Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав о [PERSON] батьківських прав щодо її доньки [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на користь тих осіб чи установ , кому буде передана дитина на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку , щомісяця, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що є рідною бабусею [PERSON], [INFO]. Батьком [PERSON] є [PERSON], який помер [INFO], а її матір'ю є [PERSON]. Відповідно до Довідки про склад сім'ї від 30.05.2017 року № 75, наданої Квартальним комітетом № 3 дитина [PERSON] проживає разом з нею [PERSON], по [ADDRESS]. Мати дитини [PERSON], за даною адресою не зареєстрована та не проживає. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Стверджується, що вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займаються батьки померлого батька [PERSON]: [PERSON] і [PERSON]. Відповідач самоухилилася від виконання своїх батьківських обов'язків. [PERSON] не виховує та не утримає доньку, не відвідує, не цікавиться вихованням доньки, її розвитком, станом здоров'я. Вважаю, що перелічені обставини вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а тому просить задовольнити позов повністю та стягнути аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та сплачений судовий збір в сумі 640 грн. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позову повністю (а. с.39 ). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами та телефонограмою (а. с.28,36,37), поважні причини неявки суду не повідомлено. В судове засідання представником третьої особи Служби у справах дітей Кіровоградської міської ради м. Кропивницький надано заяву про підтримку висновку органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради № 3523/49-05-24 від 03.07. 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача . Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач та представник третьої особи згідно заяв не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а. с. 6). [PERSON] [INFO] року помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7). Відповідно до Довідки про склад сім'ї від 30.05.2017 року № 75, наданої Квартальним комітетом № 3, дитина [PERSON] проживає разом з [PERSON] , по [ADDRESS]. Мати дітей, [PERSON], за даною адресою не зареєстрована, та не проживає. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з довідкою, наданою Загальноосвітньою школою № 23 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] навчається в даному закладі. Вихованням дитини займався батько -[PERSON], який помер [INFO] року. [PERSON] до школи з'являлася рідко, не цікавилася успіхами у навчанні своєї доньки. Подальшою долею своєї дитини [PERSON] не цікавиться, після смерті батька [PERSON], до школи не з'являлась, не телефонувала. Вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займаються батьки померлого батька, [PERSON]: [PERSON] і [PERSON]. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК УКраїни передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз»яснення п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз'яснення, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов 'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Відповідно до роз»яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала і гіршому становищі порівняно з іншою. Пунктом 3 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову та позбавлення батьківських прав відносно дитини, оскільки відповідач не приймає участі в житті дитини та її вихованні, не цікавиться її станом здоров'я, не оплачує за харчування у НЗ, не приводить і не забирає доньку, не цікавиться її навчанням, не відвідує навчальні заклади, не провідує доньку вдома, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради (а. с.8). Оскільки відповідач не виконує належним чином свій обов»язок по утриманню дитини, офіційно працює , з неї на користь тих осіб чи установ , кому буде передана дитина , підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходів/, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно, до досягнення дитиною 18 років . Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору та на користь держави 640 грн. .

Outcome: approved