Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнень від 30 березня, 18 травня та 09 червня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу спадкодавця за договором позики в розмірі 58527 гривень 00 копійок відповідно розміру їх долі в спадщині, витрат на правову допомогу та сплату судового збору при зверненні з позовом до суду. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 грудня 2011 року він уклав з [PERSON] договір позики, згідно якого надав останній у позику 46 000 гривень зі строком повернення до 31 грудня 2011 року, що підтверджується розпискою про отримання грошових коштів. В якості гарантії повернення суми позики [PERSON] склала на його користь заповіт, яким заповідала йому на випадок своєї смерті земельну ділянку площею 4,800 га, яка належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], та земельну ділянку площею 2,77 га, яка належала їй на підставі державного акту про право приватної власності на землю [NUMBER]. Зобов'язання за договором позики [PERSON] по поверненню грошових коштів в строк до 31 грудня 2011 року не виконала, при цьому 03 вересня 2013 року склала новий заповіт на користь своїх родичів, після чого [INFO] померла. 22 липня 2014 року він звернувся до нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини за заповітом, де йому було повідомлено про недійсність заповіту на його користь внаслідок складання [PERSON] нового заповіту. В той же день він звернувся до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців [PERSON] стосовно повернення позики, а згідно інформації нотаріуса спадщину після смерті божника [PERSON] на належне їй майно у встановленому законом порядку прийняли відповідачі у справі, але зобов'язань позичальника по поверненню боргу не виконали, у зв'язку з чим він змушений звернутися з позовом до суду для примусового стягнення з відповідачів боргу з урахуванням відповідно до ст.625 ЦК України індексу інфляції за період з 01 січня 2012 по 18 березня 2014 роки, тобто в сумі 55476 гривень, та з урахуванням 3% річних з простроченої суми, розмір яких за період з 01 січня 2012 року по [INFO] становить 3051 гривня, а всього - 58527 гривень відповідно розміру їх долі у спадщині, оскільки відповідно до ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Крім цього, при постановлені судового рішення прохав стягнути з відповідачів понесені ним витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду в сумі 669 гривень 91 копійка та витрати на правову допомогу, розмір яких згідно розрахунку становить 3046 гривень, в тому числі 1000 гривень за надання консультацій та складання позовної заяви до суду, а 2046 гривень за участь у судових засіданнях 16 січня, 06 лютого, 10 березня, 30 березня та 08 травня 2015 року протягом 4,2 години. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2015 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу відмовлено. Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, [PERSON] звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено рішення суду першої інстанції залишено без змін. Ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2016 року - скасовано, справу направлено на новий апеляційний розгляд. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] районний суд виходив з того, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. З такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки ці висновки суперечать вимогам закону та не ґрунтуються на матеріалах справи. Як було встановлено судом першої інстанції, 09 грудня 2011 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, згідно якого позивач як позикодавець передав позичальникові [PERSON] в борг без сплати процентів грошові кошти в сумі 46 000 гривень, а позичальник зобов'язалася повернути вказані кошти в строк до 31 грудня 2011 року, про що сторонами - [PERSON] та [PERSON] було складена в присутності свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] письмова розписка, а підписи сторін за договором та свідків на розписці засвідчені головою Сурсько-Михайлівської сільської ради, підписана (а.с.5,73), а вказане свідчить про те, що договір позики було укладено сторонами відповідно до вимог ст.ст.1046, 1047 ЦК України та його умови є обов'язковими для виконання сторонами. Сторони за договором позики в установленому законом порядку зазначений договір не оспорювали ні за життя позичальника [PERSON], ні після її смерті, але в установлений договором строк позичальник [PERSON] борг не повернула, проти чого в судовому засіданні не заперечували представники сторін. Також судом встановлено, що 06 грудня 2011 року [PERSON] склала посвідчений секретарем Сурсько - Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області за реєстровим №48 заповіт на ім'я [PERSON], яким заповідала йому на випадок своєї смерті земельні ділянки площею 4,8 га та площею 2,77 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Сурсько-Михайлівської сільської ради та належали їй на праві власності згідно державних актів на право приватної власності на землю [NUMBER] та [NUMBER] (а.с.6,69). У визначений договором позики строк позичальник [PERSON] борг не повернула. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області на підставі складено актового запису №13 від 29 березня 2014 року (а.с.61). За життя вона склала заповіт від 03 вересня 2013 року на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], яким заповідала все своє майно в рівних частках, який скасував попередній заповіт від 06 грудня 2011 року на користь позивача. За заявою спадкоємців за заповітом померлої [PERSON], 18 липня 2014 року було відкрито спадкову справу. 24 липня 2014 року позивач [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з письмовою претензією до спадкоємців [PERSON], у якій повідомив про наявність боргу спадкодавця в розмірі 46 000 грн. Вказана претензія нотаріусом доведена до відома відповідачів, проте боргові зобов'язання ними не виконано. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинам другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Як вбачається з матеріалів справи померлій [PERSON] на час смерті на праві приватної власності належали земельні ділянки площею 4,800 га, на підставі державного акту на землю [NUMBER], та земельна ділянка, площею 2,77 га, на підставі державного акту про право приватної власності на землю [NUMBER] , а також земельна ділянка площею 5,330 га, на підставі державного акту [NUMBER] які увійшли до складу спадщини (том 1, а.с.101-103). Вартість спадкового майна після померлої [PERSON], а саме: земельної ділянки площею 4,800 га, складає - 101511,00 грн., та земельної ділянки площею 2,77 га, складає- 50 756,00 грн. вартість земельної ділянки площею 5,330 га, складає 101511,00 грн. (т.1,а.с.104-106). Таким чином, поза увагою міського суду залишилося те, що отримання спадкоємцями, які прийняли спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком, при цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора; відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержанні кредитором вимог ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, які [PERSON] дотримані в повному обсязі. Таким чином, судом встановлено, що факт отримання від позикодавця [PERSON] грошових коштів в сумі 46 000 гривень в позику померлою [PERSON] підтверджується письмовою розпискою позичальника, яка знаходиться у позивача як позикодавця, що підтверджує факт невиконання позичальником свого обов'язку щодо повернення суми позики позичальником як до 31 грудня 2011 року, дня настання строку виконання зобов'язання позичальником, так і на день смерті боржника [INFO] (а.с.5). Після смерті [PERSON] її спадкоємці [PERSON], [PERSON], [PERSON] успадковують майно в частинах, які за своєю вартістью повністю задовольняють вимоги кредитора, а тому підстав для відмови у позові немає. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду, як таке, що ухвалено в порушення норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням вартості отриманого останніми майна. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь [PERSON] з [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1238,64 грн. з кожного (всього 3715,91 грн.) в рахунок понесених Позивачем та документально підтверджених судових витрат, зокрема, витрат на правову допомогу та суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved