Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 4 000 грн. щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] під час перебування у фактичних шлюбних відносинах у позивача та відповідача народилась донька [PERSON] . Шлюб сторони зареєстрували 02 березня 2011 року. З липня 2017 року позивач та відповідач припинили шлюбно-сімейні відносини, [PERSON] припинив надавати будь яку матеріальну допомогу сім`ї, у тому числі на потреби доньки. З того часу всі витрати на лікування, оздоровлення, харчування, фізичне здоров`я, психічний стан, створення належних умов для розвитку природних здібностей, витрати на здобуття освіти у навчальних, спортивних та культурних закладах та розваги дитини позивач несе самостійно. Досягти згоди щодо розміру аліментів на дитину в добровільному порядку позивачу з відповідачем не вдалося. Відповідач у вихованні доньки та зазначених витратах участі не приймає, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. [PERSON] є працездатним і фізично здоровим та може надавати таку допомогу, проте на дату подачі позову він офіційно не працює і його дохід є мінливим та нерегулярним. Відповідач займається ремонтом автомобілів і у такий спосіб отримує дохід. Ухвалою суду від 07 травня 2019 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 27.06.2019 року (а.с. 24, 25). 05.06.2019 року до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач просить задовольнити позовні вимоги лише у розмірі 1700 грн., посилаючись на те, що позивачем неправдиво викладені обставини в заяві, зазначає, що кошти позивачу він надавав, у тому числі на її лікування, купівлю одягу, на оздоровлення дитини; у 2017-2018 навчальних роках він відвідував батьківські збори, оплачував у фонд класу і школи; твердження позивача про те, що він ніде не працює спростовується наданим ним трудовим договором від 14.03.2006 р. між працівником і фізичною особою; він має невисокі заробітки, а також на утриманні непрацездатних батьків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини, додатково пояснила, що кошти, які надавав відповідач, про що останній зазначає у відзиві на позов, вона повертала [PERSON] ; донька часто хворіє на простудні захворювання, дитині встановлено діагноз хронічний тонзиліт, тому донька потребує лікування та оздоровлення; вона також оплачує навчання дитини на курсах англійської мови в сумі 1250 грн., сплачує заняття в спортивній секції, загалом щомісячні витрати на дитину складають в середньому 4000 грн., що включають на одяг і харчування близько 1500 грн., при цьому відповідач кошти на утримання доньки не надає. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково у розмірі 1700 грн. та підтримав викладені у відзиві на позовну заяву обставини, пояснив, що розмір його заробітної плати, яка є непостійна, зменшився; середньомісячний його дохід становить близько 6000-7000 грн., у 2017-2018 роках він повністю утримував дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Шлюб між сторонами зареєстрований 02 березня 2011 року (а.с. 7). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно трудового договору між працівником і фізичною особою від 14.03.2006 року, [PERSON] працює автомаляром у ФОП [PERSON] . З пояснень відповідача, його середньомісячна заробітна плата становить до 7000 грн. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 4 000 грн. щомісячно, пояснивши, що вказану суму вона витрачає на потреби дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», який на час розгляду справи для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 грн., а також те, що малолітня [PERSON] перебуває на утриманні матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, з пояснень відповідача його середньомісячний дохід становить до 7000 грн., інших неповнолітніх дітей останній не має, медичних показань щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності відповідачу не встановлено, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку дитини, тому в сукупності оцінених судом доказів є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 2000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У решті позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Відповідно частин 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Суд не приймає до уваги доводи [PERSON] про утримання ним своїх батьків, оскільки жодних доказів щодо цього не надано та як пояснив сам відповідач, його мати та батько отримують пенсію, розмір якої суду не доведено. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. За вимогами ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial