Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та у кінцевій редакції своїх позовних вимог просить розірвати договір про сплату аліментів на дитину від 13.02.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільного сина [PERSON], [INFO] у розмірі 4000,00 гривень, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.08.2004 року. Рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб був розірваний. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 13.02.2008 року між сторонам укладено нотаріальний договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до якого [PERSON] зобовязується утримувати свого сина [PERSON], [INFO], та сплачувати аліменти у розмірі 800 гривень у місяць до досягнення ним повноліття, із врахуванням індексації грошових доходів населення, однак, у порушення покладених на нього зобовязань, відповідач [PERSON] не виконує вказаний договір належним чином, а тому є підстави для його розірвання та стягнення аліментів з відповідача за рішенням суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, свій позов підтримує, просить його задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про день слухання по справі повідомлений, в судове засідання зявився представник відповідача, який проти позову заперечує, оспорює доводи позивача, посилається на те, що відповідач виконує договір про сплату аліментів на дитину від 13.02.2008 року, про що надав відповідні докази: копії квитанцій про сплату аліментів за договором. Суд, вислухав доводи представника відповідача, дослідив матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, 07 серпня 2004 року сторони зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу 02 серпня 2005 року у подружжя народився син [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова шлюб був розірваний, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 07.02.2008 року, актовий запис №117, виданого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. 13 лютого 2008 року сторони уклали договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до якого відповідач зобовязується утримувати свого сина [PERSON], [INFO], та сплачувати аліменти у розмірі 800 гривень у місяць до досягнення ним повноліття, із врахуванням індексації грошових доходів населення, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за № 1269. Представник відповідача надав до суду квитанції про сплату на користь позивачки аліментів за договором від 13.02.2008 року, із яких вбачається, що відповідач виконує зобовязання за вказаним договором добровільно. Крім того, договір про сплату аліментів на дитину від 13.02.2008 року передбачає (п.7), що у разі невиконання [PERSON] своїх обовязків за договором, аліменти з нього можуть стягуватись на підставі виконавчого напису нотаріуса. Посилання позивача на невиконання відповідачем умов договору про сплату аліментів на дитину від 13.02.2008 року не знайшли в суді свого підтвердження, з тих підстав, що [PERSON] не надала жодного доказу існування заборгованості чи порушення зобовязання по сплаті аліментів за вказаним договором. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-2 ст.181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ст. 610-611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, тільки за умови встановлення факту порушення відповідачем зобовязання можливий такий правовий наслідок як розірвання договору. Позивачка не довела факт порушення відповідачем договору про сплату аліментів на дитину, а відповідач надав суду квитанції про сплату аліментів. Тому вимога про розірвання договору від 13.02.2008 року є безпідставною та не підлягає задоволенню. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, якщо аліменти сплачуються не за рішенням суду, а згідно з укладеним між батьками договором, передбачена ст. 196 СК України санкція застосовується за наявності прямої вказівки про це в договорі. Отже, в праві виділяється окремий інститут стягнення аліментів за договором, а отже існує окремий спосіб правового регулювання відповідальності за порушення таких договірних зобовязань. Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ст. 181 СК України, вказані способи виконання батьків утримувати дитину за рішенням суду та за договором. Можлива лише зміна розміру цих аліментів за рішенням суду, якщо вони вже визначені договором, або ж застосування судом наслідків порушення такого договору шляхом винесення рішення про відшкодування завданих порушенням зобовязання збитків чи стягнення неустойки. Відповідно до ст.. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, за наявності діючого договору про стягнення аліментів на дитину позов про стягнення аліментів не має підстав для задоволення, так як тільки при відсутності такого договору чи домовленості можливе постановлення рішення суду. А при наявності договору можливий лише розгляд спору з приводу виконання, розірвання цього договору чи щодо зміни розміру аліментів за ним. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed