Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем в шлюбі з 10 лютого 2003 року по 6 березня 2008 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, дитину не відвідує, не цікавиться його життям, здоров'ям, участі в його вихованні чи піклуванні про нього не приймає, жодного зв'язку з ним не підтримує. Син батька не знає. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 150, 164, 165 СК України. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 9 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання. 28 листопада 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів викладених в ньому, додатково пояснила, що відповідач життям дитини не цікавиться, участі в його вихованні не приймає. Просила позов задовольнити. Відповідач і представник третьої особи в судові засідання 12 та 27 грудня 2018 року не з'явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомили, відповідач відзиву на позовну заяву або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі, представника третьої особи та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечила. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 2 листопада 2005 року. Шлюб між сторонами було розірвано 6 березня 2008 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 6 березня 2008 року. З довідки ЛКП «Управитель» від 17 вересня 2018 року № 2375 вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS]. З характеристики на учня 7-А класу СЗШ № 6 від 22 червня 2018 року вбачається, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні сина, жодного разу не був у школі і не цікавився його шкільними успіхами. У відповідності до висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 17 серпня 2018 року № 33-2855 Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], оскільки відповідач не виконує жодного з покладених на нього законом обов'язку щодо виховання, піклування та утримання дитини. Крім того, з вказаного висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] повідомив, що ніколи не бачив батька та не знає його. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина, не приймає участі в його вихованні, не відвідує його, не цікавиться його життям, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Вказані обставини стверджуються письмовими доказами, зокрема характеристикою на дитину, довідкою з місця проживання, висновком Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування та пояснення позивача, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не суперечать вказаним вище письмовим доказам. Враховуючи наведене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що слід позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 704,8 гривень судового збору.

Outcome: approved