Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, в якому прохала : розірвати договір довічного утримання (догляду) від 09.11.2007, що посвідчений ДН 1-ї Полтавської держнотконтори Господарьовою І.О. за реєстровим № 2-1332, що укладений між [PERSON] та [PERSON] . В обгрунтування позову зазначила, що [PERSON] , [INFO] , є одинокою особою та у зв`язку з цим, нею було укладено 09.11.2007 договір довічного утримання (догляду) з [PERSON] , який посвідчений ДН Першої Полтавської держнотконтори Господарьовою І.О. за реєстровим № 2-1332. Відповідно до зазначеного договору, позивач передала у власність [PERSON] належну на праві власності квартиру [ADDRESS] , загальною площею 40,3 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м. В свою чергу, [PERSON] зобов`язувався довічно повністю забезпечити її житлом, шляхом збереження її прав безоплатного по життєвого проживання у даній квартирі, а також 3-х разовим харчуванням, одягом, взуттям, засобами догляду та необхідною допомогою, надання побутових послуг, забезпечення згідно з рецептами лікарів належними лікувальними засобами на дому та на стаціонарному лікуванні в лікарні незалежно від їх вартості. Крім того, відповідно до п. 4 зазначеного договору, [PERSON] зобов`язувався забезпечувати [PERSON] готівкою щотижня, яка має бути не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до п. 5 даного договору, [PERSON] зобов`язувався надавати матеріальне забезпечення (харчування, одяг, догляд та необхідну допомогу) в розмірі не менше 300,00 грн. в місяць. Однак, починаючи з 2011 року, відповідач перестав виконувати свої обов`язки за договором, зокрема, щодо надання матеріального забезпечення на суму 300,00 грн. на місяць, а також забезпечення її побутових потреб, що є порушенням умов укладеного між ними договору. Крім того, невиконання відповідачем своїх зобов`язань супроводжувалось ще й легковажною та неуважною по відношенню до [PERSON] поведінкою, частим ігноруванням її потреб та поганими взаємовідносинами. В загальному, догляд відповідача полягав у придбанні за необхідності продуктів харчування та медикаментів, а також супровід її до лікарні, тощо. Тобто, відповідач чи члени його родини не забезпечували позивача їжею (вона готує самостійно), не прибирали в квартирі, не забезпечували її коштами, тощо. Всі ці побутові справи [PERSON] робила самостійно. Однак, після 2015 року, коли в позивача був інсульт та вона потрапила до лікарні, відповідач здійснював догляд за нею, навідував у лікарню, за її дорученням придбавав медичні препарати, [PERSON] стала гірше себе почувати та стала слабкою. Після перенесеного інсульту, через погіршення самопочуття, позивач змушена була віддати йому картку, на яку отримує пенсію, та відповідач самостійно знімав з неї кошти та передавав їй. [PERSON] почала помічати, що ним приховуються невеличкі частини коштів, а у 2019 році, вона повинна була отримати одноразову допомогу як дитина ветерана ВВВ у сумі 840,00 грн., однак, відповідач її не передав. Після звернення до установи банку та отримання виписки по рахунку, вона дізналась, що така сума матеріальної допомоги їй була нарахована на картковий рахунок та знята з картки відповідачем, однак, зазначені кошти він не передав. Крім того, для забезпечення своїх власних потреб, відповідач отримав від позивача в борг 100 доларів США, однак, до цього часу не повернув. Через зазначені непорозуміння у них зіпсувались стосунки, адже як вказує відповідач, він не має перед нею будь-яких заборгованостей, зокрема, і щодо нарахованої матеріальної допомоги, яку він нібито їй передав. У зв`язку з цим, вона змушена була переоформити нову картку та зараз самостійно розпоряджається коштами. При цьому, на даний час, відповідач, фактично відмовляється від надання допомоги (наприклад щодо поїздки за продуктами харчування), вказуючи, що зазначені обов`язки не входять до предмету договору. Крім того, розуміючи, що відносини зіпсувались, протягом червня - вересня 2019 року, відповідач почав надавати матеріальне забезпечення в розмірі 300,00 грн. в грошовому еквіваленті, що до цього ним не виконувалось. Зазначені умови (втрата до людини довіри) та взаємовідносини з відповідачем вказують на неможливість подальшого виконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним договором на добровільних засадах та будь-яким позитивним налаштуванням по відношенню до позивача. В свою чергу, [PERSON] втратила довіру до цієї людини, та на даний час для надання допомоги, в тому числі супроводу до лікарні чи магазину, змушена звертатись до інших людей за допомогою, чому передував такий же стан речей під час стаціонарного лікування в лікарні, де вона змушена була просити сторонніх людей придбати воду чи їжу, тому вона і звертається до суду з даним позовом. 