Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання спільних дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дітьми повноліття та стягнення аліментів на її утримання до досягнення донькою трирічного віку.. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 09.08.2013року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Крім того, позивач зазначила, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дітей та не цікавиться їхнім життям. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей. Крім того, позивач просить стягнути аліменти на її утримання до досягнення донькою трирічного віку. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, уточнила позовні вимоги, просила шлюб розірвати та стягнути аліменти на утримання дітей, позов з урахуванням уточнення підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі. За наявності вищенаведених заяв позивача та відповідача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності та без фіксації судового процесу. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 09.08.2013року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м.Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №1268. Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить із наступного. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання спільних дітей. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» визначено право того з батьків, з яким проживають діти, отримувати аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved