Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про припинення права спільної часткової власності відповідача на 1/9 частку квартири [ADDRESS] та визнання за нею права власності на вказану частину квартири з виплатою відповідачу в рахунок відшкодування вартості 1/9 частки квартири з депозитного рахунку суду 88 615 грн. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 02.02.2006 року Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а саме по 1/9 частині вказаної квартири кожному. Позивач вказує, що на час приватизації квартири [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала у спірній квартирі. 11 жовтня 2019 року [PERSON] відступив належну йому частку квартири на користь позивача [PERSON] на підставі договору дарування. Позивач зазначає, що згідно технічного паспорта квартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат площею 16,9 кв.м., 18,1 кв.м., 12,9 кв.м., кухні площею 7,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридору площею 6 кв.м. та вбудованої шафи площею 1,1 кв.м., а загальна площа квартири становить 67,96 кв.м., тому виділення в натурі 1/9 частки квартири є технічно неможливим в силу планування квартири. Також вказує, що сімейне життя [PERSON] та [PERSON] не склалося, а тому внаслідок різних поглядів на життя 10.05.2012 року шлюб було розірвано на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва. Позивач стверджує, що у 2014 році відповідач покинула квартиру та більше в ній не з`являлася, стосунки з колишнім чоловіком та дітьми не підтримує. Позивач зазначає, що в свою чергу відповідач має іншу нерухомість, а саме 1/10 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому у зв`язку із наявністю у відповідача іншого місця проживання, вона втратила інтерес до спірної квартири, у зв`язку з чим втрата права власності на частину квартири не призведе до втрати єдиного місця проживання відповідача та не завдасть значної шкоди, оскільки відповідачу втрата права власності буде компенсована грошовими коштами у розмірі 88 615 грн., що відповідає 1/9 частки квартири, та можуть бути використані відповідачем для покращення житлових умов у с. Кобижча. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в судове засідання (а.с. 108-109). 16 липня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків (а.с. 163-164). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини, зазначили, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позов не подала. Треті особи в судове засідання не з`явилися, до суду подали заяви у яких просять провести розгляд справи без їх участі, в заявах вказали, що позовні вимоги підтримують. Протокольною ухвалою суду від 15.10.2020 року з урахуванням думки позивача та її представника вирішено провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення, відповідно положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18.04.1979 року на ім`я [PERSON] на сім`ю із п`яти осіб, а саме: його, дружину [PERSON] , доньку [PERSON] , сина [PERSON] та сина [PERSON] було видано ордер № 22833 серії Б на квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.02.2006 року, виданого Дніпровською районною у м. Києві державною адміністрацією, та інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське бюро технічної інвентаризації» від 14.02.2020 р., квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності в рівних долях [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9-9 зв., 11). За повідомленням позивача, [PERSON] на користь позивача 11 жовтня 2019 року подарував належну йому 1/9 частку спірної квартири, на підтвердження чого надано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.02.2020 р. (а.с. 12). Отже, на час розгляду справи позивачу на праві власності належить 2/9 частки квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] з 29 вересня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10.05.2012 року (а.с. 25). Згідно акту № 021 від 19.02.2020 року, затвердженого начальником ЖЕД-409, відповідач за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2014 року (а.с. 31). Допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що є сусідкою позивача, проживає на першому поверсі, квартира [PERSON] знаходиться на 4 поверсі. Відповідача вона не бачила десь з 2015 року, їй сусіди пояснювали, що [PERSON] розлучилась із чоловіком та кудись поїхала, особисто з відповідачем вона ніколи не спілкувалась, очевидцем виселення вона не була, місце проживання [PERSON] їй не відоме, у спірну квартиру вона не заходить, чи знаходяться там речі відповідача їй не відомо. Згідно звіту про оцінку майна складеного 09.04.2020 р. оцінювачем ТОВ «Оціночна компанія «Стандарт», ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 67,50 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , складає без ПДВ - 797 531 грн. (а.с. 14-23). Частиною 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Позивач в порядку ч. 2 ст. 365 ЦК України внесла на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва кошти в сумі 88 615 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ ПриватБанк від 10.07.2020 року (а.с. 144) та довідкою Територіального управління Державної судової адміністрації України в місті Києві від 21.07.2020 року № 6-2002/20-вих про надходження коштів. Позивач просить припинити право власності відповідача на належну їй 1/9 частини у квартирі [ADDRESS] , посилаючись на те, що спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим, оскільки виділення спірних 1/9 частки житла технічно не можливе, належна відповідачу частка квартири є незначною, відповідач в квартирі не проживає, [PERSON] має на праві власності 1/10 частину іншого житла, втрата права власності на частину квартири не призведе до втрати єдиного місця проживання відповідача та не завдасть значної шкоди її інтересам, оскільки відповідачу втрата права власності буде компенсована грошовими коштами, що можуть бути використані відповідачем для покращення житлових умов у с. Кобижча. Однак, дані доводи, як підставу для задоволення позову, суд прийняти до уваги не може, виходячи з наступного. За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.02.2020 р. відповідачу [PERSON] на праві власності належить 1/10 частка житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальна площа якого 91,5 кв.м., житлова площа 33,0 кв.м., згідно свідоцтва про право власності від 25.01.2010 року виданого виконавчим комітетом Кобижчанської сільської ради (а.с. 76). Як зазначено вище, спірним майном являється належна відповідачу 1/9 частина квартири [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту, спірна квартира має загальну площу 67,95 кв.м., житлову - 47,9 кв.м. та складається із трьох кімнат площами 16,9 кв.м., 18,1 кв.м., 12,9 кв.м. Отже, належна відповідачу 1/9 частка квартири становить 7,55 кв.м. загальної площі та 5,3 кв.м. житлової площі. Разом з тим, аналіз вищевказаної норми ст. 365 ЦК України, зокрема п. 4 ч. 1 цієї статті, дає можливості дійти висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Натомість, мотивуючи заявлені вимоги позивач, серед іншого, як на підставу для задоволення позовних вимог посилається на те, що відповідачу на праві власності належить 1/10 частка будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладеного, частка відповідача у спільному майні співвласників, що є предметом спору, перевищує розмір належної відповідачу частки в будинку за адресою [ADDRESS] , у зв`язку із чим припинення права власності відповідача на належну їй 1/9 частку квартири [ADDRESS] завдасть істотної шкоди інтересам останньої, як співвласника квартири. Крім того, позивачем не доведено факту наявності на праві власності іншого житла у [PERSON] , окрім 1/10 частки будинку в селі, умов проживання відповідача та обставин того, що остання не потребує спірного житлового приміщення. Також не проживання відповідача у спірній квартирі та внесення на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва коштів в сумі 88 615,00 грн., відповідно положень ч. 2 ст. 365 ЦК України, не може бути підставою для задоволення позову. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 41 Конституції України та частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження під час розгляду справи. В порядку ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed