Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила зобов`язати відповідача подати до Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області клопотання про зміну статусу квартири у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , з службовою на постійну. Мотивувала свої вимоги тим, що 17 грудня 1979 року її покійний чоловік [PERSON] отримав ордер на однокімнатну квартиру [ADDRESS] (зараз квартира [ADDRESS] ). Він пропрацював у згаданій військовій частині більше десяти років і тому його сім`я не підлягає виселенню. [INFO] він помер. При цьому згідно довідки БУ № 4 КЕВ м. Львова від 23 грудня 2019 року № 2395 [PERSON] продовжує бути основним квартиронаймачем згаданого житла, а військова частина [NUMBER] розформована. Зазначає, що вона є військовим пенсіонером, працівником ЗС України, працює у військовій частині [NUMBER] . Повідомляє, що 13 березня 2020 року вона звернулася до КЕВ м. Львова з заявою, у якій просила розглянути можливість виключення згаданої вище квартири з числа службових шляхом направлення відповідного подання до Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, однак отримала відповідь від 13 квітня 2020 року № 1443 з відмовою у задоволенні її заяви. 14 серпня 2020 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру. Вказує, що станом на день подання позову до суду 10 вересня 2020 року вона проживає більше 40 років у згаданій квартирі. Вважає, що єдиним шляхом для забезпечення її житлом є зміна статусу такого з службового на постійне. З огляду на вказане, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 11 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 22 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила такі задовольнити. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що виселити позивача з займаної квартири вони не можуть, як і не можуть надати їй у власність житло. З огляду на зазначене, покликався\~на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Судом встановлено, що 17 грудня 1979 року виданий ордер № 9 на службову квартиру в/ч [ADDRESS] виданий на основі рішення Виконавчого комітету Пустомитівської районної Ради народних депутатів від 15 березня 1979 року № 141. Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 2395 від 23 грудня 2019 року стверджується, що у квартирі [ADDRESS] , яка належить Міністерству оборони України, зареєстроване місце проживання [PERSON] , його дружини [PERSON] та його доньки [PERSON] . Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Виконавчим комітетом Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 12 грудня 2019 року, стверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Відповіддю КЕВ м. Львова № 4967 від 07 листопада 2016 року, [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про виключення квартири [ADDRESS] . Відмова мотивована тим, шо рішенням тимчасово виконуючого обов`язки Міністра оборони України № 6927/з від 11 листопада 2009 року призупинено виключення квартир з числа службових та надання їх для постійного користування працівникам ЗС України. Крім того, до КЕВ м. Львова не надходило відомостей про відсутність потреби у використанні такої квартири як службової. Позивач також зверталася до КЕВ м. Львова з відповідною заявою, на що їй надано відповідь № 1443 від 13 квітня 2020 року, якою у задоволенні заяви відмовлено з огляду на рішення заступника Міністра оборони України керівника апарату № 303/4/145 від 24 жовтня 2016 року, у якому зазначено, що виключення із числа службових квартир та надання їх для постійного користування працівникам Збройних Сил, призведе до порушення вимог Бюджетного кодексу України, в частині нецільового використання бюджетних коштів. Конкретно, які саме положення Бюджетного кодексу України будуть порушені у листі не зазначено. Пунктом 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 03 серпня 2006 року (далі Порядок) встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Порядком передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного новозбудованого; надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключеного з числа службового; надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Таким чином, позивач, як член сім`ї [PERSON] , якому видано ордер № 9 на згадану вище квартиру, має право обрати будь-який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що КЕВ повноважний вирішувати, яким саме чином забезпечувати військовослужбовців житлом. Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації прав на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Пунктом 11 Порядку встановлено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства Оборони України 31 липня 2018 року № 380, регламентовано процедуру виключення житла з числа службового. Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку. Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих. Отже, позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, вона перебуває на квартирному обліку, є військовим пенсіонером, працівником ЗС України, працює у військові частині [NUMBER] , постійного житла до цього часу не отримала, її покійний чоловік мав календарну вислугу більше 20 років. Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, а не КЕВ м. Львова. Відповідач повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, КЕВ м. Львова порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради. Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлена можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників. Суд вважає, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло. Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання є позбавленням позивача адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України. З урахуванням наведеного, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що відповідно до принципу jura novit curia (суд знає закони) неправильна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Отже, відповідно до положень ст. 5 ЦПК України та враховуючи принцип jura novit curia (суд знає закони), суд вважає за необхідне визначити правильним способом захисту порушених прав позивача зобов`язання КЕВ м. Львова подати до Виконавчого комітету Солонківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла квартири за адресою [ADDRESS] . Суд також зазначає, що КЕВ м. Львова - це структурний підрозділ збройних сил України Міністерства Оборони України, який також утримується за рахунок бюджетних коштів. Метою і завданням КЕВ м. Львова є ведення обліку казарменно-житлового фонду, комунальних споруд та земельних ділянок, що надані для розквартирування військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, облік, земельних ділянок що надані для розквартирування структурних підрозділів Збройних Сил України та Міністерства оборони України, у зв`язку з чим Міністерство оборони України до розгляду справи не залучалося. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved