Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаною позовною заявою, уточнивши яку просила визнати недійсним договір оренди земельної ділянки розміром 4,4471 га, кадастровий номер 1221887700:01:005:0893, розташовану на території Чкаловської сільської рада Криворізького району Дніпропетровської області, що укладено 10.07.2018 між орендодавцем [PERSON] , від імені якої діяв на підставі довіреності [PERSON] та [PERSON] , як орендарем, а також скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, прийняте державним реєстратором Коробка М.О. Крім того, позивач просила стягнути з відповідачів понесені нею за подання позовної заяви витрати зі сплати судового збору у сумі 1536,80 гривень. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказувала на те, що вона є власником земельної ділянки, яка розташована на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Між позивачем та відповідачем [PERSON] 04.11.2015 укладено договір оренди належної їй земельної ділянки площею 4,972 га, а також попередній договір купівлі-продажу цієї ж земельної ділянки. Вказаний договір підписаний сторонами, однак, при його укладенні сторони не досягли всіх істотних умов, визначених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», зокрема, земельній ділянці не було присвоєно кадастрового номеру, у зв`язку з чим, державна реєстрація права оренди не відбулася у встановленому законом або договором порядку, за актом приймання-передачі земельна ділянка не передавалася. Згідно з умовами договору оренди земельної ділянки від 04.11.2015, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається. Таким чином не розірвавши договір оренди від 04.11.2015 в установленому законом порядку, укладено договір оренди від 10.07.2018. При цьому, вказаний договір укладено [PERSON] , від імені позивача на підставі довіреності від 03.11.2015, якою позивач уповноважила його здійснювати представництво щодо земельної ділянки в державних органах та суді, проте не надавала права розпоряджатися належною їй земельною ділянкою, в т.ч., укладати договори оренди земельної ділянки, а отже договір оренди земельної ділянки від 10.07.2018 укладено [PERSON] від імені позивача, без згоди орендодавця з перевищенням повноважень. Довіреність від 03.11.2015 була посвідчена секретарем виконавчого комітету Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за реєстровим номером № [NUMBER] та не зареєстрована в Єдиному реєстрі довіреностей. Крім того, визначений договором від 10.07.2018 розмір орендної плати не відповідає вимогам законодавства України, оскільки плата за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) здійснюється у розмірі не менше 3% визначеної відповідно до законодавства вартості ділянки чи паю. Позивач стверджує, що грошові кошти в сумі 50000,00 гривень згідно з договором оренди від 10.07.2018, вона не отримувала. Також позивач вказувала, що 18.04.2016, у зв`язку з укладенням шлюбу вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », а відтак, громадянка України [PERSON] припинила свої права та обов`язки, так само, як і припинила свою дію довіреність від 03.11.2015, оскільки видавалася [PERSON] , а не [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та в присутності її представника, [PERSON] (а.с.10-14,129). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, що наведені у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник, [PERSON] , у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та пояснили, що договір оренди земельної ділянки укладено Трюхан О.В. від імені [PERSON] , на підставі виданої останньою довіреності від 03.11.2015., якою [PERSON] , уповноважила [PERSON] на представництво її інтересів з питань спірної земельної ділянки. На момент укладення договору оренди земельної ділянки від 10.07.2018, довіреність скасовано не було, а відтак підстав для визнання цього договору оренди недійсним немає. Відповідач [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористалася, повідомлена про день, час та місце судового розгляду справи у встановленому законом порядку (а.с.35,52,84,97а,112,128,134,175,190,195), клопотань та заяв з процесуальних питань, а також відзиву на позов не подавала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, [PERSON] у судовому засіданні надала пояснення про те, що нею, як секретарем Чкаловської сільської ради, на прохання місцевої мешканки, [PERSON] , 03.11.2015 посвідчено довіреність, відповідно до якої остання уповноважувала [PERSON] , відповідача у справі, бути її представником по питанню належної [PERSON] земельної ділянки, площею 4,972 га, розташованої на території Чкаловської сільської ради. Вказувала, що дана довіреність посвідчена нею на підставі діючого законодавства, зокрема, ст. 40 Закону України «Про нотаріат». Довіреність направлено до ДФ ДП «Національні інформаційні системи», однак відповіді про внесення її до реєстру на даний час до Чкаловської сільської ради не надходило. Окрім довіреності, 03.11.2015 нею також було посвідчено заповіт від імені [PERSON] , відповідно до якого, остання, на випадок своєї смерті зробила розпорядження щодо належного їй майна, а саме, земельну ділянку площею 4,972 га, заповіла [PERSON] , який у послідуючому було скасовано. Вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки довіреністю від 03.11.2015 [PERSON] не уповноважувала [PERSON] за укладення правочинів, зокрема, укладення договорів оренди земельної ділянки. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, КП ДОР «Криворізьке БТІ», [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Надала пояснення про те, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, працівником КП ДОР «Криворізьке БТІ», [PERSON] , здійснено реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,4471 га, кадастровий номер 1221887700:01:005:0893. Разом з тим, про обставини здійснення цієї реєстрації їй нічого не відомо. [PERSON] , згідно з наказом від 17.08.2018 № 70-к, звільнена з посади державного реєстратора. Також, посилаючись на ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зазначала, що державний реєстратор самостійно приймає рішення та втручання у його діяльність під час проведення реєстраційних дій забороняється, крім випадків, передбачених Законом. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, представників третіх осіб, дослідивши докази в справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості та достатності, встановивши характер спірних правовідносин та норму права, яка підлягає застосуванню до них, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачу, яка під час реєстрації шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.16), на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП № 113369, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3100 від 17.10.2001, належить земельна ділянка (пай № 8), розміром 4,972 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.65-66) [PERSON] довіреністю від 03.11.2015, що засвідчена секретарем Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, [PERSON] С.Я [PERSON] , уповноважила [PERSON] В [PERSON] (позивача у справі), бути її представником по питанню належної їй земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай № [NUMBER] ) 4,972 га, розташованої на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності (а.с.15). Також, у судовому засіданні встановлено, що на підставі вказаної довіреності [PERSON] було виготовлено на вказану земельну ділянку технічну документацію, присвоєно кадастровий номер 1221887700:01:005:0893, у зв`язку з чим, під час визначення меж, площа земельної ділянки змінилася з 4,972 га на 4,4471 га (а.с.19). Оскільки вказані обставини визнаються учасниками справи та суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, вони доказуванню не підлягають. [PERSON] , діючи на підставі довіреності від 03.11.2015, в інтересах [PERSON] , як орендодавця з одного боку, уклав договір оренди належної останній земельної ділянки, площею 4,4471 га, з кадастровим номером 122188700:01:005:0893, з [PERSON] , як орендарем, з іншого боку (а.с.17). Пунктами 4, 12 Договору визначено, що його укладено на 49 років, з правом передачі в суборенду. Як слідує з пункту 5 Договору, орендна плата внесена орендарем і отримана орендодавцем у розмірі 50000,00 грн одноразово перед підписання цього договору за весь період оренди земельної ділянки, а саме, за 49 років. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ч. 1 ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 125\~ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.22-23,79-80), державним реєстратором Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» Коробка М.О., на підставі рішення від 13.07.2018, індексний номер 42047294, здійснено державну реєстрацію права оренди земельної ділянки площею 4,4471 га, кадастровий номер 1221887700:01:005:0893. Представник позивача у судовому засідання наполягав на тому, що позивач [PERSON] , довіреністю від 03.11.2015 не уповноважувала [PERSON] на укладення від її імені правочинів, зокрема, договору оренди належної їй земельної ділянки, а довідавшись про існування такого, скасувала довіреність на представництво її інтересів щодо земельної ділянки, про що повідомила [PERSON] (а.с.21). Статтею 14\~Закону України\~«Про оренду\~землі» встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Згідно з ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини першої, третьої указаної норми матеріального права зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином законодавством встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто укладений правочин є дійсним якщо він не визнаний недійсним судом, або його недійсність не встановлена законом. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, третьою статті 237\~ЦК України передбачено, що представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. За статтею\~238\~ЦК України,\~представник може\~бути уповноважений\~на вчинення\~лише тих\~правочинів,\~право на\~вчинення яких\~має особа,\~яку він\~представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє, а також не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами (ч. 3 ст. 245 ЦК України). Як слідує зі змісту дослідженої у судовому засіданні довіреності від 03.11.2015, позивач уповноважила [PERSON] бути її представником по питанню належної їй земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай) 4,972 га, розташованої на території Чкаловської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, належної їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ДП № 113369, виданого 17.10.2001, в державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, у т.ч. у відповідній Державній реєстраційній службі України, у відповідному відділі Держземагенства, в судових органах України будь-якої ланки, з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачу, відповідача та/або третій особі, в тому числі, з правом підпису позовних заяв, у відповідних уповноважених органах нотаріату (а.с.15). Судом встановлено, що дана довіреність не містить таких повноважень представника [PERSON] , як укладення від імені [PERSON] правочинів, зокрема, укладення договорів оренди належної останній земельної ділянки. Відповідно, уклавши (підписавши) від імені [PERSON] договір оренди земельної ділянки від 10.07.2018, [PERSON] вийшов за межі повноважень, передбачених довіреністю від 03.11.2015. Відсутність у [PERSON] повноважень на укладення від імені [PERSON] правочинів підтверджується також і моментом посвідчення довіреності від 03.11.2015 саме секретарем сільської ради, оскільки довіреності на\~право розпорядження\~нерухомим майном має посвідчувати виключно нотаріус, що відповідає положенню ч. 3 ст. 244 ЦК України та ст. 40 Закону України «Про нотаріат». Позивач не схвалює правочин, - договір оренди земельної ділянки від 10.07.2018, укладений в її інтересах [PERSON] з [PERSON] . Таким чином, даний правочин не створює прав та обов`язків для осіб, які його уклали відповідно до положень ст. 241 ЦК України. Суд констатує, що неможливо вважати правочин схваленим на підставі доданих відповідачем доказів, а саме: копії розписки від 05.11.2015, де зазначено, що [PERSON] отримано від [PERSON] грошові кошти готівкою у сумі 50000,00 гривень, як повний розрахунок за належний їй земельний пай (Державний акт серії І-ДП № 113369), згідно з попереднім договором купівлі-продажу земельного паю № [NUMBER] (а.с.116-117). Позивач категорично заперечувала отримання нею грошових коштів в сумі 50000,00 грн від відповідача згідно з договором оренди земельної ділянки від 10.07.2018. Крім того, вказувала, що розмір орендної плати визначений у договорі, не відповідає вимогам законодавства України. Суд враховує, що належними доказами сплати коштів за оренду є: видатковий касовий ордер, виписаний орендарем та підписаний орендодавцем; видаткова накладна, підписана сторонами; довідка, видана податковою інспекцією, про наявність сплати коштів із земельного податку та оренди землі. Разом з тим, таких доказів відповідачем [PERSON] , як орендарем, суду не надано. Натомість, зі змісту вказаної розписки не вбачається розрахунку орендної плати, а зазначено, що кошти отримано на виконання умов попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, під час розгляду справи відповідач [PERSON] не довела належними і допустимими доказами належне виконання нею умов договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати, у будь-який спосіб, передбачений договором. Як встановлено судом, позивач [PERSON] не підписувала спірний договір оренди земельної ділянки, а отже не вступала в договірні відносини з орендарем [PERSON] . За таких обставин, слід дійти до висновку, що у позивача було відсутнє волевиявлення на укладення спірного правочину і укладення цього правочину не відповідало її волі, не погоджено нею суттєві умови договору, а тому, на підставі ст.ст. 203-215 Цивільного кодексу України, такий правочин є недійсним з моменту його укладення. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем доведено обставини, які є підставою для задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договору оренди землі від 10.07.2018, як такого, що вчинений з перевищенням представником повноважень без подальшого його схвалення повіреною особою та відсутності у довірителя волі та волевиявлення на укладення зазначеного договору. Оскільки суд приходить до переконання, що договір оренди земельної ділянки площею 4,4471 га, укладений 10.07.2018 між [PERSON] , в інтересах якої на підставі довіреності від 03.11.2015 діяв [PERSON] , та [PERSON] є недійсним, відповідно, державна реєстрація права оренди вказаної земельної ділянки має бути скасована. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] припинила свої права та обов`язки, через реєстрацією нею 19.04.2016 шлюбу та зміну прізвища на « [PERSON] », після чого і видана [PERSON] довіреність від 03.11.2015 втратила свою чинність, є безпідставними, як такі, що суперечать положенням ст. 25 ЦК України (цивільна правоздатність фізичної особи), ст. 248 ЦК України (припинення представництва за довіреністю), зі змісту яких слідує, що зміна фізичною особою прізвища, не є підставою припинення її правоздатності (здатність мати цивільні права та обов`язки), так само, як і не є підставою для припинення представництва за довіреністю. Суд також не бере до уваги посилання представника позивача, як на одну з підстав для визнання договору оренди земельної ділянки від 10.07.2018 недійсним, на наявність нерозірваного договору оренди земельної ділянки, який укладався 04.11.2015 між [PERSON] та [PERSON] , об`єктом якого була земельна ділянка, належна [PERSON] на підставі Державного акта на право приватно власності на землю серії І-ДП № 113389 від 17.10.2001. При цьому, суд виходить з наступного. Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції Закону від 05.04.2015), істотними умовами договору оренди землі є, серед іншого, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки). Оскільки належна [PERSON] земельна ділянка не мала кадастрового номеру, що також встановлено рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 18.12.2017, та в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає, договір оренди земельної ділянки від 04.11.2015 не можливо вважати укладеним та не створював для його учасників будь-яких прав та обов`язків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручи до уваги, що рішенням суду позовні вимоги задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з кожного із відповідачів, в рівних частинах, на користь позивача документально підтверджену суму судового збору, сплаченого за подання позову в розмірі 1536,80 грн, тобто, по 768,40 грн з кожного.

Outcome: approved