06 січня 2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі. 18 березня 2021 року ухвалою суду залучено до участі в справі [PERSON] як правонаступника позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . 14 травня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11.00 годин на 21 червня 2019 року. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, надали заяву з проханням слухати справу у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду відповідач не надсилав. Про причину неявки відповідач суд не повідомив. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , уродженка смт. Решетилівка Полтавської області зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 16 серпня 1972 року, що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] виданого Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 04 січня 202 року на ім`я [PERSON] . (а.с.6-7). 19 листопада 2007 року [PERSON] , передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується копією договору довічного утримання (догляду) від 19.11.2011 посвідченого державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Господарьовою І.О., зареєстрованим в реєстрі за №2-1332. (а.с.8,39-40). Відповідно до п. 4 зазначеного договору, [PERSON] зобов`язувався забезпечувати [PERSON] готівкою щотижня, яка має бути не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Відповідно до п. 5 даного договору, [PERSON] зобов`язувався надавати [PERSON] матеріальне забезпечення ( харчування, одяг, догляд та необхідну допомогу) в розмірі не менше 300,00 грн. в місяць. Як слідує із договору довічного утримання (догляду) квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності виданого відділом приватизації житла м. Полтави 30.06.1994, Свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою Полтавською держнотконторою 15.09.1998 за реєстром №3-1630 та зареєстрованих в КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» відповідно 30.06.1994 та 16.09.1998 в реєстрову книгу №120 під №16470. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] зареєстроване та видане Шевченківським районним у м.Полтаві ВДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області 09 березня 2018 року [PERSON] [INFO] померла [INFO] . Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до ст. 744 ЦК України, встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами статті 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач не виконував обов`язки за договором довічного утримання, що позбавляє позивача тих надій, які вона покладала на дану особу укладаючи договір та передаючи квартиру йому у власність. Цивільний кодекс України не містить легального визначення понять «утримання» та «догляд». В той же час, за змістом положень Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» під утриманням можна розуміти повне забезпечення матеріальними та грошовими ресурсами особи для задоволення її життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності. Головною ознакою утримання є забезпечення утриманця (відчужувача) грошовими коштами та (або) іншими матеріальними цінностями. Поняття «догляд» національним законодавством не визначено і означає, в широкому розумінні, нагляд за відчужувачем, станом його здоров`я, умовами побуту тощо. Догляд не обов`язково пов`язаний з наданням матеріальної допомоги і опосередковується своєрідною трудовою участю набувача в житті відчужувача, наданням відчужувачу послуг, обсяг яких передбачається договором. При цьому, межі поняття «догляд» охоплюють також морально-емоційні відносини між набувачем та відчужувачем. За таких умов, беручи до уваги багаторазові невиконання та порушення умов договору з боку відповідача, а також втрата довіри та поваги до даної людини, подальші взаємовідносини за укладеним договором є неможливими, а договір довічного утримання, що укладений між сторонами підлягає розірванню. На підставі викладеного, суд приходить до висновку. Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 09.11.2007, що посвідчений державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори Господарьовою І.О. за реєстровим №2-1332, що укладений між [PERSON] до [PERSON] , через неналежне виконання набувачем своїх обов`язків. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 768 грн. 40 коп. (а.с.1) Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також стягнути з [PERSON] судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved