Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 1980 року, від шлюбу подружжя не має неповнолітніх дітей. Як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя складалося не найкращим чином, останній час відповідач зраджує дружині, що призводить до сварок, вплинуло на шлюбні стосунки, призвело до відчуження та втрати почуття любові та взаємної згоди. Посилаючись у позові на те, що спільне проживання припинено, спільного бюджету подружжя не веде, відповідач не з'являється до органу РАЦС для розірвання шлюбу, шлюб носить формальний характер, сім'я розпалася остаточно та відновленню не підлягає, збереження шлюбу є недоцільним, у позові й заявлено відповідну вимогу. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Разом з тим, відповідно до пояснень позивача відповідач від фактичних шлюбних відносин з іншою молодою жінкою має дитину, та позивач не бажає продовжувати таке життя, позивач побоюється за своє життя, побоюється бути отруєною, не бажає перебувати у такому шлюбі, коли про фактичні шлюбні відносини відповідача з іншою жінкою знають усі оточуючи; не зважаючи на те, що фактично подружжя мешкає в одній квартирі, близько 2 років не веде подружнього життя, кожен фактично живе окремим життям. Відповідач позов не визнав, пояснив, що твердження позивача не відповідають дійсності. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстави для ухвалення рішення про розірвання шлюбу, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 04 липня 1980 р. Відділом запису актів громадянського стану виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська під актовим записом №217 між сторонами за цим позовом був зареєстрований шлюб; подружжя не має неповнолітніх дітей від шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що шлюбні відносини між подружжям припинені, 2 роки подружжя не підтримує шлюбних стосунків, не має спільного бюджету, а також дійсні причини позову про розірвання шлюбу (відсутність поваги та розуміння, різні погляди подружжя на сімейні відносини), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення, тому позов підлягає задоволенню. Разом з тим, при ухваленні судового рішення судом враховується, що навіть під час судового засідання відповідач своєю поведінкою та неприпустимими висловлюваннями на адресу позивача довів слушність доводів позивача щодо причин розірвання шлюбу, через що суд погоджується із доводами відповідача щодо того, що шлюб є пустою формальністю та підлягає розірванню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved