Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Позивач з звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, у якому просила визнати недійсною реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] та визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 09.11.2012 року між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оргтехбуд» було укладено договір №09/11 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого позивач придбала майнові права на об`єкт нерухомості, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначає, що саме їй належать майнові права на об`єкт спірної нерухомості, оскільки вона виконала у повному обсязі умови договору №09/11 від 09.11.2012 року та нею було отримано акт приймання передачі квартири від 28.05.2018 року. Також факт чинності вищевказаного договору підтверджується постановою Апеляційного суду Харківської області від 09.07.2015 року, що набрала законної сили. Вказані майнові права позивач бажала реалізувати шляхом реєстрації права власності, однак була позбавлена такої можливості внаслідок існування судових процесів за ініціативою відповідача, об`єктом спору у яких виступала саме вищевказана квартира. Зокрема, 11.06.2020 року у справі №638/7356/19 за розглядом заяви [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Оргтехбуд» та [PERSON] про визнання права власності, позивач дізналась про реєстрацію права власності на спірну квартиру [PERSON] . Зазначила, що 08.09.2010 було порушено провадження у справі про визнання банкрутом ТОВ «Оргтехбуд», а ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.06.2011 року було затверджено план санації ТОВ «Оргтехбуд», яким спірна квартира була включена до плану санації боржника та підлягала реалізації, що і було реалізовано шляхом укладення договору №09/11 купівлі-продажу майнових прав. 24.05.2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Оргтехбуд» про визнання права власності на зазначену вище спірну квартиру, посилаючись на те, що 12.11.2006 року між ним та ТОВ «Оргтехбуд» було укладено договір №12.01/4-1 на дольову участь у будівництві об`єкта нерухомості, зазначаючи, що ним у повному обсязі було виконано умови договору, внаслідок чого останній набув майнових прав за вищевказаним договором, що підтверджується рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 25.02.2013 року у справі №2011/20197/12. Ухвалою судової колегії у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №638/7356/13 від 22.10.2014 року, рішення суду апеляційної інстанції від 05.05.2014 року, яким рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 21.06.2013 року, на підставі якого позовні вимоги [PERSON] були задоволені у повному обсязі, було скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судом касаційної інстанції було скасовано та передану справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 02.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ТОВ «Оргтехбуд», [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, яким просив визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав від 09/11 від 09.11.2012 року, яким був укладений між ТОВ «Оргтехбуд» та [PERSON] та визнати за ним право власності на спірну квартиру. 09.07.2015 року Апеляційним судом Харківської області було скасовано рішення Дзержинського районного суду міста Харкова в частині визнання за [PERSON] права власності та нікчемності договору між ТОВ «Оргтехбуд» та [PERSON] . Зазначене рішення набрало законної сили. При цьому позивач зазначає, що з часу відкриття Господарським судом Харківської області стосовно ТОВ «Оргтехбуд» від 08.09.2010 року справи про банкрутство №Б-39/112-10 контрагентом не цікавився більше трьох років, претензій до забудовника щодо неналежного виконання своїх обов`язків за договором не заявляв, при цьому [PERSON] не було складено та не підписано акт прийому-передачі спірної квартири, відтак у нього відсутні документи, необхідні для оформлення права власності на об`єкт нерухомості, що повинні були бути передані [PERSON] тільки після підписання зазначених актів, відтак позивач вважає, що реєстрація права вланості на вищевказану квартиру є незаконною та повинна бути визнана судом недійсною із подальшим визнанням права власності на спірну квартиру за нею. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 31.07.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 02.12.2020 року залучено до участі у цивільній справі як правонаступника [PERSON] його сина [PERSON] . 22.03.2021 року за Вх.№ 14350 надійшов відзив від представника відповідача адвоката Олесів Н.Я., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 05.09.2019 року, яким останній просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що з моменту прийняття будинку, де розташована спірна квартира в експлуатацію 30.03.2012 року у [PERSON] виникло право на отримання документу, який посвідчує його право власності, однак відповідач ТОВ «Оргтехбуд» позбавив останнього такого права, зокрема шляхом продажу майнових прав на вищезазначене нерухоме майно, які належали [PERSON] на підставі договору на дольову участь у будівництві №12.04/4-1 від 12.01.2006 [PERSON] , яка набула майнові права на об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] . Посилаючись на висновки суду у рішеннях у справі №638/17727/14-ц та 2011/20197/12, представник відповідача зазначає, що станом на момент укладення між ТОВ «Оргтехбуд» та [PERSON] договору, [PERSON] було вже повністю сплачено кошти за договором №12.01/4-1 від 12.01.2006 року, тому згідно з умовами цього договору позивач набув право вимоги передачі йому у власність вищевказаної квартири, та, оскільки будівництво об`єкта нерухомого майна є завершеним та будинок передано до експлуатації, то відповідно у [PERSON] виникло право на отримання правовстановлюючого документу на вказану квартиру та у останнього виникли підстави для набуття права власності за договором на дану квартиру. Таким чином ТОВ «Оргтехбуд» було фактично продано майнові права на квартиру [ADDRESS] за відсутності у нього на це правових підстав, оскільки на той час майнові права на квартиру вже фактично належали [PERSON] , а відтак було порушено його право отримання у власність вищевказаної квартири. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.07.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши наявні докази у сукупності та взаємозв`язку на предмет їх належності, допустимості, достовірності окремо та на предмет достатності загалом, прийшов до наступних висновків. Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. У відповідності до статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до пункту 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК). Враховуючи те, що зміст конституційного права особи на звернення до суду\~за захистом своїх прав визначений\~статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання\~права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка\~порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно із договором №09/11 купівлі-продажу від 09.11.2012 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Оргтехбуд» в особі керуючого санацією Шкулова М.В передало у власність [PERSON] майнові права на об`єкт нерухомості квартиру [ADDRESS] . Актом приймання-передачі майнових прав на об`єкт нерухомості від 20.11.2012 та 28.05.2013 року [PERSON] прийняла придбані майнові права на об`єкт нерухомості. Згідно з додатковим договором №1 до договору №9/11 від 09.11.2012 року купівлі-продажу майнових прав від 28.05.2013 сторони домовились вважати будинок, вказаний у договорі купівлі-продажу майнових прав будинком за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК у Харківській області від 30.03.2012 року №КК 14312047946 вищевказаний будинок визначено вважати готовим до експлуатації. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] згідно з договором про дольову участь у будівництві серія та номер 12.01-4-1, виданого 12.01.2006 ТОВ «Оргтехбуд» та рішення суду від 25.02.2013 року. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова 25.02.2013 року визнано за [PERSON] майнове право на вищевказану двохкімнатну квартиру Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2013 позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання права власності задоволено, зокрема, визнано за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16.01.2014 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2013 залишено без змін. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.05.2014 заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2013 скасовано, постановлено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] в задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оргтехбуд» про визнання права власності на квартиру в повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.06.2013 та рішення апеляційного суду Харківської області від 05.05.2014 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.12.2014 вказану цивільну справу об`єднано в одне провадження з цивільною справою 638/17727/14-ц. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2015 позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Оргтехбуд» в особі ліквідатора Панаріна Михайла Михайловича, [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав, визнання права власності на спірну квартиру [ADDRESS] задоволені. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , ТОВ «Оргтехбуд» про визнання недійсним договору на дольову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку №12.04/4-1, укладений 12.01.2006 між ТОВ «Оргтехбуд» та [PERSON] залишено без задоволення. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 09.07.2015 рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.04.2015 року змінено, зокрема, скасовано його в частині визнання за [PERSON] права власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 65,60 кв.м, жилою площею 33,25 кв.м. Відмовлено в задоволенні позову в цій частині. В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 06.04.2015 залишено без змін. Також судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.02.2013 визнано за [PERSON] майнове право на двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 18.04.2013 вказане рішення суду залишено без змін. При цьому, як зазначає суд апеляційної інстанції,що стосується визнання права власності на спірну квартиру [ADDRESS] , то в цій частині рішення районного суду не відповідає нормам ст.ст. 331, 392 ЦК України, які передбачають набуття права власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором, або законом, а власник майна може заявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом не встановено, і належні і допустимі докази про це відсутні у справі, що [PERSON] після прийняття будинку до експлуатації та присвоєння йому поштової адреси набув право власності. За умовами п.п. 4.1, 4.5 догору про дольову участь у будвіництві № 12.01/4-1 від 12.01.2006 року після настання таких обставин ТОВ «Оргтехбуд» передає [PERSON] за актом прийому-передачі спірну квартиру, а право власності виникає у нього з моменту її державної реєстрації, тобто у позасудовому порядку. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного суду України від 24 червня 2015 року № 6-318цс15 по справі за позовом про визнання права власності на об?єкти нерухомості та зобов`язання вчини певні дії, за аналогічних обставин Верховний суд дійшов наступного висновку. За правилами статті 392 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 лютого 2015 року № 6-244цс14. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. На час укладення договору про дольову участь в будівництві правовідносини щодо залучення коштів фізичних осіб з метою фінансування будівництва, порядку управління цими коштами регулювалися законами України від 19 червня 2003 року № 978-IV «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність». Виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення зазначеними нормами та нормою статті 331 ЦК України не передбачено. Указаними Законами України та укладеним сторонами по цій справі договором про дольову участь у будівництві визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на спірну квартиру після прийняття такого об`єкта до експлуатації. Таким чином, [PERSON] за змістом п.п. 4.1, 4.5 договору № 12.01/4-1 від 12.01.2006р про дольову участь у будівництві отримав майнове право очікування від забудовника здійснення певних дій по передачі майна та оформлення права власності, а не само право власності на нерухоме майно. Тому його порушене майнове право очікування не підлягає захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач вимог про зобов`язання скласти і підписати акт прийому-передачі спірної квартири по справі не заявив, а документи, необхідні для оформлення права власності на об`єкти нерухомості, відповідно до порядку, передбаченого вказаними Законами України та умовами вказаного договору про дольову участь, повинні бути передані позивачу лише після підписання зазначених актів, а таких фактів по справі не встановлено, тому рішення районного суду з підстав, передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає в цій частині скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову про визнання права власності на спірну квартиру, з виключенням з мотивувальної частині висновків суду про застосування ст. 228 ЦК України. Відтак, суд,

Outcome: approved