Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач не приймає участі у вихованні дитини, ухиляється від утримання дитини, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, у зв'язку з чим у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач позов не визнав, полагався на розсуд суду при його розв'язанні, повідомив, що не працює та не має у зв'язку з цим змоги сплачувати аліменти на неповнолітню дитину. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народилася [INFO], про що Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, відповідно до якого сторони у цій справі є батьками неповнолітньої, яка мешкає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Дитина має захворювання на ДЦП, двійну гемиплегію, затримку психомоторного розвитку, симптоматичну епілепсію в стадії ремісії. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Разом з тим, при вирішенні питання щодо розміру аліментів та частково задовольняючи позов, суд виходить з того, що відповідач не працює, через що відсутні підстави для визначення розміру аліментів у частці від заробітку та розмір аліментів визначається судом в твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України). Щодо заперечень відповідача, то вони н є слушними, оскільки відсутність грошових коштів не звільняє особу від виконання батьківського обов'язку та відповідач у зв'язку з сукупністю фізичних, розумових та емоційних можливостей з урахуванням обраної спеціальності (зварювальник) має змогу та повинен працювати та виконувати роботу визначеного змісту, обсягу і якості для поліпшення свого матеріального становища. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ч. 3 ст. 88 та ст.. 215 ЦПК України.

Outcome: partial