Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що власниками будинковолодіння збудованого в 1958 році за адресою [ADDRESS] були її батьки [PERSON] та [PERSON]. У 1971-1973 роках ними були зроблені відповідні прибудови до вказаного будинковолодіння, а саме: житлова прибудова літ. А1-1 (приміщення № 2-2, площею 19.3 кв.м. та прибудова літ. а1 (приміщення №2-1, площею 5.9 кв.м). У 1985 році батьками здійснено прибудову літ. АІІІ-1 (приміщення № 2-4, площею 11.7 кв.м., № 2-5 площею 3.2 кв.м, № 2-6, площею 11.7 кв.м.) та гараж літ. Д. Будівництво зазначених прибудов було завершено її батьками. Однак, введення в експлуатацію вони в той час не здійснили, тобто вказані прибудови залишились самочинними, а тому згідно законодавства зазначене майно є будівельними матеріалами. [INFO] року її батько [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 травня 1987 року, його спадкоємцями стали в рівних долях його дружина [PERSON], проживаюча на той час у [ADDRESS] та його діти [PERSON] та вона, що проживали там же. У 1987 році, її матір, як власницю, було оштрафовано за здійснення вищевказаних прибудов за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року помирає її брат [PERSON]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.10.1996 року № 4-505 [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали у спадщину по 1/24 частці, а також 1/24 частку і успадкувала [PERSON]. Відповідно до заповіту від 20 грудня 1995 року її мати заповіла їй все своє майно. [INFO] року її мати [PERSON] померла. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 4 серпня 2003 року до неї у власність перейшло належне їй майно, в тому числі і будівельні матеріали, що використали її батьки в 1971-1973 та в 1985 роках при здійсненні відповідних прибудов до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], а саме: житлова прибудова літ. А1-1 (приміщення №2-2, площею 19.3 кв.м. та прибудова літ. а1 (приміщення №2-1, площею 5.9 кв.м). прибудови літ. АІІІ-1 (приміщення №2-4, площею 11.7 кв.м., №2-5 площею 3.2 кв.м, №2-6 площею 11.7 кв.м.) та гараж літ. Д, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Таким чином, відповідачам належить 3/24 частки будинковолодіння, а їй 21/24 частки будинковолодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], а також вона та відповідачі належним чином прийняли спадщину у відповідних частках. Вважає, що вона має право на 21/24 частину будівельних матеріалів, що використали її батьки в 1971-1973 р.р. та в 1985 роках при здійсненні відповідних прибудов до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], а відповідачі відповідно по 1/24 кожен. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали повністю та просили суд визнати за позивачкою право власності на 21/24 частину будівельних матеріалів, що використали її батьки в 1971-1973, в 1985 роках при здійсненні відповідних прибудов до будинковолодіння за адресою: [ADDRESS], а саме: житлова прибудова літ. А1-1 (приміщення №2-2, площею 19.3 кв.м. та прибудова літ. а1 (приміщення №2-1, площею 5.9 кв.м). прибудови літ. АІІІ-1 (приміщення №2-4, площею 11.7 кв.м., №2-5 площею 3.2 кв.м, №2-6 площею 11.7 кв.м.) та гараж літ. Д, а за відповідачами відповідно по 1/24 за кожним. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками будинковолодіння по [ADDRESS]. Позивачу [PERSON] належить 1/24 частина будинку, а відповідачам - по 1/24 кожному. За будинковолодіння закріплено земельну ділянку загальною площею 538 кв.м. (500 кв.м. в постійне користування та 38 кв.м. в постійне користування згідно рішення Черкаської міської ради № 86 від 27.02.1996 року ). Вивченням матеріалів інвентарної справи на вказаний будинок встановлено, що він побудований у 1958 році подружжям [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом 17.05.1987 року спадкоємцями будинку по [ADDRESS] після смерті [PERSON] стали його дружина - [PERSON] і діти [PERSON] та [PERSON] , загальна площа будинку 42,5 кв.м., сарай-літня кухня під літ « Б», льох під літ « Г», сарай « Е», огорожа під № 2,3,4, водо колонка № 3 та відмостка під № 1. [INFO] року [PERSON] помер і згідно свідоцтва про право на спадщину за законом його мати [PERSON] успадкувала частку у його майні.( свідоцтво про право на спадщину за законом від 13.02.1998 року). В подальшому, 17 квітня 1996 року [PERSON] подарувала [PERSON] 2/3 частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд в [ADDRESS]. Як слідує із договору дарування надвірні споруди це сарай - літня кухня « Б», вбираль ня « В», льох « Г», сарай « Е», огорожа, 1,2,3,4 та водоколонка № 3, відомостка І. При житті [PERSON] також склала заповіт, яким заповіла своє майно дочці [PERSON] і після смерті матері остання відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом успадкувала 1/24 частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд в [ADDRESS] Надвірними спорудами у відповідності до свідоцтва є сарай під літ. « Є», сарай-літня кухня під літ « Б», вбиральня під літ. « В», гараж під літ. « Д», погріб під літ. « Д», погріб під літ. «Г», огорожа під № 2, водоколоннка № 3, замощення І. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] стверджує, що її батьки у 1971-1973 роках здійснили будівництво житлових прибудов а саме- житлову прибудову літ. «АІ-1», та літ «а1», а у 1985 році прибудову літ.» АІІІ- 1» , будівництво яких було завершено однак введення в експлуатацію вони не здійснили, а тому останні є самочинними, та вона має право на визнання за нею права власності в порядку спадкування на частину будівельних матеріалів, які використали її батьки в 1971- 1973 роках та у 19985 році при здійсненні прибудов до будинку по [ADDRESS]. Проте, суд не погоджується з даними вимогами виходячи з наступного. Згідно з правовою позицією, викладеною у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК України ) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо , які були використані в процесі цього будівництва. При цьому, необхідно враховувати, що правила ст. 376 ЦК України про наслідки самочинного будівництва застосовуються і до тих об»єктів нерухомості, які були збудовані до 01.01.2004 року, якщо за законом , що діяв на той час, допущене особою порушення давало підстави для визнання такого об»єкта самочинною будівлею. Також Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ зазначив, що судам необхідно враховувати, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної ради Української РСР від 22 січня 1979 року « Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько- побутових будівель» і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні не відносяться до категорії самовільних (самочинних). В судовому засіданні сторони визнали факт, що житлові прибудови «АІ-1», та літ «а1» були побудовані у 1971-73 роках, а прибудова прибудова літ.» АІІІ- 1 « у 1987 році, тобто за життя спадкодавців. У відповідності з п. 52,59 п. 3.2 розділу 3 Інструкції «Про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Держбуду України від 24.05.2001 року № 127 з наступними змінами не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. А положеннями п.49 Постанови Кабінету Міністрів України № 866 від 17.10.2013 року свідченням факту введенням в експлуатацію будинків, зведених до 05.08.1992 року є технічний паспорт. З наданого позивачем до суду технічного паспорта від 10.03.2011 року вбачається, у графі дані про самочинне будівництво житлові прибудови АІ-1, АІІІ-1, а І не являються самочинним будівництвом згідно інструкції № 20113-13 від 08.01.2013 року. Не значаться як самочинне будівництво спірні споруди і в технічному паспорті відповідачів, який складений 10.03.2011 року. Посилання позивача та її представника на те, що прибудови є самочинним будівництвом, так як існує рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2010 року яким визнано недійсним рішення виконавчого комітету Соснівської районної ради м. Черкаси № 146 від 05 березня 2003 року про погодження оформлення права власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на прибудови до житлового будинку та гаража по [ADDRESS] є безпідставними, оскільки як вбачається із даного рішення суду [PERSON] оскаржувала рішення органу місцевого самоврядування з підстав не надання останньою згоди на таке узаконення. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що на час смерті першого спадкодавця, а саме [PERSON], тобто на [INFO] року будівлі, які вважає позивач були побудовані, та зафіксовані в матеріалах інвентарної справи. При житті ні [PERSON], ні [PERSON], яка померла [INFO] року не ставили питання перед компетентними органами про оформлення права власності на спірні прибудови, не ставила про це питання і позивач [PERSON], погоджувалась із переліком тих будівель і споруд які вказані у правовстановлюючих документах, виданих на її ім.»я, а саме - свідоцтвах про право на спадщину за законом, договором дарування. Більше того, як встановлено в судовому засіданні спірні прибудови , після закінчення їх будівництва використовувались і використовуються на даний час саме відповідачами, чим спростовуються твердження позивачки про фактичне прийняття саме нею спадщини шляхом вступу в управління спірними будівлями (ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року). Таким чином, суд приходить до висновку, що прибудови, які вказує позивач не є самочинним будівництвом, відповідно до вищевказаних вимог законодавства, а тому відсутні правові підстави для задоволення даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed