Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на час навчання, посилаючись на таке. Позивач з відповідачем перебувала у шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, та він є студентом першого курсу Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський фаховий коледж спорту» на відділенні вільна боротьба з 01.09.2020р. У зв`язку з навчанням син потребує матеріальної допомоги, оскільки позивачка одна не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Крім того, позивач зазначила, що син [PERSON] часто їздить на змагання і йому потрібні гроші. Відповідач будучи здоровим та працездатним, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча працює та одержує пристойну заробітну плату. Виходячи з викладеного, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісяця починаючи з дня подання позову до закінчення [PERSON] навчання, але не довше ніж досягнення сином двадцятитрьохрічного віку. Заочним рішенням Вижницького районного суду від 22.04.2021 р. позов [PERSON] задоволено частково, а саме стягнуто з відповідача аліменти в сумі 2000 грн. щомісяця на час навчання сина, але не довше ніж до досягнення ним 23-річного віку. Не погоджуючись зі вказаним заочним рішенням відповідач подав заяву про його перегляд, посилаючись на те, що позивач не проживає з сином, і вона вже тривалий час перебуває за кордоном, та відповідач регулярно надає сину кошти. Ухвалою від 22.06.2021р. скасовано заочне рішення суду та призначено справу до розгляду. Відповідач надав відзив на позов, в якому позов не визнав, посилаючись на те, що позивач не має права на отримання аліментів на час навчання дитини, оскільки позивач вже тривалий час перебуває за кордоном та, відповідно до ст.181 СК України, не проживаючи з сином, не має право на отримання аліментів. Відповідач, у свою чергу, добровільно перераховує на ім?я сина кошти, що підтверджується чеками, які додано до відзиву. Та, крім того, вказує, що на утриманні відповідача перебуває батько [PERSON] , який являється особою пенсійного віку, будучи [INFO] , який переніс дві операції. Відповідач просив витребувати з Державної прикордонної служби інформацію про щодо перетинання кордону України позивачем для підтвердження тієї обставини, що позивач не проживає на території України вже тривалий час. На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою від 05.08.2021р. було задоволено клопотання [PERSON] та витребувано х Державної прикордонної служби інформацію про перетинання [PERSON] кордону України. В судове засідання 03.09.2021р. позивач та її представник не з?явились. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позов задовольнити. Зазначив, що, дійсно, позивач останні два роки перебуває за межами України у зв?язку зі скрутним матеріальним становищем та необхідністю заробляти кошти. Приїхати на територію України вона не може у зв?язку з інфекцією COVID-19. Разом з тим вона постійно проживає з сином, спілкується з ним по телефону та надає йому кошти. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не з`явився, надав заяву суду про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів не визнає, просив відмовити у задоволенні позову. Суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наданих документів та ухвалити рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису за відсутності учасників справи - не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з такого. Відповідно до ч.1, 3 ст. 199 СК України Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом установлено, що сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. (а.с.10). [PERSON] є студентом Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівський фаховий коледж спорту» і з 01.09.2020р. навчається на 1-му курсі денної форми навчання на відділенні вільна боротьба. Під час навчання [PERSON] знаходиться на неповному державному забезпеченні, стипендії не отримує, що підтверджується довідкою №184 від 13.10.2020 вказаного навчального закладу. (а.с.11) Згідно довідки №3712 від 30 грудня 2020р. Берегометської селищної ради Вижницького району (а.с.12) син [PERSON] , [INFO] , проживає разом позивачем [PERSON] , та перебуває на її утриманні. З листа Державної прикордонної служби України від 09.08.2021р. №91-29759/0/15-21 вбачається, що [PERSON] [INFO] , виїхала з території України 24.10.2019р. та більше на територію України не поверталась. Вказане означає, що позивач близько двох років знаходиться поза межами України та не проживає з сином [PERSON] . У зв?язку з цим позивач, з врахуванням норм ст.199 СК України не має права на отримання коштів на дитину на період навчання дитини. Аналізуючи вказаний лист Державної прикордонної служби України разом з довідкою №3712 від 30 грудня 2020р. Берегометської селищної ради Вижницького району, суд приходить до висновку, що довідка видавалась органом місцевого самоврядування без врахування обставин, які мають місце на час розгляду справи, а саме без врахування того, що позивач вже два роки відсутній на території України. Тому суд знаходить, що викладені в довідці обставини щодо того, що позивач проживає разом з сином [PERSON] не відображають дійсних обставин, що мають місце саме на час розгляду справи, ці обставини не підтверджується жодними іншими доказами, та більше того, вони спростовуються вказаним листом Державної прикордонної служби України. За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач відсутня на території України, суд знаходить, що позивач не довела своє право на звернення до суду з відповідним позовом та право на отримання аліментів. Крім того, позивач стверджуючи, що відповідач має постійне місце роботи - не надала суду докази про це. Крім того, з квитанції від 23.12.2020р. вбачається відповідач переказав на ім?я сина [PERSON] 13524 грн., з квитанції від 01.12.2020р. - 1500 грн. , з квитанції від 19.02.2021р. - 1000 грн., з квитанції від 06.01.2021р. - 3500 грн., з квитанції від 05.03.2021р. - 1000 грн., з квитанції від 17.03.2021р. - 1000 грн., з квитанції від 06.04.2021р. 3900 грн., та з квитанції від 21.04.2021р. - 1000 грн. Вказане означає, що відповідач здійснює утримання сина та надає йому кошти. За таких обставин, суд знаходить, що позов є необгрунтованим та у його задоволенні слід відмовити. При цьому суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні знаходиться батько [PERSON] , який досяг пенсійного віку та який переніс дві операції. Така позиція суду заснована на тому, що до матеріалів відзиву не додано жодного доказу на підтвердження того, що дійсно відповідач утримує батька (акти обстеження, довідки, квитанції тощо). Сама по собі виписка з медичної карти [PERSON] може свідчити виключно про стан його здоров?я. Разом з тим будь-якиї інформації, щодо того, що відповідач здійснює утримання батька після оперативного втручання - у даній виписці не зафіксовано. На підставі ст.199 СК України,

Outcome: dismissed