Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним п.5.4 кредитного договору №Р23.172.71697 від 5 грудня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк», в якому зазначено, що всі вимоги, що виникають при виконанні кредитного договору або у зв*язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є невід*ємною частиною даної третейської угоди. Умови угоди, які містять відомості найменування сторін та їх місцезнаходження є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю та даті укладання договору. Позичальник підписанням цього договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом визезваної третейської угоди. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що третейські суди не можуть розглядати справи, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним судом України. В судовому засіданні представник позивачки підтримав заявлені позовні вимоги. Позивачка просить розглядати справу у її відсутність за участю свого представника. Представник відповідача в судове засідання не з*явився, повідомлявся належним чином та своєчасно, про причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди представника позивачки суд проводить заочний розгляд справи відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши письмові докази, оцінивши надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: 05.12.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав їй кредит- грошові кошти в сумі 17291 грн. на поточні потреби строком на 30 місяців. Відповідно до п.5.4 кредитного договору №Р23.172.71697 від 5 грудня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк», зазначено, що всі вимоги, що виникають при виконанні кредитного договору або у зв*язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при асоціації українських банків згідно з регламентом третейського суду, який є невід*ємною частиною даної третейської угоди. Умови угоди, які містять відомості найменування сторін та їх місцезнаходження є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю та даті укладання договору. Позичальник підписанням цього договору засвідчує, що він ознайомлений з регламентом визезваної третейської угоди( а.с.4). Приймаючи до уваги, що кредит наданий позивачці фізичній особі для особистих потреб, права споживачки захищені Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно п.п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 1-26/2011 в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Враховуючи зазначене, дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між позивачем та відповідачем, як під час укладення договору споживчого кредиту, так і в процесі його виконання. Відповідно до ч. 1, 2, п. 10 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Згідно ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. 03.02.2011 року ст.6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено п.14, згідно з яким на розгляд третейського суду заборонено передавати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку( кредитної спілки). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, зміст п.5.4 кредитного договору №Р23.172.71697 від 5 грудня 2013 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Ідея Банк», пункта 5.4, прямо суперечить Закону України «Про третейські суди», а тому визнається судом недійсним. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60к.

Outcome: approved