Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду до відповідача про визнання спільним сумісним майном подружжя квартиру за № 74 в будинку №7а по проспекту Бажана Миколи в місті Києві та автомобіль [NUMBER] червоного кольору, 2010 року випуску , визнати за нею право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] - вартістю 317550,00 грн., визнати право власності за [PERSON] на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] - вартістю 317550,00 грн., визнати за [PERSON], право власності на автомобіль Хюндай і30 державний номер В А 4311 AT, червоного кольору, 2010 року , припинити право власності на автомобіль Хюндай і30 державний номер В А 4311 і червоного кольору, 2010 року випуску за [PERSON] та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля Хюндай і30 державний номер ВА 4311 AT, червоного кольору, 2010 року випуску, в розмірі -81800 грн., згідно видаткової накладної № РНБ000028 від 12.11.2010 року. В судовому засіданні позивач та її адвокат позовні вимоги підтримали та в обгрунтування позову зазначили, що шлюб з відповідачем було зареєстровано 20 жовтня 2001 року , від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] - [INFO]. Сімейні стосунки припинили 15 березня 2014 року. В період шлюбу до 15 березня 2014 року за спільні кошти було придбано автомобіль Хюндай і30 державний номер ВА 4311 AT, червоного кольору та квартиру в м. Києві, проспект Бажана Миколи, будинок 7 а, квартира 74. Оскільки , на даний час шлюб розірвано просить розділити спільне майно подружжя, позов задоволити повністю. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали , на обгрунтування заперечень проти позову подано зустрічний позов про визнання факту припинення фактичних шлюбних відносин [PERSON] та [PERSON] в період з 17.01.2007 року по 18.01.2013р., визнання за [PERSON] права особистої власності на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль [NUMBER] червоного кольору, 2010 року випуску, визнання магазину по просп. Правди, 12 в м. Кіровограді об'єктом права спільної сумісної власності, визнання за [PERSON] права власності на 1/2 магазину по пр. Правди, 12 в м. Кіровограді, як побудованого на спільні кошти, стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості будівельних матеріалів в розмірі 59\~905,00 грн., вартості ремонтних робіт в квартирі - 34\~454,00 грн., вартості меблів в розмірі 5\~400,00 грн. Стверджується , що магазин по просп. Правди, 12 в м. Кіровограді побудовано відповідачем по зустрічному позові в період припинення шлюбних відносин, але за спільні кошти подружжя та на особисті кошти кожного з подружжя, то він (магазин) є спільною сумісною власністю. Однак, позивач не визнає його права власності на половину магазина та на доходи, отримані від реалізації товару в магазині. А тому вважає за необхідне звернутися до суду для захисту своїх порушених прав і просить суд визнати його право власності на 1/2 частину магазину по просп. Правди, 12 в м. Кіровограді. Зазначив, що з 2007 року по 2012 рік проживав на території Російської Федерації , періодично приїзджав в місто Кіровоград, де проживав у своїх батьків, оскільки фактичні шлюбні стосунки були принені , а відновлені лише по його приїзду після 18.01.13р. Квартира в м. Києві була придбана за належні йому кошти , отримані від від продажу належної йому квартири [ADDRESS] корп1 в м. Кіровограді , яка 19.03.10 року була подарована йому батьком. Продано за 29000дол. США, різницю в розмірі 86000грн. він сплатив своїми коштами , які заробив у Москві . Ним було надано лише довіреність на позивача , щодо укладення договору від його імені. Автомобіль було придбано теж на кошти батька, який надав всю суму під час безпосередньої купівлі автомобіля в дар як сину. Стверджує про свою участь у ремонті квартири [ADDRESS], з березня 2013 року по жовтень 2013 року , де за власні кошти купував будівельні матеріали та проводив роботи, у зв»язку з чим просить стягнути їх вартість на свою користь. Позивач та її адвокат , заперечуючи проти зустрічного позову , стверджувати про те, що з 2007 року по 2012 рік відповідач знаходився на території Російської Федерації та періодично приїзджав в місто Кіровоград, де проживали разом однією сім'єю за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство. На підтвердження зазначеного, посилається на те, що 28 січня 2008 року відповідач підписав заяву щодо надання дозволу на виїзд за межі України до Російської Федерації на період 2008 року його малолітній доньці [PERSON] у супроводі матері [PERSON], 18 березня 2010 надавав згоду на виїзд малолітньої доньки у супроводі матері на територію Російської Федерації, на період 2010 - 2011 роки, що свідчить про те, що з дитиною неодноразово їздили до відповідача і проводили з ним тривалий час. В 2013 році як подружжя з дитиною їздили на відпочинок в м. Євпаторія на автомобілі Хюндай і30 державний ВА 4311 AT, що був придбаний в 2010 році. Підтвердженням сімейних стосунків є довіреність від [PERSON] на ім'я [PERSON], якою відповідач довіряє прийняти в дар від [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Пацаєва, 5, корп 1, квартира 55 довіреність складена 28 січня 2010 року в місті Звенигород, Московської області , довіреність від 02 вересня 2011 року, якою відповідач уповноважує [PERSON] бути представником у відділах органах, установах та організаціях з питань реєстрації за ним права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], 10 жовтня 2011 року відповідач підписав довіреність, якою уповноважує [PERSON] продати належну йому на праві особистої приватної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул.. Пацаєва, 5, корпус 1, квартира за номером 55, , що свідчить про наявність сімейних стосунків. 5 червня 2012 року відповідач підписав довіреність на її ім'я на придбання квартири, що знаходиться у місті Києві, по проспекту Бажана Миколи, будинок 7 а, квартира 74, що посвідчена нотаріусом м. Москва. Стверджує, що магазин не є спільним майном подружжя, оскільки є частиною квартири , 1/2 часткою в якій відповідач розпорядився , 16.04.07 року надав згоду їй як дружині на укладення договору про продаж його частки в квартирі , придбаної під час знаходження в шлюбі, для цього надав органам нотаріату заяву про надання згоди на продаж 1/2частки, стверджував, що сума за яку буде здійснюватись продаж , інші умови договору купівлі-продажу обговорені між ними і будуть названі дружиною [PERSON] при укладенні договору, та , що такий договір відповідає інтересам їх сім»ї і укладається з метою задоволення їх спільних потреб. У зв»язку з чим 1/2 частини квартири було продано матері позивача [PERSON], яка тоді ж отримала згоду від [PERSON] на укладення договору дарування 3/8 частин квартири малолітній доньці сторін [PERSON]. Довіреністю від того ж 16.04.07 року надав право [PERSON] за ціну та на умовах на її розсуд продати належну йому на праві приватної власності 1/4 частину даної квартири. Крім того, станом на 2009рік вже було побудовано прибудову , яка надалі стала магазином , що підтверджується довідкою ОКП Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» та технічним паспортом станом на 21.09.2009року, а тому просить задовільнити її позов та відмовити в задоволені зустрічного позову повністю. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2001 року по 15 березня 2014 року (а. с. 7). Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] - [INFO] (а. с. 52). З листопада 2007 року по 17.01.2013 року відповідач знаходився на території Російської Федерації згідно трудового договору від 07.11.2007 року ( а.с. 133) та періодично приїзджав в місто Кіровоград, що не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності , ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, тому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Зазначена позиція висловлена і Пленумом Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 р. про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб , розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх адвокатів, покази свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя частково, та відмови в задоволенні зустрічного повністю . Суд вважає доведеними доводи позивача , що на час перебування [PERSON] на заробітках в Російській Федерації в період з 07.11.07 року по 17.01.13року сторони продовжували перебувати у шлюбних відносинах , а надані докази відповідачем на спростування данного факту не є такими, що доводять факт фактичного припинення шлюбних відносин у цей період з наступних підстав. 28 січня 2008 року [PERSON] підписав заяву щодо надання дозволу на виїзд за межі України до Російської Федерації на період 2008 року його малолітній доньці [PERSON] у супроводі матері [PERSON], також 18 березня 2010 відповідач надавав згоду на виїзд малолітньої доньки у супроводі матері на територію Російської Федерації, на період 2010 - 2011 роки (а. с. 8-9), 28 січня 2010 року ним надана довіреність на ім'я [PERSON], якою відповідач довіряє прийняти в дар від [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Пацаєва, 5, корп 1, квартира 55 , 02 вересня 2011 року складена ним довіреність , якою відповідач уповноважує [PERSON] бути представником у відділах органах, установах та організаціях з питань реєстрації за ним права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. Відповідач підписав довіреність, якою уповноважує [PERSON] продати належну йому на праві особистої приватної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул.. Пацаєва, 5, корпус 1, квартира за номером 55. 10 жовтня 2011 року відповідач підписав довіреність, якою уповноважує [PERSON] продати належну йому на праві особистої приватної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул.. Пацаєва, 5, корпус 1, квартира за номером 55, у зв»язку з чим вона від його імені приймала в дар та купувала квартири, позивач отримувала кошти за задчу в оренду квартири в м. Києві, що свідчить про наявність сімейних стосунків між сторонами ( а.с. 8-12, 16,17,63). Зазначене підтверджується спільними поїздками до м. Москва Той факт, що відповідач повернувся з Російської Федерації на постійне місце проживання в Україну та проживав зі позивачем однією сім'єю. Підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON], [PERSON] При цьому, доводи відповідача щодо фактичного припинення шлюбних відносин спростовуються тим, що позивач при вчиненні всіх дій від імені відповідача в наданих їй довіреностях діяла саме як довірена особа , а не як його дружина в інтересах сім»ї, про , що свідчить зазначення в довіреностях про передачу повноважень дружині. В т.ч. на вчинення дій на її розсуд та в інтересах сім»ї. Автомобіль Хюндай І 30 державний В А 4311 AT, що був придбаний в 2010 році згідно видаткової накладної № РНБ000280 від 21.11.2010 року та копії рахунку № СБ 03 від 12.11.2010 року вартістю 163600 грн. з ПДВ та 136333,33грн. без ПДВ був придбаний в період шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя (а. с.14,15). При цьому, твердження свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON] , щодо купівлі автомобіля за подаровані кошти батьком відповідача саме [PERSON] для купівлі автомобіля не грунтуються на законі і не є допустимими доказами в розумінні ч.2 ст. 59 ЦПК України. За даних обставин, втановлених судом та доведених сторонами в судовому засіданні позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, підлягає задовленню частково, а саме визнати спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]: квартиру за № 74 в будинку №7а по проспекту Бажана Миколи в місті Києві, та автомобіль Хюндай і30 державний номер ВА 4311 червоного кольору, 2010 року випуску . В порядку розподілу майна : Визнати право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] за, [PERSON] . Визнати право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Оскільки користується автомобілем відповідач і майно є неподільним : визнати за [PERSON], право власності на автомобіль Хюндай і30 державний номер ВА 4311 AT, червоного кольору, 2010 року випуску та припинити право власності на автомобіль [NUMBER] червоного кольору, 2010 року випуску за [PERSON]. При цьому, оскільки між сторонами не має спору , щодо вартості майна стягнути з відповідача [PERSON], на користь [PERSON], грошову компенсацію, за 1/2 вартості автомобіля Хюндай і30 державний номер ВА 4311 AT, червоного кольору, 2010 року випуску в сумі - саме 68166,66грн. згідно накладної . Вимога позивача про стягнення 81800грн. є безпідставною та необгрунтованою, тому в цій частині позов задоволенню підлягає частково. Відповідач стверджує, що в 2010 році, за спільні кошти від спільної підприємницької діяльності добудували до будинку 12 по пр. Правди в м. Кіровограді магазин. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ) та ч. З ст. 368 Цивільного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час у, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпоряджання майном. Згідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. При цьому, судом встановлено, що як об»єкт нерухомого майна нежитлове приміщення по просп. Правди 12 в м. Кіровограді ( магазин) зареєстровано 25.02.13 року . Станом на 2009рік вже було побудовано прибудову , яка надалі стала магазином, що підтверджується довідкою ОКП Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» та технічним паспортом станом на 21.09.09року та технічним паспортом від 21.09.09 року ( а.с. 94-95). Таким чином, твердження відповідача про проведення добудови за спільні кошти в 2010 році , може лише спростувати доводи того ж відповідача про відсутність шлюбних відносин в цей період. Так як судом встановлено, що магазин не є спільним майном подружжя, оскільки є частиною квартири , 1/2 часткою в якій відповідач розпорядився , до укладення трудового договору , 16.04.07 року надав згоду позивачу як дружині на укладення договору про продаж його частки в квартирі , придбаної під час знаходження в шлюбі, для цього надав органам нотаріату заяву про надання згоди на продаж ? частки, стверджував, що сума за яку буде здійснюватись продаж , інші умови договору купівлі-продажу обговорені між ними і будуть названі дружиною [PERSON] при укладенні договору, та , що такий договір відповідає інтересам їх сім»ї і укладається з метою задоволення їх спільних потреб. У зв»язку з чим 1/2 частини квартири було продано матері позивача [PERSON], яка тоді ж отримала згоду від [PERSON] на укладення договору дарування 3/8 частин квартири малолітній доньці сторін [PERSON]. Довіреністю від того ж 16.04.07 року надав право [PERSON] за ціну та на умовах на її розсуд продати належну саме йому на праві приватної власності 1/4 частину даної квартири. Зазначене свідчить , що нежитлове приміщення - на даний час магазин , на час відчудження [PERSON] не перебувало у спільній сумісній власності подружжя , а саме спільній частковій власності , у зв»язку з чим відповідач розпорядився належною йому часткою зазначеної квартири . Крім того, суд відмовляє у стягненні з позивача на користь відповідача вартості будівельних матеріалів в розмірі 59\~905,00 грн., вартості ремонтних робіт в квартирі - 34\~454,00 грн., меблів в розмірі 5\~400,00 грн., оскільки суду не надано жодних доказів , що дані роботи проводились, їх вартість, вартість будівельних матеріалів, і належність коштів саме відповідачу . Тому , суду визнає зустрічний позов необгрунтованим і безпідставним , відповідно задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача по основному позові сплачений судовий збір в сумі 2408 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved