Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], та з березня 2013 р. відповідач ухиляється від покладеного на нього ст. 180 СК України обовязку утримувати дитину. Разом з тим, відповідач ухиляється від утримання дружини. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 25% заробітної плати відповідача щомісяця, починаючи з березня місяця 2013 року, та про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання останньої до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 25% заробітної плати відповідача щомісяця, починаючи з березня місяця 2013 року. У судовому засіданні позив вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов визнав частково, пояснив, що не відмовляється від утримання дитини та від утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, утім, початок цього стягнення повязує з датою подання позивачем позову до суду, а не з березня місяця 2013 року. Разом з тим, відповідач пояснив, що надавав позивачу допомогу на утримання дитини (влітку двічі по 200,00 грн., перед Новим Роком - 500,00 грн., та подарунок дитині в розмірі 1 000,00 грн.), позивач не надає йому дитину для спілкування, та не надає можливості його батькам (тобто батькам відповідача) спілкуватися із внуком. Заслухав пояснення сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, подружжя [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими укладений 17.02.2012 р., мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], 22.082012 р.н., який мешкає разом із матірю (позивачем); подружжя мешкає окремо один від одного. Оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матірю (позивачем) та потребує піклування та утримання. Щодо розміру аліментів, то, задовольняючи в цій частині позов частково, суд бере до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, через що визначення частки заробітку (доходу) відповідача в розмірі 1/4, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК), буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед останньою. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розвязуючи вимогу позову про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд виходить з того, що згідно ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України). Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Як було встановлено судом, відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO], дитина мешкає разом із матірю, та домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання позивача, між сторонами у справі, яка розглядалася, досягнуто не було. Разом з тим, судом було встановлено, що відповідач працює, отримує заробіток та має змогу надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, при розвязанні питання щодо розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 80 СК України, відповідно до якої аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі, та ураховує стан здоров'я платника аліментів, який є задовільним, матеріальне становище платника аліментів (останній працює та отримує заробітну плату), а також те, що суду не було надано доказів перебування у платника аліментів на утриманні інших неповнолітніх дітей або інших непрацездатних осіб. Що стосується вимоги позову про стягнення аліментів за минулий час (з березня 2013 року), то для суду відсутні підстави для задоволення даної вимоги. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки (ч. 2 ст. 191 СК). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України); доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3 ст. 60 ЦПК України). За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Утім, оскільки позивачем на виконання зазначених вище правових норм, не було надано доказів щодо вжиття з його боку заходів щодо одержання аліментів з відповідача за минулий строк, та доказів щодо того, що позивач не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням відповідача від їх сплати, для суду вбачаються підстави для відмови в задоволенні вимоги позову у частині дня початку стягнення (березень місяць 2013 року) та аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (29.10.2013 р.). Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial