Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про звільнення з-під арешту належного їй майна, накладеного під час досудового слідства в кримінальній \~ \~ \~ \~ справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України. В позові зазначила, що арешт на будинок № 32 по вул. Бабушкіна в м. Запоріжжі у вказаній кримінальній справі накладений постановою слідчого від 19.06.2008 року з метою можливої конфіскації майна обвинуваченої [PERSON], яка доводиться донькою позивачу, а також для забезпечення цивільного позову в кримінальній справі. 13 жовтня 2013 року провадження у вказаній справі закрито за відсутністю в діях особи ознак складу злочинів, що передбачені ч. 3 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України, на підставі постанови слідчого, яка набрала законної сили. Таким чином, необхідність забезпечення кримінального провадження з набуттям вказаного процесуального рішення законної сили втратила процесуальну актуальність. При цьому вказаний захід був заздалегідь безпідставно застосований, оскільки право власності на вказане нерухоме майно вже на час накладення арешту належало позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.12.2004 року і на підставі договору дарування від 18.09.2007 року, а у обвинуваченої не було жодних майнових прав на нього. Наявність арешту за таких обставин порушує права позивача як власника, у звязку з чим вона просить звільнити його з-під арешту. В судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічними заявами звернувся представник відповідача. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце вирішення справи, до суду не зявився, повідомлення про згоду на участь у справі, а також клопотання про проведення судового розгляду без його участі не надав. Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення спору у відсутність учасників справи. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що під час досудового слідства в справі за обвинуваченням [PERSON] за ч. 3 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України постановою слідчого від 19.06.2008 року з метою можливої конфіскації майна обвинуваченої та для забезпечення цивільного позову в кримінальній справі накладений арешт на будинок № 32 по вул. Бабушкіна в м. Запоріжжі. 13 жовтня 2013 року провадження у вказаній справі закрито за відсутністю в діях особи ознак складу злочинів, що передбачені ч. 3 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 358 КК України, на підставі постанови слідчого, яка набрала законної сили (а. с. 11-12). Позивачу належить право на 963/1600 частин будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 30.12.2004 року і на підставі договору дарування від 18.09.2007 року (а. с. 7). Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. З наведеного положення законодавства випливає, що власник має безумовне право на отримання судового захисту свого права. Право власника, охоронюване Основним Законом України і набуте у встановленому законом порядку, яке є непорушним, не може звузити існування обтяжень щодо цього майна, які не повязані з зобовязаннями цієї особи, тому суд знаходить всі підстави для застосування обраного позивачем як власником способу захисту та задоволення її вимог про скасування заходу забезпечення кримінального провадження, яке закрито і учасником якого ніколи не була власник майна.

Outcome: approved