Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним державного акта, скасування державної реєстрації в реєстрі речових прав та визнання за нею права власності. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із земельної частки (паю) розміром 9,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) в землях колишнього КСП «Заріччя» с. Олексапіль Білокуракинського району Луганської області, право власності на яку належало померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0114101, зареєстрованого 08.04.1998р. в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку за № 376. Після успадкування нотаріально та отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулась до Білокуракинської РДА із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, яким було надано відповідний дозвіл у вигляді розпорядження, на підставі якого вона в подальшому звернулась до землевпорядної організації за виготовленням документації. За власні кошти позивачкою було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), але в процесі проведення робіт із виготовлення технічної документації та подальшого внесення відомостей про земельну ділянку та її власника до Державного земельного кадастру, було виявлено та встановлено, що відведена земельна ділянка за № 123 (ріллі) вже зареєстрована за відповідачкою [PERSON] та Білокуракинською районною державною адміністрацією видано на її ім`я Державний акт на право власності на земельну ділянку. Водночас за перевіркою було встановлено й те, що за відповідачкою [PERSON] , окрім вказаної ділянки № 123 (ріллі), є зареєстрована інша земельна ділянка № 90 (ріллі) та на яку також Білокуракинською районною державною адміністрацією видано на її ім`я Державний акт на право власності на земельну ділянку. При перевірці оформлення документації при виготовленні державних актів на відповідачку було встановлено, що при оформленні помилково не було враховано того, що значно раніше, ще до видачі другого державного акту на відповідачку, вже було проведено обмін земельних ділянок, що передавалась у власність відповідачки з № 123 (ріллі) на № 90 (ріллі). За твердженням позивачки відповідачка [PERSON] при отриманні державного акту на земельну ділянку № 90 (ріллі), загальною площею 3,9115 га, повинна була виданий на її ім`я раніше державний акт на земельну ділянку № 123 (ріллі), загальною площею 4,2993 га повернути до відділу земельних ресурсів, що зроблено нею не лише не було, але й через її необізнаність інформацію про земельну ділянку, що належить позивачці, було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності, при цьому підставою для виникнення права власності було зазначено Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Позивачка неодноразово зверталась до відповідачів, до землевпорядної організації та ГУ Держгеокадастру у Луганській області з приводу врегулювання виниклих обставин та можливості скасування або анулювання державного акту, виданого на відповідача. Проте, їй було повідомлено про неможливість такого скасування й проведення дій самостійно та рекомендовано звернутися для вирішення своїх прав до суду. Унеможливлення реалізації своїх прав як власника та вільного користування й розпорядження належною їй власністю спонукало позивача звернутися з даним позовом до суду, в якому вона просить визнати недійсним державний акт на земельну ділянку, виданий на ім`я відповідача, скасувати запису в державному реєстрі про земельну ділянку та визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. В судове засідання представник відповідача Білокуракинської районної державної адміністрації не з`явився. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнала повністю та не заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - ПАТ СВФ «Агротон», до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечував, розгляд справи на розсуд суду. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] , про що Привільською сільською радою Троїцького району Луганської області було зроблено відповідний актовий запис за № 28 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Із Свідоцтва про право на спадщину від 14.02.2018р., виданого [PERSON] , виконуючим обов`язки державного нотаріуса Троїцької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 123 та запису у Сертифікаті про право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0114101 від 27.02.2018р. Білокуракинської РДА вбачається, що до позивачки [PERSON] перейшло право на земельну частку (пай) у землях колишнього КСП «Заріччя» Білокуракинського району, що на підставі Сертифікату серії ЛГ № 0114101, зареєстрованого за № 376 належало померлій [PERSON] (а.с.-а.с.10-12). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 123804 виданого 11.05.2005р. Білокуракинською РДА відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка № 123 з кадастровим номером 4420955700:01:005:0004 площею 4,2993 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району (а.с.14-15). Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що за записом про право власності за № 16566278 від 20.09.2016р. та записом про інше речове право за № 16566285 від 20.09.2016р., вчиненим приватним нотаріусом Новопсковського нотаріального округу Луганської області, вказана земельна ділянка № 123 з кадастровим номером 4420955700:01:005:0004 площею 4,2993 га зареєстрована за відповідачкою [PERSON] та передана в оренду третій особі по справі - ПАТ СВФ «Агротон». Підставою для виникнення права власності на земельну ділянку, реєстратором який вчинив реєстраційні дії, зазначено Витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-4401342012016 від 29.02.2016р., виданий Відділом Держгеокадастру у Білокуракинському районі Луганської області (а.с.-а.с.16-22) Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 548412 виданого на підставі розпорядження голови Білокуракинської РДА № 418 від 08.08.2008р. Білокуракинською РДА 03.09.2012р. та зареєстрованого за №442090001007193, відповідачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка № 90 (рілля) з кадастровим номером 4420955700:01:001:0058 площею 3,9115 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району (за межами населеного пункту) (а.с24-25.). Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Лозно-Олександрівської селищної ради № 43/8 від 09.02.2006р. було надано згоду на обмін земельних ділянок із земель незатребуваних частко (паїв) за списком громадян в додатку до рішення, у тому числі земельну ділянку № 123 на земельну ділянку № 90 та розпорядженням голови Білокуракинської районної державної адміністрації № 418 від 08.08.2008р. було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчували право власності на земельні ділянки (ріллю) в зв`язку зі зміною місця розташування та передано у власність громадян за списком в додатку до розпорядження, земельні ділянки, у тому числі земельну ділянку за № 90 (а.с.-а.с.27-33). Згідно листа №№ 46,47 від 25.04.2018 року ТОВ «Землевпорядна фірма «Лан» повідомила Білокуракинську райдержадміністрацію та Відділ у Білокуракинському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області про унеможливлення завершення виконання робіт із технічної документації землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки оскільки було встановлено, що за інформацією з Державного земельного кадастру від 24.04.2018р. земельна ділянка за № 123 (рілля) з кадастровим номером 4420955700:01:005:0004 вже зареєстрована за відповідачкою [PERSON] та передана в оренду третій особі по даний справі - ПАТ СВФ «Агротон» (а.с.-а.с.36-39). Згідно довідки № 297 від 12.03.2018р. виданої виконкомом Лозно-Олександрівської селищної ради відповідно до схеми поділу паїв на території, яка за даними Державного земельного кадастру враховується в Лозно-Олександрівській селищній раді при жеребкуванні паїв колишнього КСП «Заріччя» позивачка отримала пай за № 123 (ріллі) (а.с.45). Із технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, виготовленої та складеної 04.04.2018р. ТОВ «Землевпорядна фірма «Лан» вбачається, що позивачкою було замовлено виготовлення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки № 123 (ріллі) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «Заріччя» (а.с.-а.с.46-50). Відповідно до розпорядження голови Білокуракинської районної державної адміністрації № 182 від 20.03.2018р. позивачці [PERSON] , як власниці сертифікату серії ЛГ № 0114101 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки № 123 (ріллі) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП «Заріччя», розташованої за межами населених пунктів на території, яка за даними Державного земельну кадастру враховується в Лозно-Олександрівській селищній раді (а.с.51). Крім того, за відповідачкою зареєстрована також і земельна ділянка за № 90 (рілля) з кадастровим номером 4420955700:01:001:0058. Тобто, на час розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки № 123 (ріллі) на позивачку [PERSON] , в державний земельний кадастр вже було внесено інформацію про таку ділянку, але зареєстровано на ім`я відповідачки [PERSON] й таким чином було помилково зареєстровано дві земельні ділянки на одну й ту ж особу, якою є відповідачка по даній справі. Із відповіді ГУ Держгеокадастру у Луганській області №29-12-0.222-9216/2-20 від 15.12.2020р. вбачається, що позивачка зверталась до управління з приводу можливого скасування та/або анулювання державного акту на земельну ділянку виданих двічі на відповідача [PERSON] як помилково, та їй було надано підтвердження про правомірність набуття права власності відповідачкою на земельну ділянку з № 90 (ріллі) з кадастровим номером 4420955700:01:001:0058 й водночас повідомлено про неможливість скасування іншого державного акту через відсутність повноважень. Так, частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов`язок забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, захист прав і свобод людини і громадянина судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Частиною 1 статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; та виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно статті 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими Законами України. Стаття 155 ЗК України, передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зауважив, що виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved