Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , який є батьком малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В позові зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 12.08.2006 року. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . В подальшому сімейні стосунки між сторонами були припинені, в результаті чого відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано, доньку залишено на вихованні матері. Також рішенням суду від 11.04.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утриманні дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 450 грн. Після розірвання шлюбу вони не підтримують ніяких відносин. Відповідач не з`являється, не дзвонить, не пише, не несе будь-яких витрат на утримання дитини, самоусунувся від виховання дитини. Дитина весь час проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач у вихованні дитини ніякої участі не приймає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не проявляє батьківської турботи, свідомо ухиляється від виконання свого юридичного обов`язку по вихованню доньки. Таким чином просить позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до його доньки. Позивач та її представник в судовому засіданні просили позов задоволити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Позивач пояснив, що він має намір спілкуватись з донькою та брати участь в її вихованні. Також 30.10.2020 року подав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки наведені позивачем факти не відповідають дійсності. Зазначає, що він ніколи не ухилявся від прийняття участі у вихованні дитини, але в цьому йому постійно перешкоджала позивачка. Зазначене свідчить, що він цікавиться життям його доньки. Відтак просить відмовити в задоволенні позову. Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Мукачівської міської ради Степанова О.Р. в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, також подала уточнений висновок. Заслухавши пояснення позивача, її представника, заперечення відповідача та його представника, думку дитини, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить на наступного висновку. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ст. 77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.05.2017 року (а.с.6). Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, доньку [PERSON] , [INFO] залишено на вихованні матері [PERSON] ( а.с. 8). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11.04.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 450 гривень ( а.с. 9). Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 27.01.2015 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 7). Згідно рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.06.2014 року, позов [PERSON] задоволено та надано дозвіл [PERSON] на виїзд за межі України до республіки Болгарія малолітній доньці [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] ( а.с. 11-13). Також, згідно рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.03.2015 року, позов [PERSON] задоволено та надано дозвіл на виїзд за межі України малолітній доньці [PERSON] у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] ( а.с. 11-13). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам від 10.07.2020 року, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання своєї донька [PERSON] , [INFO] , станом на 30.06.2020 року становить 45 156,98 грн. ( а.с. 15). Згідно із висновком за № 1859/01-32 від 10.12.2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 73-74) . Крім того, в судовому засіданні малолітня донька [PERSON] , пояснила, що свого батька вона бачила один раз в житті, випадково, коли вона з мамою йшла по вулиці. Більше вона його не бачила, він не телефонує їй та не цікавиться її життям. Просила позбавити його батьківських прав, тому що вона не хоче мати такого тата, який не цікавиться її життям та не любить її. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватись про здоров`я дитини, її психічний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При постановлені законного та справедливого рішення, суд враховує положення Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, (набула чинності для України 27.09.1991 року) в ч. 2 ст. 6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. У статті 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд приходить до висновку, що матеріали справи не вказують на належне спростування відповідачем, зокрема обставин, які передбачають застосування пункту 2 частини першої статті 164 СК України. Такі обставини підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема відповідач протягом усього часу сплатив 1450 грн. аліментів, не цікавиться розвитком дитини, що підтверджується тим, що не пам`ятає дату народження дитини, не знає в якому класі навчається дитина, чим захоплюється дитина в позашкільний час, тощо. Натомість доказів того, що позивач перешкоджає йому брати участь у вихованні дитини відповідач не надав. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідатиме інтересам малолітньої дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, тому у цій справі, з урахуванням встановлених фактичних обставин. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , крім того дитина також в судовому засіданні підтвердила той факт, що батько не піклується про неї, не цікавиться її життям, а тому суд вважає, що позов слід задоволити та позбавити відповідача батьківських прав щодо доньки. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved