Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, 21 червня 2003 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], та доньку Анну, [INFO], які проживають разом з позивачем. Між сторонами на протязі останніх трьох років виникли непорозуміння через несумісність характерів, вони мають різні погляди на сімейні відносини та ведення домашнього господарства. Свідком їх сварок є їхні діти, що негативно впливає на їх психічний та фізичний розвиток. На даний час сторони проживають окремо. Позивач подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб і після розірвання шлюбу залишити їй теперішнє прізвище «Калугар». Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином. У судове засідання позивач не зявилася, але надала письмову заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, строк для примирення просить не надавати, на позовних вимогах наполягає і просить їх задовольнити із залишенням їй прізвища «Калугар». Також просить покласти на неї судові витрати. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, справу просив розглянути за його відсутності без надання сторонам часу для примирення. Також просив судові витрати у справі покласти на позивача. У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2003 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 097815 від 21 червня 2003 року. Від подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO], та доньку Анну, [INFO], що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження серії 1-ЖС № 099519 від 06 листопада 2008 року та серії І-ЖС №125140 від 08 грудня 2003 року. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують вже близько трьох років і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю. Тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивачки, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнає, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також їхніх дітей, що має істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд встановив, що сторони не мають пільг зі сплати судового збору, передбачених Законом України «Про судовий збір». При цьому суд враховує письмове клопотання позивача, у якому вона просить не стягувати із відповідача на її користь понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved