Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь шкоду, завдану смертю сина [PERSON] у розмірі 149924 грн., моральну шкоду у розмірі 50076 грн., допустити негайне виконання рішення суду в цій частині, стягнути пеню, інфляційні втрати, 3 % річних за період з 19 вересня 2019 року по день ухвалення рішення суду. Крім того, просила стягнути судові витрати у розмірі 15000 грн. на професійну правничу допомогу. Мотивувала позовні вимоги тим, що 25 лютого 2019 року близько 19 год. 00 хв. поблизу будинку № 26 на вул. Шевченка в с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області відбулася ДТП, під час якої автомобіль марки «Мерседес-Бенц» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок якого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження і помер в реанімаційному відділенні КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова». Загибеллю потерпілого його батькам завдана матеріальна та моральна шкода. Постановою старшого слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Репій Я.В. від 31 липня 2019 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 12019140000000180 від 25 лютого 2019 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «СК «Перша» згідно з полісом № АМ/8706545, з огляду на що вона та батько загиблого [PERSON] 20 червня 2019 року звернулися до страховика з заявами про виплату страхового відшкодування, однак такі ним розглянуті не були. Надалі 01 жовтня 2019 року страховику пред`явлено вимогу про усунення порушень закону та виплату страхового відшкодування, яка також була проігнорована. [INFO] батько загиблого [PERSON] помер. Повідомляє, що вона на момент загибелі свого сина досягла пенсійного віку і є єдиною особою, яка має право на отримання страхового відшкодування. Зазначає, що відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик зобов`язаний відшкодувати їй моральну шкоду, завдану смертю її сина, у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, що становить 50076 грн. Крім того, на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону страховик також зобов`язаний відшкодувати їй шкоду у розмірі 36 мінімальних заробітних плат, що становить 150228 грн. Зауважує, що в сумі ці виплати перевищують ліміт страхового відшкодування, а тому просить стягнути відшкодування завданої їй шкоди у розмірі 149924 грн. Окрім цього, оскільки відповідач мав здійснити страхову виплату протягом 90 днів з моменту отримання заяви, а саме 19 вересня 2019 року, однак цього не зробив, він має сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБ України за кожен день прострочення на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону, а також інфляційні втрати і 3 % річних згідно з ст. 625 ЦК України. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Додала, що вартість наданих їй правових послуг, пов`язаних з підготовкою та розглядом справи в суді, становить 15000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на її користь. Ухвалою від 08 січня 2020 року цивільну справу направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник позивача [PERSON] 14 січня 2020 року подала на неї апеляційну скаргу. Постановою Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2020 року апеляційна скарга [PERSON] задоволена, ухвала Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 січня 2020 року скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді від 04 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 16 січня 2021 року представником позивача [PERSON] подано до суду клопотання, у якому вона просили здійснювати розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 16 січня 2021 року клопотання представника позивача [PERSON] задоволено, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 28 січня 2021 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, у якій він просив продовжити строк для подання відзиву на позовну заяву, обґрунтоване об`ємністю позиції відповідача по даному спору, що потребує значного часу для підготовки відзиву. Наголосив, що відповідач бажає, щоб у даній справі його інтереси представляв саме адвокат, з яким вже досягнуто домовленості і найближчим часом буде підписано відповідний договір. Протокольною ухвалою від 22 березня 2021 року представнику відповідача [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про продовження процесуального строку, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Відмова у задоволенні заяви про продовження процесуального строку обґрунтована тим, що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі з матеріалами позову 12 січня 2021 року, однак на жодне судове засідання не забезпечив явку повноважного представника і не подавав відзив на позовну заяву протягом більше двох місяців, хоча вказаного часу було достатньо для підготовки цього процесуального документу. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 25 лютого 2019 року близько 19 год. 00 хв. поблизу будинку № 26 на вул. Шевченка в с. Скнилів Пустомитівського району Львівської області відбулася ДТП, під час якої автомобіль марки «Мерседес-Бенц» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок якого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження і помер в реанімаційному відділенні КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова», що стверджується постановою про закриття кримінального провадження від 31 липня 2019 року. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Скнилівським старостинським округом Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 27 лютого 2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Причиною смерті [PERSON] , як стверджується довідкою про причину смерті № 24/19 від 27 лютого 2019 року, є травмування при зіткненні з вантажним автомобілем. За п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Полісом № АМ8706545 стверджується, що автомобіль марки «Мерседес-Бенц» номерний знак [NUMBER] станом на 25 лютого 2019 року був застрахований у ПрАТ «СК «Перша». Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 566 від 09 липня 2010 року в редакції від 30 травня 2017 року, розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200000 гривень на одного потерпілого. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17 січня 1991, стверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданим Скнилівським старостинським округом Зимноводівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 09 жовтня 2019 року, [PERSON] помер [INFO] . Як зазначила позивач, дружини та дітей у [PERSON] не було. Вказана обставина не оспорюється відповідачем. Пенсійним посвідченням № [NUMBER] , виданим 28 липня 2011 року Пенсійним фондом України, встановлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком. Заявами [PERSON] та [PERSON] №№ 16-06 і 17-06 від 20 червня 2019 року стверджується, що вони зверталися до ПрАТ «СК «Перша» для отримання страхового відшкодування внаслідок описаної вище події. Вимогою представника позивача [PERSON] від 01 жовтня 2019 року встановлено, що вона зверталася до страховика для усунення порушень страхового законодавства та про виплату страхового відшкодування. Як зазначила позивач, вказані вище заяви та вимоги були проігноровані страховиком, страхове відшкодування виплачено не було. Відповідач, в свою чергу, не надав суду жодних доказів на підтвердження реагування на вказані заяви і вимогу або доказів про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених пп. «Г» і «Ґ» п. 41.1 та пп. «В» п. 41.2 ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено, що місячний розмір мінімальної заробітної плати з січня 2019 року становить 4173 грн. Відтак, розмір моральної шкоди, завданий позивачу смертю сина [PERSON] , становить 50076 грн. Згідно з п. 27.2 ст. 27 Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. За ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода довічно відшкодовується батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Враховуючи те, що норми Закону є спеціальними відносно норм ЦК України, для усунення конкуренції правових норм у даному випадку слід керуватися саме п. 27.2 ст. 27 Закону. Відтак, з огляду на те, що позивач на момент настання страхового випадку досягла пенсійного віку, шкода, завдана їй смертю сина [PERSON] , становить 150228 грн. Як зазначила позивач, вони відмовляється від відшкодування частини завданої їй шкоди у розмірі 304 грн., що враховується судом у визначенні суми для стягнення. Згідно з п. 27.5 ст. 27 Закону відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода, завдана смертю сина [PERSON] у розмірі 149924 грн., а також моральна шкода у розмірі 50076 грн. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна, або у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст.ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Як попередньо встановлено, [PERSON] та [PERSON] 20 червня 2019 року звернулися до ПрАТ «СК «Перша» з заявами №№ 16-06 і 17-06 для отримання страхового відшкодування. Таким чином, відповідач мав до 19 вересня 2019 року або прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, або у разі невизнання майнових вимог заявника чи з підстав, визначених ст.ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Позивач зазначає, що страховик проігнорував вказані заява. Відповідач не висловив своїх заперечень з приводу цієї обставини, не оспорював це, жодних доказів на підтвердження реагування на вказані заяви або виплати страхового відшкодування суду не надав. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБ України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. З врахуванням розмірів облікових ставок НБ України, розміщених на офіційному сайті такого, суд приходить до висновку, що розмір пені, нарахований за період з 19 вересня 2019 року по 22 березня 2021 року у зв`язку з невиконанням страховиком зобов`язань відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, становить 54745 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Відповідно до правових висновків Верховного Суду викладених у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд під час розгляду справи № 757/31170/15-ц, які викладені у постанові від 18 лютого 2021 року. Відтак, суд приходить до висновку, що з відповідача у зв`язку з невиконанням ним своїй грошових зобов`язань слід стягнути інфляційні втрати та 3 % річних, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, які, відповідно до розрахунків суду, становлять 16128 грн. 72 коп. інфляційних втрат та 9041 грн. 3 % річних за період з 19 вересня 2019 року по 22 березня 2021 року. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, завдану смертю сина [PERSON] у розмірі 149924 грн., моральну шкоду у розмірі 50076 грн., а також пеню у розмірі 54745 грн. 20 коп., інфляційні втрати у розмірі 16128 грн. 72 коп., 3 % річних у розмірі 9041 грн. за період з 19 вересня 2019 року по 22 березня 2021 року. За п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. Таким чином, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача шкоди, завданої смертю сина [PERSON] у розмірі 149924 грн., а також моральної шкоди у розмірі 50076 грн. з огляду на тривале ігнорування страховиком вимог потерпілих про виплату страхового відшкодування, підлягає негайному виконанню. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Як зазначила позивач, розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 15000 грн. Договором про надання професійної правничою (правової) допомоги № АОБ8/2019 від 18 березня 2019 року, укладеним між АО «Кодекс» та [PERSON] , стверджується, що клієнт доручає, а АО приймає на себе зобов`язання надавати йому професійну правничу (правову) допомогу в обсязі і на умовах, визначених цим договором. Кількість годин та вид наданої професійної правничої (правової) допомоги фіксується в розрахунку розміру такою та акті наданих послуг, на підставі яких клієнту направляється рахунок-фактура, згідно якого проводиться оплата послуг. Додатковою угодою від 18 березня 2019 року встановлено, що сторони домовилися про вартість однієї години надання правової допомоги у розмірі 1200 грн. Розрахунком розміру професійної правничої (правової) допомоги, актом наданих послуг від 28 грудня 2019 року, рахунком-фактурою № 28-12/01 від 28 грудня 2019 року стверджується, що вартість наданих позивачу послуг у зв`язку з розглядом справи становить 15000 грн., яка, на думку суду, відповідає реальному обсягу наданих послуг, виконаних робіт, складності справи. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі 15000 грн. на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved