Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням [PERSON] , а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що вона є власницею зазначеної квартири, крім неї в будинку зареєстрований її колишній чоловік - відповідач по справі, який з 2014 року не проживає в даній квартирі. Реєстрація відповідача в належному їй будинку, чинить перешкоди майнового характеру, оскільки вона змушена сплачувати за комунальні послуги. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити за наявними в справі доказами. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Відзив на позовну заяву ним не подано. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляду справи за її відсутністю, при прийнятті рішення покладалася на розсуд суду. Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою від 10.06.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім`ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 17.07.2017р. є власницею квартири [ADDRESS] . Договір посвічений нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Комаренко А.М. , зареєстрований в реєстрі за № 523. Даний факт підтверджується також витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.07.2017р. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 26.05.2014р. розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 14.11.2003 року відділом РАГС Суворовського РУЮ м.Херсона, актовий запис № 464. Згідно довідки приватної житлово-експлуатаційної фірми «Реформа» № 11 від 20.05.2020р. вбачається, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] - власник, , [PERSON] 2004 року народження - донька, [PERSON] , 2009 року народження - син. [PERSON] - колишній чоловік, прописаний, але не проживає. Факт відсутності відповідача за зазначеною адресою з 2014 року підтверджується також заявою сусіда позивача: [PERSON] . Згідно зі ст.319ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 405 ЦК України окреслено право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Так, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Матеріалами справи встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше року, залишивши житло добровільно, що свідчить про те, що відповідач відмовився від проживання та користування житлом. Договору між сторонами про право користування спірним житлом не було, інші підстави, передбачені законом, судом не встановлені. Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Дослідивши надані докази, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у спірному будинку без поважних причин з 2014 р., тобто понад рік, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved