Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, покликаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 липня 2014 року вирішено стягувати з відповідача 700,00 грн. щомісячно на утримання сина, однак у зв`язку із тим, що син на даний час потребує більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку із його розвитком, для належного фізичного розвитку, призначеної судом суми не достатньо для утримання сина. Також син відвідує дитячий садок, за що нею сплачено у період з вересня 2014 року по 08 червня 2018 року 9794,32 грн. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, стягнути з відповідача 186718,00 грн. пені, 9794,32 грн. додаткових витрат на утримання дитини. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов заперечили, пояснили, що з відповідача стягують аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму дитини, що є більшим ніж 700,00 грн. Крім того, вважає, що не змінились жодні обставини, які можуть слугувати підставою збільшення розміру аліментів. Також вважає, що позивачем не роз`яснено необхідності проведення оплати дитячого садка. Вважає вимоги безпідставними, просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є дитиною сторін. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 25 липня 2014 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 700,00 грн. щомісячно до повноліття. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи матеріальне становище позивача та платника аліментів, який є працездатною особою, спроможний платити аліменти на утримання сина, а також те, що 700,00 грн. є недостатнім розміром аліментів для забезпечення сину рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є його обов`язком, як батька, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та змінити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] з 700,00 грн. щомісячно на 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно з довідкою та розрахунком Галицького ВДВС м. Львів ВП №44545406 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] становить 31192,61 грн. Внаслідок наведеного, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 31192,61 грн. пені, що становить 100 відсотків заборгованості. Також, згідно з ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №6-1489цс17 від 13 вересня 2017 року, відповідно до якої, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Однак, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача усієї оплати за дошкільний заклад у період з вересня 2014 року по 08 червня 2018 року у розмірі 9794,32 грн. є безпідставними, оскільки відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків рівномірно, незалежно від того, з ким з них проживає дитина, а відтак, суд вважає, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 4897,16 грн. додаткових витрат на утримання сина [PERSON] . Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: partial