Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 17.01.2015 року між нею та ДП «Калійний завод» ВАТ «ОРІАНА» було укладено договір цивільно-правового характеру №91/04-06 на виконання робіт фізичною особою. Предметом вказаного договору є виконання за визначеним договором плату робіт по отриманню вхідної кореспонденції та відправлення вихідної кореспонденції ДП «Калійний завод» ВАТ «ОРІАНА» . Вказаний договір у відповідності до п. 5.1. вступив в силу з дати його підписання та діяв до 31.12.2015 року. Аналогічний договір був укладений 11.01.2016 року №345-юр-03, який діяв до 31.12.2016 року. У відповідності до п. 2.1.3. вищевказаних договорів замовник зобов`язаний після завершення робіт прийняти та оплатити у строки і в розмірах обумовлених договором, а виконавець має право у відповідності з п. 2.4.2. даних договорів вимагати вчасної і повної оплати виконаних і прийнятих замовником робіт. Згідно п. 3.1. зазначених договорів оплата за фактично виконані роботи встановлена у сумі 600 грн./міс. На підтвердження належного виконання робіт, передбачених договорами були складені акти виконаних робіт, які прийняті відповідачем без будь-яких зауважень. Проте, на даний час, відповідач не здійснив оплату за фактично виконані роботи внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 9359,71 грн. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по договорах цивільно-правового характеру в сумі 9359,71 грн., а також на підставі ст. 625 ЦК України стягнути інфляційні втрати за період з січня 2016 року по листопад 2017 року в сумі 1738,89грн. та 3 % річних за період з 01.01.2016 року по 25.12.2017 року в сумі 413,35 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задоволити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає, не заперечує щодо його задоволення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.01.2015 року та 11.01.2016 року між ДП „Калійний завод ВАТ „Оріана та [PERSON] було укладено договори цивільно-правового характеру на виконання робіт фізичною особою (а.с.5,6). Згідно із п. 1.1. даних договорів предметом договору є виконання за визначеним договором плату робіт по отриманню вхідної кореспонденції та відправлення вихідної кореспонденції ДП «Калійний завод» ВАТ «ОРІАНА» у поштових відділеннях. З актів здачі-прийому виконаних робіт вбачається, що роботи згідно вищевказаних договорів цивільно-правового характеру були виконані [PERSON] відповідно до умов договорів (а.с. 7-29). У відповідності до п. 2.1.3 договорів цивільно-правового характеру від 17.01.2015 року та 11.01.2016 року замовник зобов`язаний після завершення робіт прийняти їх та оплатити у строки і в розмірах, обумовлених договором. Згідно із п. 2.4.2 даних договорів виконавець має право вимагати вчасної і повної оплати виконаних і прийнятих замовником робіт. Відповідно до п. 3.1 зазначених договорів за виконані виконавцем та прийняті замовником роботи останній виплачує виконавцеві 600 грн. в місяць. З довідки №3 від 26.12.2017 року, виданої ДП «Калійний завод» ВАТ «ОРІАНА» вбачається, що розмір невилаченої [PERSON] заробітної плати становить 9359,71 грн. (а.с. 30). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі виконання певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначені послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором ( ч. 1 ст. 903 ЦК України). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості по договорах цивільно-правового характеру в сумі 9359,71грн. є обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тому, враховуючи кількість днів прострочення виконання зобов'язання, суд приходить до висновку, що в межах заявлених вимог за період з 01.01.2016 року по 25.12.2017 року з відповідача слід стягнути 3 % річних в розмірі 413,35 грн. (а.с. 31). За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. В межах заявлених позовних вимог, за період з січня 2016 року по листопад 2017 року інфляційні втрати становлять 1738,89грн. (а.с.31). Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по договорах цивільно-правового характеру в сумі 9359,71 грн., а також інфляційні втрати в сумі 1738,89грн. та 3 % річних в сумі 413,35 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 526, 625, 629, 901, 903 ЦК України,

Outcome: approved