суду ствердили, що обставини щодо визначеного розміру середньоденного заробітку позивача ними визнаються, підстав для розрахунку його в іншій сумі на даний час немає. При цьому, рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 18.08.2016 за результатами розгляду цивільної справи між цими ж сторонами, яке набрало законної сили, було розраховано та визначено середньоденний заробіток позивача за останні два відпрацьовані місяці до моменту звільнення в сумі 344 грн. 33 коп. За таких обставин, оскільки вказана обставина визнається усіма сторонами, і крім цього розмір середньоденного заробітку позивача за останні два місяці, що передували її незаконному звільненню був визначений рішенням суду, яке постановлене у цивільній справі між цими ж сторонами, і після звільнення позивача не було фактично поновлено на роботі та їй не виплачувалася заробітна плата, а тому суд вважає, що необхідності дослідження обставин правильності нарахування та визначення середньоденного заробітку позивача за останні два відпрацьовані місяці немає, і такі визнаються судом встановленими. Абзацом 2 пункту 8 Порядку передбачено, що у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Разом з тим, пунктом 10 Порядку визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Як вбачається із представленої відповіді на запит суду від 30.01.2017 за №55/01-20/11 (а.с.49), до 01.05.2016 посадовий оклад педагогічного працівника (вища кваліфікаційна категорія, педагогічне звання «Старший учитель») становив 3186 грн., з 01.05.2016 посадовий оклад було збільшено до 3391 грн., а з 01.12.2016 до 3821 грн. Крім цього, допитана в якості свідка головний бухгалтер відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації [PERSON], пояснила, що дійсно розмір посадового окладу вчителя, на посаді якого працювала позивач до звільнення, до 01.05.2016 становив 3186 грн. та був збільшений до 3391 грн., а з 01.12.2016 в черговий раз - до 3821 грн. Крім цього вказала, що з 01.01.2017 шляхом прийняття ряду законодавчих актів, розмір посадового окладу посади вчителя, яку займала позивач до звільнення становить 5227 грн. З врахуванням наведеного суд приходить до переконання про необхідність корегування середньоденного заробітку позивача для обчислення виплат позивачу за спірний період з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів. При обрахунку зазначених коефіцієнтів суд виходить із аналізу положень наведеного пункту 10 Порядку, а також роз'яснень до нього у листі Міністерства праці та соціальної політики України від 10.02.2000 №01-3/277-018-2, Міністерства фінансів України від 21.02.2000 №16-102-10/11-1301, та приходить до переконання, що коефіцієнт підвищення посадового окладу визначається шляхом ділення встановленого посадового окладу на посадовий оклад, який мав місце до підвищення. З наведених підстав судом не приймаються до уваги посилання сторони позивача про те, що для обрахування коефіцієнта підвищення посадового окладу слід брати співвідношення посадового окладу після підняття в порівнянні з посадовим окладом, що мав місце на момент її звільнення. Таким чином, судом розраховано коефіцієнти підвищення посадового окладу позивача за період з 04.06.2016 по 30.11.2016 включно в розмірі 1,06 (шляхом ділення посадового окладу після 01.05.2016 - 3391 на попередній оклад 3186 та математичним округленням суми), за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 включно в розмірі 1,13 (шляхом ділення посадового окладу після 01.12.2016 - 3821 на попередній оклад 3391 та математичним округленням суми), за період з 01.01.2017 по 09.02.2017 включно в розмірі 1,37 (шляхом ділення посадового окладу після 01.01.2017 - 5227 на попередній оклад 3821 та математичним округленням суми). При цьому підстав для врахування до зазначених коефіцієнтів виплачених премій, одноразових грошових допомог, що виплачувалися працівникам школи у 2016 році у суду немає, так як відповідно до п.10 Порядку, такі визначаються шляхом ділення збільшеного посадового окладу на попередній. А виплати премій, одноразових грошових допомог та інших виплат на які за законом позивач мала право включаються при обрахунку середньоденного заробітку, що розраховувався за останні два відпрацьовані позивачем місяці в 2014 році. Більш того, як зазначила в судовому засіданні свідок [PERSON], протягом спірного періоду працівникам школи виплачувалася лише один раз премія в розмірі 20%, як одноразова грошова допомога за результатами роботи за попередній рік. Тому, навіть якби позивач працювала в 2016 році, то права на отримання такої допомоги не набула б. А тому в цій частині доводи позивача судом до уваги не приймаються, як необґрунтовані. Отже, за період з 04.06.2016 по 30.11.2016 включно, середньоденний заробіток позивача збільшений на коефіцієнт підвищення посадового окладу становить (344,33х1,06) 364,99 грн.; за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 включно - (344,33х1,13) 389,09 грн.; за період з 01.01.2017 по 09.02.2017 включно - (344,33х1,37) 471,73 грн. А оскільки за період з 04.06.2016 по 30.11.2016 року мало місце 124 робочих дні, за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 - 22 робочих дні, за період з 01.01.2017 по 09.02.2017 - 27 робочих днів, тому розмір середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача за період з 04.06.2016 по 30.11.2016 включно становить (364,99х124) 45258 грн. 76 коп., за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 включно становить (389,09х22) 8559 грн. 98 коп., за період з 01.01.2017 по 09.02.2017 включно становить (471,73х27) 12736 грн. 71 коп., а всього в сумі 66555 грн. 45 коп. У зв'язку із наведеним позовні вимоги позивача слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі в розмірі, на який вона має право за законом. Одночасно судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що даний позов не підлягає розгляду Верховинським районним судом Івано-Франківської області, оскільки положення КЗпП України є нормами матеріального права, правові норми ЦПК України є значно новішими за прийняттям у часі в порівнянні із положеннями ст. 236 КЗпП України, і не передбачають можливості в порядку виконання судового рішення про поновлення на роботі розгляду будь-яких заяв судом, що постановив рішення, про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. В той же час позов заявлено з дотриманням правил територіальної підсудності. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд у відповідності до положень ст.88 ЦПК України покладає на відповідача судові витрати у справі - судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Крім цього, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені витрати на правову допомогу, які належним чином підтверджені з врахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» наявними в матеріалах справи актом виконаних робіт та квитанцією про оплату таких.

Outcome: partial