Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , інфляційних витрат, три відсотки річних та завданої моральної шкоди. У своєму позові в редакції уточненої заяви від 08.09.2015 року позивач вказала, що вона працювала на підставі наказу № 139 від 11.09.2008 року за сумісництвом в Запорізькому державному підприємстві «Кремнійполімер» на посаді прийомоздавача вантажу і багажу з 12.09.2008 р. по 02.02.2015 року. Згідно наказу № 30 від 02.02.2015 року вона була звільнена за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. За час праці на підприємстві воно неодноразово здійснювало заборгованість по заробітній платі. Починаючи з лютого 2014 року підприємство заборгувало позивачу 4\~670,04 грн. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку із розрахунку: 19,21 грн. (середньоденна заробітна плата) х 152 (робочих днів з дня звільнення до дня подачі позову в суд)= 2\~919,92 грн. Враховуючи, що відповідач свого обовязку по сплаті коштів не виконав, то позивач вважає, що у неї виникло право вимагати від відповідача по справі компенсації за весь час прострочення на загальну суму 4\~249,66грн. Крім того, діями ЗДП «Кремнійполімер» позивачу також спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 2000 грн. У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 4\~719,68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2\~919,92 грн., заборгованість за прострочення з урахуванням індексу інфляції в розмірі 4\~249,66 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Відповідач представник ЗДП «Кремнійполімер» у судовому засіданні позов визнала частково і надала до суду свої письмові заперечення, в яких вказала, що позовні вимоги [PERSON] визнає тільки в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 4\~719, 68 грн., а в іншій частині позовних вимог просить відмовити, оскільки вони не обгрунтовані. ЗДП «Кремнійполімер» є державним підприємство і на даний час порушено справу про банкрутство підприємства. Тому, вищезазначене, на яке підприємство не мало впливу, поступово призвело до накопичення заборгованості із виплати заробітної плати. Тобто, вина підприємств щодо затримки виплати заробітної плати відсутня. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у період часу з 12.09.2008 року по 02.02.2015 року [PERSON] працювала за сумісництвом у ЗДП «Кремнійполімер» на посаді прийомоздавача вантажу і багажу. Наказом № 30 від 02.02.2015 року її було звільнено з роботи за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України. Згідно з довідкою ЗДП «Кремнійполімер» № 192 від 06.05.2015 року [PERSON] має заборгованість в сумі 4\~719,68 грн. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадяться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст..117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку і при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо работодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Суд, на підставі викладеного,вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку із нею при звільненні. Стосовно вирішення позову в частині вимог позивача про стягнення компенсації втрати частини заробітку з урахуванням індексу інфляції, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги необґрунтовані. Згідно ст..2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянами за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 01.01.2001 року Відповідно до ст.4 цього Закону, виплата громадянам компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Згідно ст.7 цього Закону відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку. У судовому засіданні не здобуто доказів, що позивачу було відмовлено з боку відповідача у виплаті компенсації. Крім цього , в матеріалах справи відсутні дані про розмір заборгованості заробітної плати після утримання податків і платежів, по місяцях за які вона утворилась. Тому, суд позбавлений можливості самостійно вирахувати розмір компенсації. Стосовно позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, то суд вважає недоведеним наявність причинного звязку між морально-психологічним дискомфортом, незручностями та невиплатою заборгованості по заробітній платі. Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У своєму позові позивач вказала, що дії відповідача по невиплаті заборгованості нанесли їй моральну шкоду, що виразилось у морально-психологічному дискомфорті, незручностях, що вона змушена звертатись в суд за захистом свого порушеного права, що також призвело до втрати часу та певних зусиль. Як встановлено із матеріалів справи, позивач працювала за сумісництво, мала роботу на іншому підприємстві. Тому, заробітна плата у ЗДП «Кремнійполімер» не єдине джерело її існування. Тому, суд вважає, що позов [PERSON] частково знайшов своє обгрунтування в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, а в іншій части позов не знайшов свого обгрунтування.

Outcome: partial