Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій вказує, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді рухомого та нерухомого майна, в тому числі ? частки приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № [NUMBER] та ? частки житлового будинку, розташованих за адресою: [ADDRESS], з яких ? частка вказаних земельної ділянки та житлового будинку належала померлій [INFO] рідній сестрі позивача - [PERSON], після якої мати позивача прийняла спадщину, фактично проживаючи разом з померлою [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав. Єдиним спадкоємцем після померлих є позивач [PERSON], яка своєчасно прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована за однією адресою із спадкодавцем [PERSON] та фактично проживала разом з нею. 14 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. Однак 14 квітня 2017 на ? частки приватизованої земельної ділянки позивач отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з відсутністю визначених часток співвласників у державному акті на право приватної власності на землю від 02 вересня 1997 року [NUMBER], виданого виконкомом Слов'янської міської ради. Складність в оформленні позивачем спадкових прав полягає в неможливості замінити оригінал правовстановлюючого документу на землю, зареєстрованого на ім'я спадкодавця та позивача, тому що один з власників нерухомого майна помер. Так, в порушення вимог ст. 42 ЗК України в редакції 1990 року, в Державному акті на право приватної власності на землю від 02 вересня 1997 року [NUMBER], виданого виконкомом Слов'янської міської ради не визначені частки співвласників, не вказаний один з співвласників - [PERSON], а згідно діючого законодавства державні реєстратори, нотаріуси не мають права самостійно встановлювати частки співвласникам, вносити зміни в існуючі правовстановлюючі документи, тому позивач не має законних підстав для отримання Державного акту та його державної реєстрації у тому числі і на свою частку. В зв'язку з вищевикладеним, позивач [PERSON] просить суд позовні вимоги задовольнити, визнати за нею право приватної власності на ? частки приватизованої земельної ділянки в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON], а також право приватної власності на ? частки приватизованої земельної ділянки як набуту у власність під час приватизації, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], що діє на підставі договору на надання юридичних послуг, в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій просив суд прийняти рішення на власний розсуд. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. З договору міни від 03 серпня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори 23 серпня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3630 та зареєстрованого в Слов'янському бюро технічної інвентаризації 01 вересня 1994 року в реєстрову книгу за № 12401/39, слідує, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками ? частки житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], на земельній ділянці Слов'янської міської ради. Відповідно договору міни від 08 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої слов'янської державної нотаріальної контори 08 вересня 1994 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3975 та зареєстрованого в Слов'янському бюро технічної інвентаризації 14 вересня 1994 року в реєстрову книгу за № 12401/39, слідує, що позивач [PERSON] є власником ? частки житлового будинку, розташованого у [ADDRESS], на земельній ділянці Слов'янської міської ради. Згідно Довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» № 3526-18/0.54/01 від 21 грудня 2016 року станом на 14 грудня 2016 року зазначений житловий будинок на праві власності належав по ? частки [PERSON] та [PERSON], та в ? частки - [PERSON] Відповідно Державного акту на право приватної власності на землю, серія [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1892 та виданого Слов'янської міської радою народних депутатів 02 вересня 1997 року, Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-1402404352017 від 24 лютого 2017 року земельна ділянка для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, площею 0.0551 га з кадастровим № [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] та [PERSON] Натомість статтею 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ в редакції, що діяла на час існування спірних правовідносин, передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Право власності або право користування земельною ділянкою у перелічених випадках посвідчується Радами народних депутатів відповідно до вимог статті 23 цього Кодексу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 42 вказаного кодексу України в зазначеній редакції, громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Таким чином, оскільки до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перейшло право власності на житловий будинок [ADDRESS], то й право власності на земельну ділянку, на якій розташований цей житловий будинок, також перейшло до всіх вказаних осіб. Крім цього, враховуючи те, що вказаний житловий будинок належав всім вказаним особам на праві спільної часткової власності, то й земельна ділянка, на якій розташований цей житловий будинок, також належав [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, а саме [PERSON] - в розмірі ? частки, [PERSON] - в розмірі ? частки, [PERSON] - в розмірі ? частки. Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права приватної власності на ? частки приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, кадастровий номер № [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], як частку, набуту у власність під час приватизації, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] на ? частки вищезазначеної земельної ділянки, то суд виходить з наступного. [INFO] померла [PERSON], про що 02 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області було видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER], актовий запис 1119. [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] є матір'ю [PERSON], про що 16 січня 1965 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 53. З домової книги, рішення Слов'янського міського суду від 29 квітня1994 року та рішення виконкому Слов'янської міської ради від 15 червня 1994 року № 163/4 слідує, що [PERSON] була опікуном недієздатної [PERSON] та по день смерті останньої проживала разом з нею. А тому, відповідно до ст. 1261, ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] в тому числі й земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок № [ADDRESS]. [INFO] померла [PERSON], про що 16 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER], актовий запис № 284. Згідно з ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про народження, серія [NUMBER], відповідно до якого позивач [PERSON]. є донькою [PERSON], про що 09 травня 1958 року в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за № 19. Прізвище позивачем було змінено з [PERSON] на [PERSON] на підставі запису акту про укладення шлюбу № 888 від 25 вересня 1976 року; з [PERSON] на [PERSON] - на підставі свідоцтва про укладення шлюбу, зареєстрованого 03 вересня 1988 року, серія [NUMBER], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 780. Згідно домової книги позивач [PERSON] по день смерті [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи з положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано таку заяву про прийняття спадщини у встановлений діючим законодавством строк. Так, 14 квітня 2017 року позивач [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. з заявою про прийняття спадщини, що складається, в тому числі, з ? частки житлового будинку під номером [ADDRESS], що належав в ? частці спадкодавцю [PERSON], а в ? частці - [PERSON], спадкоємцем якої була [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, та з земельної ділянки під номером [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER] (частка не визначена). 14 квітня 2017 року приватним нотаріусом Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області Соловар В.І. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 738, а саме на ? частку житлового будинку під номером [ADDRESS], що належав в ? частці спадкодавцю [PERSON], а в ? частці - [PERSON], спадкоємцем якої була [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 85119901 від 14 квітня 2017 року право приватної власності на ? частку житлового будинку [ADDRESS] зареєстроване за позивачем [PERSON] на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Слов'янського міського нотаріального округу Донецької області № 292/02-31 від 14 квітня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну спадкодавцеві [PERSON] частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Донецька область, [ADDRESS] кадастровий № [NUMBER], оскільки із наданих спадкоємцем документів не можливо визначити належну спадкодавцеві частку майна. Крім цього, позивачу [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду з заявою про визнання права власності на вказане майно у порядку спадкування на належну спадкодавцеві частку земельної ділянки. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року слідує, що: у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З статті 328 ЦК України слідує, що право власності виникає на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, статтею 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Отже, оскільки позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] на ? частку житлового будинку № [ADDRESS], то до неї перейшло й право власності на належну померлій [PERSON] ? частку земельної ділянки, на якій цей житловий будинок розміщений. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved