Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], в якому посилається на ті обставини, що вона є власником на підставі договору довічного утримання від 17.08.2011 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ларічевою Н.А., та зареєстрованого в реєстрі за №2505. У вказаній квартирі значиться зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] брат колишнього власника, який з 2014 року у спірній квартирі не проживає, що підтверджується актом складеним 20.03.2018 року комісії ТОВ «Виробничо-житловий центр» за участю співвласників квартир, розташованих в одному житловому будинку з квартирою [ADDRESS]. Реєстрація відповідача є підставою для нарахування додаткової палати за комунальні послуги, тим самим чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні їй власним майном. У зв'язку з наведеним просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою №58 в будинку №83 по вул. Петренко у м. Херсоні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.05.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п'ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження від 11.05.2018 та матеріали позовної заяви, на адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою за закінченням терміну зберігання, однак відзиви на позовну заяву у встановлений строк відповідачем суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 17.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ларічевою Н.А., зареєстрованого в реєстрі за №2505, є власником квартири [ADDRESS]. Крім того, право власності на вищевказану квартиру підтверджується витягом з державного реєстру правочинів від 17.08.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав від 02.12.2011 року. Відповідно до довідки від 29.03.2018 року про склад сім'ї зареєстрованих у житловому приміщенні, встановлено , що за адресою: [ADDRESS] значаться зареєстрованими відповідач по справі - [PERSON] . Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а відповідач будучи зареєстрованим, але не проживає з 2014 року у спірній квартирі, чинить їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном.

Outcome: approved