Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення збитків та моральної шкоди. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, зазначила,що 15 серпня 2014 року між нею і [PERSON] був укладений договір оренди квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], на строк один рік. Згідно Договору оренди вона своєчасно передала відповідачу орендну плату у розмірі 6500 грн. та гарантійний платіж у розмірі 6500 грн. що загалом склало 13000 грн., та разом із чоловіком і своїми малолітніми дітьми переїхала жити у зазначену квартиру. Через чотири місяці відповідач повідомила їх про збільшення орендної плати. Вони не погодилися на такі умови, мотивуючи це тим, що договір оренди був укладений на строк на один рік, свої обов'язки за договором вони виконували у повному обсязі та своєчасно. Договором не передбачено збільшення орендної плати протягом дії договора, про що вона і повідомила відповідача. Зазначила, що відповідач ще неодноразово телефонувала їй та повідомляла про збільшення орендної плати. А 08.02.2014 року відповідач разом з чоловіком зявилися за адресою орендованої квартири та почали вимагати збільшення орендної плати та погрожували виселити. Оскільки в даній ситуації орендодавцем було створено некомфортні умови проживання, що полягали у дзвінках та візитах, позивач разом з сімєю почали пошук нової квартири та планували переїзд. 01.03.2015 року позивач разом з сімєю виїхали з орендованої квартири. Також заначила, що діями відповідача їй було завдано збитки, які полягає в наступному: у зв'язку з достроковим незаконним розірванням Договору Орендодавцем, вона була вимушений понести витрати на лікування дитини, яка захворіла саме в період та у зв'язку з вимушеним переїздом, витрати на переїзд та перевезення речей до іншої квартири, а також інші пов'язані з переїздом незаплановані витрати. Так, за виклик швидкої допомоги позивач сплатила 1 564 гривні 00 копійок. На лікування дитини, що було спричинено вимушеним переїздом в холодну пору року та іншими повязаним факторами, викликаним незаконними діями Орендодавця, було витрачено 1\~705 грн. 64 копійки. Також було сплачено за послуги перевезення речей 3 350 гривень 00 коп. На придбання речей повязаних з переїздом (коробки, пакувальний матеріал тощо) позивач витратила 2 507 грн. 29 коп. Крім цього Орендар сплатив за послуги генерального прибирання знову орендованої квартири 3\~300 грн. 00 копійок. Також позивач сплатила за послуги брокера з пошуку нової квартири для оренди 2\~500 грн. 00 коп. А загалом розмір збитків позивач оцінює на суму 14\~926 грн. 93 коп. Окрім цього позивачу також завдано моральну шкоду. Зокрема, моральна шкода була спричинена постійними дзвінками та візитами Орендодавця та сторонніх осіб з боку Орендодавця з приводу незаконного підвищення орендної плати, психологічного тиску та погроз, необхідності термінової та незапланованої зміни місця проживання,яку позивач оцінює у 20\~000 грн 00 копійок. А також просила стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 349 грн. 27 коп. В судове засідання позивач не зявилася, на попередніх засіданнях позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог та суду пояснила, що надала свою квартиру в оренду позивачу та її сімї для проживання. Однак позивач використовувала квартиру в якості офісу. Коли відповідач навідувалась в квартиру, то неодноразово помічала в квартирі сторонніх осіб. Окрім цього, вважає, що позивач порушила умови договору, а саме зробила переобладнання в квартирі: в зовнішній стіні пробито отвір в який було прокладено кабель інтернету, пошкоджено телевізор та газовий котел, у кімнаті позивач поставила два робочі столи, два стільці, тумбочку під ксерокс, два дивани. Також зауважила на те , що 01.02.2015 р. вона разом з чоловіком приїхали до квартири, та попередила позивача, що своїми діями вона порушує умови договору та вона буде змушена розірвати договір оренди. Як того вимагають умови договору оренди відповідач на договорі попередила позивача про розірвання договору оренди з 01.03.2015 року. Днів через 15 позивач зателефонувала відповідачу та пообіцяла, що буде виконувати умови договору, та не буде використовувати квартиру як офіс та попросила не розривати договору оренди. Відповідачка погодилась на пропозицію позивачки та 20 лютого 2015 року направила на імя позивача лист-повідомлення, про те що позивач разом з сімєю може проживати в квартирі до кінця дії договору. 28.02.2015 року позивач зателефонувала та повідомила про те, що вона та її сімя переїхали на іншу квартиру. Приїхавши до квартири відповідач отримала ключі від квартири та віддала завдаток позивачу. Вважає, що ніякого тиску на позивача не вчиняла, позивач добровільно вирішила виїхати з сімєю з квартири. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, їх представників, свідків як зі сторони позивача так і зі сторони відповідача, повно та всебічно зясувавши обставини в справі, обєктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні 15.08.2014 року між орендодавцем [PERSON] та орендатором [PERSON] був укладений договір оренди квартири [ADDRESS]. Строк дії договору встановлено по 31.08.2014 року, з щомісячною орендною платою у розмірі 6500 гривень, та зобов'язанні наймача своєчасно\~\~сплачувати комунальні послуги. Підставами дострокового розірвання договору вказано,що договір припиняється за вимогою однієї із сторін у випадку порушення умов даного договору чи згоди сторін, про що вони зобовязані попередити один одного не пізніже ніж за 1 місяць до моменту закінчення даного договору. Орендодавцем було передано орендатору житлове приміщення яке вказано в договорі, а наймачем внесена сума оплати за місяць наперед і внесена оговорена сума залогу. Таким чином договір оренді було укладено, і він почав дію, відповідно до\~\~ст.ст. 810-813 ЦК України. Через чотири місяці після укладення договору\~\~[PERSON] попередила [PERSON] про те, що у зв'язку із з тим що остання порушує умови договору, вона розриває договір, і вимагає у визначений місячний термін покинути жиле приміщення. Між сторонами виникли у зв'язку із незгодою [PERSON] на розірвання договору конфлікти. 01.03.2015 року позивач та члени її сім'ї покинули орендовану квартиру, повернули ключі від квартири та отримали від відповідача 6500 гривень - сплачену раніше залогову суму. Пунктом 6.2 укладеного між сторонами договору оренди жилого приміщення передбачено дострокове розірвання цього договору за вимогою однієї із сторін у випадку порушення умов даного договору чи згоди сторін, з попередженням один одного не пізніше ніж за один місяць до його розірвання. . Звільнення позивачем спірного приміщення свідчить про згоду щодо дострокового розірвання договору оренди. Таким чином судом встановлено, що на час розгляду справи, договір оренди укладений 15.08.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був фактично і юридично розірваний сторонами, тому правових підстав вважати його дійсним немає. Ст. 652 ЦК України\~\~встановлена можливість дострокового розірвання договору у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору. Судом визнається, що вказаний договір було розірвано саме за вимогою орендодавця [PERSON], і що представником відповідача не було доведено у судовому засіданні, про те, що підставами розірвання договору були порушення його умов з боку позивача. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі; витрати, які б особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Дослідивши склад збитків, про стягнення яких подано позов, суд не вважає їх збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. Витрати, здійснені позивачем, не є витратами, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також, не є витратами, які б особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. З боку позивача, у судовому засіданні, не надано жодного належного доказу спричинених їй збитків після розірвання договору оренди -\~\~не надано нового договору оренди іншого приміщення,; не надано доказів звернення до агентств нерухомості пов'язаних із пошуком іншого житлового приміщення; немає доказів понесених витрат, пов'язаних із переселенням. Надані квитанції судом не приймаються як належний доказ, оскільки квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 не є належним доказом перевезення речей саме з квартири відповідача. Тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди у зв'язку із порушенням умов договору з боку відповідачки та розірвання договору, судом приймається до уваги те, що у договорі оренди квартири, якій укладено 15.08.2014 року не зазначені умови відповідальності за розірвання договору, та не визначена можливість стягнення моральної шкоди. Приймаючи до уваги, що у даному випадку, підставою вимог про стягнення моральної шкоди, є саме порушення умов договору відповідачем, у суду немає правових підстав задоволення таких вимог. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, присуджується судом стороні, на користь якої ухвалено рішення. В даному випадку, у зв'язку з відмовою у задоволенні вимог позивача судом також відмовлено у стягненні понесених позивачкою судових витрат.

Outcome: dismissed