Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 27.11.2004 р., та подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя не склалося через відсутність спільних поглядів на життя і взаєморозуміння, що призвело до розладу сім'ї. Посилаючись у позові на те, що постійні сварки та скандали неодноразово відбувалися в присутності дитини, на що позивач звертала увагу свого чоловіка, утім, той не реагував на зауваження, та позивач дійшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю спільної із відповідачем дитини, тим більше, що відповідач особисто вирішив сам розірвати будь-які стосунки, пішов з помешкання, де подружжя спільно мешкало, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дитини, у позові й заявлено вимогу про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 800,00 грн. щомісяця, починаючи проводити стягнення з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує повністю та просила суд задовольнити позов повністю. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Врахував заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 27.11.2004 р. між сторонами за цим позовом був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що подружжя відсторонилося один від одного, шлюбні відносини подружжя припинені та останні два роки подружжя не мешкає однією сім'єю, а також дійсні причини позову про розірвання шлюбу (відсутність спільних поглядів на життя і взаєморозуміння), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та надання заперечень проти позову, через що суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася судом, тому позов в частині його вимоги про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, то суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, подружжя [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із матір'ю (позивачем) та перебуває на її утриманні; подружжя мешкає окремо один від одного. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матір'ю (позивачем) та потребує піклування та утримання. Щодо розміру аліментів, то, задовольняючи в цій частині позов, суд бере до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, через що визначення частки заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/4, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК), буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед останньою. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved