Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 300 457 грн. 50 коп., що складається з основної суми боргу у розмірі 203 700 грн. та 96 757,50 грн. 50 коп. заборгованості по відсотках Позов мотивує тим, що між позивачкою та відповідачкою 05.09.2016 року укладено договір позики на суму 3000,00 дол.США та 2\~000,00 Євро на термін 1 рік під 2,5 % за користування позикою, крім того 28.03.2017 року укладено договір позики на суму 2000,00 дол. США, на таких самих умовах, а угода від 05.09.2016 року була розірвана, про що вказано в розписці, а тому 28.03.2017 року було укладено договір позики на суму 5000,00 дол.США та 2\~000,00 Євро на термін до 28.09.2017 року під 2,5 % за користування позикою. Факт укладення вказаних договорів підтверджується розписками написаними власноручно відповідачем. Строк повернення грошей зазначено в розписці, згідно з якою всі кошти повинні бути повернуті позивачеві до 28.09.2017 року, минув. Проте, відповідач умови договору не виконала, кошти в визначений строк не повернула. Невиконання зобов`язання порушує права позивача, а тому вона змушена звернутись із позовом до суду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Додатково зазначили, що на даний час кошти відповідачем так і не повернуті. Представник позивача зазначила, що відповідач жодним чином не спростував та не довів відсутність перед позивачем боргових зобов`язань, а наявність у позивача оригіналу боргової розписки є підтвердженням виконання ним свого обов`язку щодо передачі відповідачу грошових коштів. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Зазначила, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів, що не міститься в представленій позивачем розписці. Також покликається на те, що оскільки кошти позивачем згідно розписки були надані до 28.09.2017 року, то саме з цього часу припинилося право позивача нараховувати проценти за спірним правочином. Окрім цього заначає, що у спірному правочині від 28.03.2017 року обумовлено, що відповідач бере у користування позивача 5000,00 доларів, проте між сторонами не узгоджено приналежність до якої саме іноземної країни застосовується таке грошове визначення. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, представника відповідача, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, надавши їм оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із розписки від 28.03.2017 року між позивачкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики на суму 5000,00 доларів та 2\~000,00 євро на термін пів року, тобто до до 28.09.2017 року під 2,5 % за кожен місяць користування позикою (а.с.7). Дана розписки написана власноручно відповідачем, що підтвердив позивач та не заперечив представника відповідача. Згідно зі\~статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2\~ст.1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено законом або договором. В судовому засіданні позивачка підтвердила факт передачі 5000 доларів США та 2000 євро відповідачці та представила оригінал розписки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт того, що був присутній при передачі коштів за позикою позивачем відповідачці. Додав, що конкретної суми не пам`ятає, проте підтвердив, що це були долари США та Євро. Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір позики грошових коштів від 28.03.2017 року на суму 5\~000,00 доларів США, 2000,00 Євро, що стверджується представленою суду розпискою, що в еквіваленті становить 203,700,00 грн. Підлягають до задоволення і вимоги в частині стягнення заборгованості по відсотках за користування позикою, сума яких згідно розрахунку позивача на день звернення до суду становить 96757,50 грн. Відповідно до положень ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами статті 264\~ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Крім того, ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 29 грудня 1976 року із наступними змінами «Про судове рішення» передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтовано лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому постановлюється рішення. Суд не бере до уваги покликання представника відповідача на те, що оскільки у розписці не зазначено про обов`язок повернення коштів, вона не може вважатися борговою розпискою, оскільки відсутність у розписці вказівки про повернення коштів не є підставою вважати про відсутність зобов`язань з повернення коштів. Не є обгрунтованим покликання представника відповідача про те, що право на стягнення процентів припиняється 28.09.2017 року, тобто з обумовленої дати повернення коштів, оскільки у розписці зазначено, що відсотки сплачуються у розмірі 2,5 % за кожен місяць користування. Суд надає віри показам свідка про те, що кошти надавалися позивачем у доларах США та Євро, а тому покликання в цій частині представника відповідача також є необгрунтованими. В ході розгляду даної справи суд дійшов висновку про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, у зв`язку із чим утворилась заборгованість, яка підлягає до стягнення, а тому позивач як позикодавець вправі вимагати повернення заборгованості по договору позики, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню заборгованість за договором позики у сумі 203 700 грн. та 96 757,50 грн. заборгованості по відсотках, а всього 300 457,50 грн. 50 коп. Крім цього, у відповідності до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3034 грн. 65 коп. судового збору.

Outcome: approved