Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивачі 01.07.2020 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 2\~683\~743,48 грн. на користь [PERSON] та у розмірі 2\~677\~958,65 на користь [PERSON] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] 05.06.2019 року уклав договір позики, відповідно до якого позичив [PERSON] суму в розмірі 100\~000 дол. США, з нарахуванням 10 відсотків річних за користування грошима та зобов`язався повернути позику однією сумою у доларах США до 25.12.2019 року. Позивач [PERSON] 13.06.2019 року уклав договір позики, відповідно до якого позичив [PERSON] суму в розмірі 100\~000 дол. США, з нарахуванням 10 відсотків річних за користування грошима та зобов`язався повернути позику однією сумою у доларах США до 25.12.2019 року. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується його розпискою. [PERSON] є цивільною дружиною [PERSON] . Вказує, що [PERSON] мав телефонну розмову з відповідачем, який повідомив, що немає наміру повертати борг і порадив звернутися до суду. Ухвалою суду від 01.07.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачам надано 10-денний строк на усунення недоліків позову. Після усунення недоліків позову, ухвалою суду від 20.07.2020 року провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.08.2020 року. Також відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про забезпечення позову. У підготовчому засіданні 12.08.2020 року було оголошено перерву до 08.09.2020 року. Ухвалою суду від 12.08.2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 17.08.2020 року задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення позову, накладено арешт на Ѕ частину майна [PERSON] , а саме: - Квартира № [NUMBER] , загальною площею 35,6 кв. м. що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер в ДРРП: 1936834751101; - Нежилі приміщення офісу 103, площею: 188,3 кв. м., що розташовано за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер в РВПН: 32312238; - Квартира № [NUMBER] , загальною площею 85,1 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер в РВПН: 32955858; - Нежилі приміщення офісу 104, площею: 29,8 кв. м., що розташовано за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер в РВПН: 33214314; - Нежилі приміщення офісу 403, площею: 90,3 кв. м., що розташовано за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер в РВПН: 33314526. Застосовано зустрічне забезпечення у розмірі 50\~000 грн. У підготовчому засіданні 08.09.2020 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 05.11.2020 року, продовжено відповідачу та третій особі строк для подачі відзиву. Ухвалою суду від 05.11.2020 року залишено позовні вимоги [PERSON] без розгляду. Ухвалою суду від 05.11.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] повернуто заявнику. Ухвалою суду від 05.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення почеркознавчої експертизи. У судове засідання 05.11.2020 року учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Від представника позивачів [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачів, позовні вимоги підтримала. Відповідач з відзивом до суду не звертався, третя особа пояснень по справі не подала. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що 05 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до п.1 якого громадянин [PERSON] позичив, а громадянин [PERSON] взяв в борг грошову суму у розмірі 100\~000 доларів США, з нарахуванням 10% річних, за користування грошовими коштами та зобов`язався повернути її до 25.12.2019 року (т.1 а.с.13). Відповідно до п.11 Договору позики від 05.06.2019 року, в разі, коли Позичальник своєчасне по поверне позикодавцю суму, вказану в п.1 цього договору або порушує будь-які терміни виплат, які встановлені цим Договором більш, ніж на 10 календарних днів, або сплачує суму не в повному обсязі, то за неналежне виконання умов цього договору він зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,05% від суми позики, що вказана у п.1 цього Договору, за кожен день прострочення. 06.06.2019 року [PERSON] склав розписку, якою засвідчив отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 100\~000 доларів США відповідно до договору позики (т.1 а.с.14). 13 червня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики відповідно до п.1 якого громадянин [PERSON] позичив, а громадянин [PERSON] взяв в борг грошову суму у розмірі 100\~000 доларів США, з нарахуванням 10% річних, за користування грошовими коштами та зобов`язався повернути її до 25.12.2019 року (т.1 а.с.19). Відповідно до п.11 Договору позики від 13.06.2019 року, в разі, коли Позичальник своєчасне по поверне позикодавцю суму, вказану в п.1 цього договору або порушує будь-які терміни виплат, які встановлені цим Договором більш, ніж на 10 календарних днів, або сплачує суму не в повному обсязі, то за неналежне виконання умов цього договору він зобов`язаний сплатити пеню у розмірі 0,05% від суми позики, що вказана у п.1 цього Договору, за кожен день прострочення. 13.06.2019 року [PERSON] склав розписку, якою засвідчив отримання від [PERSON] грошових коштів у розмірі 100\~000 доларів США відповідно до договору позики (т.1 а.с.20). 07.02.2020 року представник позивачів [PERSON] звернулася до [PERSON] з претензією, якою вимагали погашення заборгованості (т.1 а.с.25-28). Згідно розрахунку боргу [PERSON] перед [PERSON] розмір основного боргу становить 100\~000 доларів США, розмір 10% річних 6\~929,67 доларів США, пеня 2 450 доларів США. (т.1 а.с.11). Згідно розрахунку боргу [PERSON] перед [PERSON] розмір основного боргу становить 100\~000 доларів США, розмір 10% річних 6\~710,55 доларів США, пеня 2\~450 доларів США. (т.1 а.с.12). Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика отримана, відповідно до договорів, в доларах, тому стягненню підлягають кошти у відповідній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18 також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №373/2054/16-ц. В свою чергу, ч. 1 ст. 611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] є повністю обґрунтованими та такими, що відповідають законодавству України, [PERSON] доказів зворотного не надав. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції №ПН2396 від 13.07.2020 року вбачається, що [PERSON] оплатив суму судового збору у розмірі 10\~510 грн. [PERSON] також сплатив судовий збір у розмірі 10\~510 грн., що підтверджується квитанцією №ПН2374 від 13.07.2020 року. Також [PERSON] за звернення до суду з заявою про забезпечення позову сплатив судовий збір: 420,40 грн., що вбачається з квитанції №ПН2324 від 13.07.2020 року; 420,40 грн., що вбачається з квитанції №0.0.1645736671.1 від 12.03.2020 року За таких обставин, зважаючи, що позов підлягає задоволенню, сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів у сплачених розмірах, тобто на користь [PERSON] у розмірі 11\~350,8 грн., на користь [PERSON] у розмірі 10\~510 грн. [PERSON] уклала 07 лютого 2020 року договір №3/20-І з [PERSON] та договір №3/20-Ф з [PERSON] . Жодних доказів понесення витрат на правову допомогу до матеріалів справи не додано, тому у задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.155 ЦПК України зустрічне забезпечення скасовується у випадку закриття провадження у справі з підстав, визначених пунктами 2, 5, 7, 8 частини першої статті 255 цього Кодексу, залишення позову без розгляду з підстав, визначених пунктом 6 частини першої статті 257 цього Кодексу, або після набрання законної сили рішенням суду про задоволення позову в повному обсязі, про що окремо зазначається в резолютивній частині відповідного судового рішення. [PERSON] на депозитний рахунок суду перевів 50\~000 грн. у якості зустрічного забезпечення позову, про що свідчить копія квитанції №237С-147М-НЕЗТ-4СЗР від 20.08.2020 року (т.2 а.с.26). Згідно ч. 6 ст. 155 ЦПК України у разі скасування зустрічного забезпечення грошові кошти, внесені особою на депозитний рахунок суду з метою зустрічного забезпечення, підлягають поверненню особі, яка здійснила таке зустрічне забезпечення, протягом п`яти днів з дня набрання законної сили ухвалою суду про скасування зустрічного забезпечення позову. З огляду на викладене, зустрічне забезпечення підлягає скасуванню, а кошти внесені на депозитний рахунок суду підлягають поверненню [PERSON] .

Outcome: partial