Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селищі Марянівка по вулиці Грушевського, 2 Горохівського району Волинської області та на земельні ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №486807 від 13 серпня 2007 року. Мотивує свій позов тим, що 11 грудня 2016 року помер її батько [PERSON]. Позивач є спадкоємцем майна померлого за заповітом та законом, прийняла спадщину, просить визнати за нею право власності на вищевказаний спадкове майно. Ухвалою суду від 29 січня 2018 року в даній справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Представник відповідача Марянівської селищної ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду письмову заяву в якій позов визнав повністю, щодо задоволення позову не заперечує, а розгляд справи просив проводити у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з заповітом, посвідченим секретарем Марянівської селищної ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 23 вересня 2015 року в реєстрі за №87 стверджується, що [PERSON] належні йому житловий будинок та присадибну земельну ділянку заповів своїй дочці [PERSON], тобто позивачу. Відповідно до ч.1 ст.1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно з ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер 11 грудня 2016 року. Свідоцтвом про народження, свідоцтвом про розірвання шлюбу та свідоцтвом про шлюб стверджується, що померлий [PERSON] є батьком позивача [PERSON] Довідкою Марянівської селищної ради Горохівського району Волинської області №12585 від 13 липня 2017 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті [PERSON] за заповітом є позивач [PERSON], а спадкоємцями за законом [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Заповіт померлого не змінений і не скасований. З заяв [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони відмовилися від успадкування належного їм майна після смерті [PERSON] З спадкової справи, заведеної 26 жовтня 2017 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №538/2017 стверджується, що після померлого 11 грудня 2016 року [PERSON] спадщину прийняла його дочка [PERSON], тобто позивач. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селищі Марянівка по вулиці Грушевського, 2 Горохівського району Волинської області стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм. З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №486807 від 13 серпня 2007 року вбачається, що [PERSON] належала земельні ділянки відповідних розмірів. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26 жовтня 2017 року вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач після смерті батька [PERSON] прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом та законом [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селищі Марянівка по вулиці Грушевського, 2 Горохівського району Волинської області та на земельні ділянки згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №486807 від 13 серпня 2007 року.

Outcome: approved