Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони мають малолітнього вина [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні стосунки між сторонами припинені з вересня 2016 року, вони проживають окремо. Син проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дітей, які потрібні для придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів тощо. Просила стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання сина в розмірі 50 відсотків з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повнму обсязі та просили їх задовоьнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Та вказав, що він в добровільному порядку надає позивачу матеріальну допомогу на утримання їх дитини - сина , в розмірі в середньому 8000,00 грн. Проте, вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку є необгрунтованими та безпідставними. Не заперечує проти задоволення позовних вимог частково, в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини певного віку. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази сторін на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Згідно із ст.180 та 181 ч.3 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивачка відповідно до ч. 1 ст.183 СК України просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частці від заробітку (доходу). Сторони мають сина [PERSON], [INFO] ( Свідоцтво про народження Серіі [NUMBER] а.с.12, який проживає з позивачкою та на даний час перебуває на її утриманні. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, останні проживають окремо, шлюб між сторонами не розірвано При визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст.182 СК України враховує, що відповідач є працездатним, працює і отримує дохід, інших осіб на утриманні не має. Позивачка посилається на те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання сина, оскільки офіційно працює та отримує достатню заробітну плату, однак, останньою не надано суду достатніх та належних доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів на дітей саме в ? частці (50 відсотків) від доходу. Суд також враховує положення ст. 141 та ч. 2 ст.182 СК України стосовно рівності прав та обов'язків батьків, у тому числі, щодо утримання дітей, щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,щомісяця, починаючи з дня звернення до суду. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. Враховуючи те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачку звільнено від сплати судового збору, суд вважає, що відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial