Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом , з урахуванням його уточнень, в якому просить: визнати малолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] з дня їх вибуття з 18 липня 2016 року ; скасувати обтяження в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно , відносно спірної квартири; зняти з реєстраційного обліку малолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO], у спірній квартирі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням ХМР №560 від 22.08.2016 року за малолітнім [PERSON], [INFO] та неповнолітнім [PERSON], [INFO], закріплено право на проживання , користування житловою площею у [ADDRESS] . Діти є онуками позивача , які народжені її донькою [PERSON], яка за рішенням суду позбавлена батьківських прав. Діти проживали за іншою адресою: [ADDRESS]. Рішенням ХМР №54 від 10.02.2016 року діти були відібрані у матері [PERSON] Розпорядженням №373 від 18.07.2016 року Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області діти направлені на виховання та спільне проживання до прийомної матері [PERSON] Спірна квартира належить позивачу на праві приватної власності, вона бажає її продати та придбати будинок у Харківській області , але для цього їй необхідно зняти обтяження на зазначену квартиру з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач вважає, що рішення ХМР про закріплення права проживання за дітьми у спірній квартирі суперечить чинному законодавству , оскільки ця квартира належить позивачу на праві приватної власності , з боку позивача над дітьми не встановлена опіка та ХМР не мала повноважень на винесення такого рішення . 15 червня 2018 року до суд надійшов відзив від представника Служби у справах дітей по Слобідському району Департаменту Служб у справах дітей ХМР , в якому представник зазначила, що діти [PERSON] та [PERSON] , залишилися без піклування батьків , в зв,язку з позбавлення матері батьківських прав . В квартирі [ADDRESS] станом на 29.04.2016 року були зареєстровані та проживали [PERSON] позивач; [PERSON] її донька , мати дітей;онуки позивача [PERSON] та [PERSON]. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.05.2016 року [PERSON] позбавлена батьківських праві відносно дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дітей внесені до актового запису відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням ВК ХМР від 06.07.2016 року №433 дітям надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Розпорядженням №373 від 18.07.2016 року Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області діти направлені на виховання та спільне проживання до прийомної сім,ї [PERSON] Отже , на час отримання статусу дітей позбавлених батьківського піклування діти були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Виконавчий комітет ХМР вирішив закріпити за малолітніми дітьми право на проживання , користування спірною житловою площею , де діти зареєстровані (рішення ВК ХМР №560 від 22.08.2016).Таким чином, представник служби у справах дітей проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, позивач надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності та відсутності її представника , заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] та неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з,явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача Служби у справах дітей по Слобідському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР , в судове засідання не з,явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності , проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі. Представник третьої особи Відділу реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не з,явився. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено , що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] , відповідно до договору купівлі- продажу р. №13955 від 20.12.2003 року , посвідченого ПН ХМНО Костенко С.А. Як вбачається з свідоцтва про народження дитини [PERSON] [PERSON] , [INFO], виданого ВДРАЦС Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова від 21.07.2006 року , його батьками вказані: батько [PERSON] , мати - [PERSON]. Як вбачається з свідоцтва про народження дитини [PERSON], [INFO], виданого ВДРАЦС по м. Харкову ХМУЮ від 15.02.2012 року , його батьками вказані: батько [PERSON] , мати - [PERSON]. Рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради №54 від 10.02.2016 року діти : [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відібрані у матері [PERSON] Відповідно до розпорядження №373 від 18.07.2016 року Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області діти : [PERSON] ,[INFO], та [PERSON], [INFO], направлені на виховання та спільне проживання до прийомної сім,ї [PERSON] з 20.07.2016 року. Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №22 , станом на 19 липня 2016 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], її донька [PERSON]., онуки позивача - [PERSON] та [PERSON] Згідно рішення виконавчого комітету ХМР від 22.08.2016 року за №560 , за дітьми: [PERSON], 28.05.2004 р.р., та [PERSON], [INFO], закріплено право проживання , користування житловою площею за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло виданого Виконавчим комітетом ХМР від 10.12.1999 року р.№ 8-99-198662 квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , державного реєстру Іпотек , єдиного реєстру заборон відчуження об,єктів нерухомого майна від 22.08.2017 року , Службою у справах дітей накладено заборону на квартиру [ADDRESS] . Як вбачається з копії листа Управління служб у справах дітей від 29.11.2017 року за №3148/0/202-17 позивачу відмовлено у продажі квартири [ADDRESS] , при умові попереднього оформлення на ім,я дітей договору дарування по ? частці квартири [ADDRESS] , в зв,язку з відсутністю згоди законного представника дітей. Згідно довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова станом на 05.06.2018 року за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: позивач [PERSON], онуки позивача - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.4 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч.5 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. До суду представником служби у справах дітей письмового висновку не надано, але надані письмові заперечення відповідно до яких, служба у справах дітей згідно чинного законодавства та враховуючи висновок Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР , заперечує проти позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.1 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основними засадами державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, є: зокрема захист майнових, житлових та інших прав та інтересів таких дітей. Статтею 11 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» дітям гарантоване збереження права на житло, а саме держава забезпечує дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа, які до передачі під опіку чи піклування мали впорядковане житло, що зберігалося за ними, невідкладне вселення їх у ці приміщення і повернення їм майна, що знаходилося в цих приміщеннях на день передачі дітей під опіку та піклування. Тобто, таке право користування житловим приміщенням, у якому дитина проживала до встановлення опіки, та збереженням його за дитиною - сиротою беззаперечно закріплено законодавством, незалежно від фактичного проживання та влаштування дитини. Таким чином, діти, які внаслідок позбавлення батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, мають право на особливий захист з боку держави. У відповідності до ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання належать, зокрема діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, а також особи з їх числа. Згідно ч.3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» та ч.3 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у разі передачі дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. З цієї норми випливає, що, у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування до будинків дитини, дитячих будинків, шкіл-інтернатів, дитячих будинків сімейного типу та прийомних сімей жиле приміщення, в якому вони проживали (право користування), зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Відповідно до ч.1 ст.248 Сімейного кодексу України, дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше поживала. Відповідно до ч.1 ст.32 ЦК України неповнолітня особа це фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів). Згідно ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. До реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO] , у спірній квартирі, та до надання їм статусу дитини позбавленої батьківського піклування, місцем їх проживання було місце проживання їх матері за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено ч.ч.1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже, малолітній [PERSON], [INFO] та неповнолітній [PERSON], [INFO], як особи із числа дітей, позбавлених батьківського піклування, зберігають право на житло. Правові підстави для визнання дітей такими, що втратили право користування спірною квартирою на теперішній час позивачем не доведені, проживання на час піклування за місцем проживання піклувальника не позбавляє дітей-сиріт права на житло, в якому проживали до опіки. Суд не бере до уваги аргументи позивача щодо незаконності, на її думку, реєстрації дітей малолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO] ,у квартирі позивача, оскільки [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного факту. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачено ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що у позові відмовляється, судовий збір залишається за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed