Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 24.01.2009 вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого має сина [PERSON] , [INFO] . У 2010 році шлюб було розірвано. Згідно з позовом відповідач взагалі ніколи не забезпечував свою дитину, участі у вихованні та житті сина не приймав, не цікавився його потребами та інтересами, у зв`язку з чим позивач вимушена була звернутися з відповідним позовом про стягнення аліментів. 07.12.2017 було відкрито виконавче провадження про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ј частини його доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 % прожиткового мінімуму на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 05.09.2017. На сьогоднішній день заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання сина складає 35744 грн. 62 коп. Всі питання, пов`язані з навчанням та лікуванням сина позивач завжди вирішувала та вирішне самостійно, а відповідач вже десять років навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Позовна заява містить вимогу про позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач не скористалася правом брати участь у судовому засіданні, в якому ухвалено рішення; представник позивача в окремо поданій заяві просила розглядати справу у її відсутність та наполягала на задоволенні позову. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність; позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. Представник третьої особи не скористався правом брати участь у судових засіданнях, в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутності. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, з 24.01.2009 сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.9). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.12.2010, яке набрало законної сили 04.01.2011, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.15). Факт несплати відповідачем аліментів на утримання дитини підтверджується довідкою заборгованості зі сплати аліментів у ВП 55325638, відповідно до якої заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , 2009 р.н., станом на 01.03.2019 становить 33744,62 грн. (а.с.10) Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 23.08.2019 року за № 4/4-892 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] », зробленого за результатом розгляду документів, що підтверджують обставини, внаслідок яких [PERSON] , [INFO] , залишився без піклування з боку батька у зв`язку із невиконанням ним батьківських обов`язків, та дослідження обставин з приводу того, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з невиконання батьком дитини батьківських обов`язків. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст. 76 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно ч. 7 ст.\~7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст.\~155\~СК України\~здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов`язків\~мають ґрунтуватися\~на повазі\~до прав\~дитини та\~її людської\~гідності. Батьківські права\~не можуть\~здійснюватися всупереч\~інтересам дитини. Відмова батьків\~від дитини\~є неправозгідною,\~суперечить моральним\~засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 1-4\~ст.\~150\~СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1\~ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Задовольняючи вимоги позову у повному обсязі, суд керується тим, що \~визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; відповідач визнав ухилення ним від виконання батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Відтак, ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини її батьком знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, тому суд, враховуючи наявні докази поведінки відповідача, які беззаперечно свідчать про ухилення батька від виконання своїх обов`язків, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved