Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04.09.2010 року по 26.02.2013 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . У 2012 році вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда відповідач був засуджений до позбавлення волі за тяжкий злочин - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства ( ч.1 ст. 187 та ч.2 ст. 187 КК України. Більше п'яти років [PERSON] не цікавився життям свого сина. Після звільнення з місць позбавлення волі не телефонував та не виявляв бажання спілкуватися . Дитина не знає його як свого батька та не має до нього родинний почуттів, в спілкуванні ніколи про нього не запитує та не цікавиться. Відповідач також не робить спроб налагодити відносини із своєю дитиною, не цікавиться життям та захопленнями малечі. Проти позбавлення батьківських прав відповідач не заперечує, на підтвердження чого надано нотаріально засвідчену копію заяви про невизнання батьківства, підписану відповідачем у присутності приватного нотаріуса . Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.05.2017 року складає 39295 гривень 35 копійок. З яких на час розгляду справи частково погашено 6000грн. Виконавчим комітетом Міської ради міста Кропивницького було надано висновок органу опіки та піклування від 24.07.2017 року № 3443/49-05-24 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO], а тому просить задовольнити позов повністю та стягнути сплачений судовий збір в сумі 640грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, наслідки позбавлення батьківських прав знає. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с.71,78), поважні причини неявки суду не повідомлено, на електронну пошту суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність заперечень проти даного позову. Суд розцінює дану заяву як неналежне повідомлення і не оцінює як доказ визнання даного позову, оскільки не містить підпису особи , подача в даному вигляді не дає можливості ідентифікувати заявника ( а.с. 79). Представником третьої особи підтримано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача . Згідно ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач та представник третьої особи не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу від 26.02.2013 року (а. с. 8). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7) Згідно рішення суду від 26.02.2013 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з всіх його видів прибутку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 16.11.2012 року (а. с. 9). Згідно довідки Подільського відділу Державної виконавчої служби міста Кропивницький, № 1273 від 16.05.2017 року про неотримання аліментів заборгованість по аліментам станом на 01.05.2017 року становить 39295,35 грн. (а. с. 11) Вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда [PERSON] засуджено до позбавлення волі строком на 5 років із конфіскацією майна належного на праві власності за тяжкий злочин - напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства за ч.1ст. 187 та ч.2 ст. 187 КК України (а. с. 12-14). Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Вихованням та матеріальним забезпеченням дитини займається позивач, що підтверджується довідкою Комунального закладу» Дошкільний навчальний заклад ясла-садок « Сонечко» комбінованого типу Гуляйпільської районної ради № 1.16/049 від 22.04.2017 року, актом обстеження умов проживання від 27.01.2017 року . Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК УКраїни передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз»яснення п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз'яснення, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При винесенні рішення, суд керується ст.13ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову та позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, оскільки відповідач не приймає участі в житті дитини та її вихованні, не цікавиться її станом здоров'я, не оплачує за харчування у НЗ, не приводить і не забирає дитину, не цікавиться її навчанням, не відвідує навчальні заклади, не провідує сина вдома, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Міської ради (а. с 23) та згідно заяви від 21.12.2016 року [PERSON] не визнає себе батьком дитини , народженої [INFO] року дружиною [PERSON] (а. с. 17) . Згідно ст.ст.134,142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 640 грн. сплаченого судового збору .

Outcome: approved