Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до до [PERSON] за участю третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивувала тим, що з 30 серпня 2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 08 грудня 2021 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України судом не заслухана думка малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки у висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 109/04/40-8625 від 01 грудня 2021 року зазначено, що дитина бажає проживати разом з матір`ю (а.с. 76-78). За таких обставин суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності сторін в судовому засіданні на підставі наявних справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 30 серпня 2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року було розірвано (а.с. 6-7). Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 36). 25 березня 2019 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 листопада 2018 року і до досягнення [PERSON] , [INFO] , повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 11-13). Позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. На підтвердження позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини позивачем надано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця [PERSON] (а.с. 14-16, 20-21), розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації № 458 від 16 вересня 2020 року «Про затвердження висновку Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України (а.с. 17-18), туристичні документи (а.с. 30-33), витяг з реєстру платників єдиного податку (а.с. 34), індивідуальні відомості про застраховану особу позивача (а.с. 35), копію табелю [PERSON] , [INFO] (а.с. 37-38), похвальний лист [PERSON] , [INFO] (а.с. 39),сертифікат та дипломи [PERSON] , [INFO] (а.с. 40-48). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач скористався своїм правом подачі відзиву на позов, відповідно до якого позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації не скористався своїм правом подачі письмових пояснень щодо позову. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч.ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини № 109/04/40-8625 від 01 грудня 2021 року, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с. 76-78). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved