Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS]. Бабуся склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла йому, а він у свою чергу прийняв спадщину за нею, оскільки на момент відкриття спадщини проживав разом із бабусею, про відмову від спадщини не заявляв. Також спадщину за бабусею прийняла його мати - [PERSON], однак він є єдиним спадкоємцем за заповітом. Спадковий будинок належав [PERSON] на праві власності, вона була головою домогосподарства. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок він звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. На підставі наведеного просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання позивач не з'явився, однак подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив такі задовольнити. Представник відповідача у підготовче судове засідання також не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради та визнав позовні вимоги. У підготовче судове засідання [PERSON] як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, проти позову не заперечила. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла бабуся позивача - [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого повторно Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатської області 14 листопада 2018 року (а. с. 6, 14, 15, 26). Також встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, яким належний їй житловий будинок, розташований у [ADDRESS], заповіла своєму онуку - позивачу [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Т.Реметівської сільської ради Перечинського району [PERSON] 30 вересня 1998 року та зареєстрованого у реєстрі за № 30 (а. с. 13, зворот). Крім цього встановлено, що згідно довідок виконкому Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1184/02-27 від 27 листопада 2018 року та №366/02-27 від 26 березня 2019 року головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] (після перейменування та упорядкування поштових адрес) була [PERSON], яка померла [INFO] (а. с. 17, 18). Разом з цим, як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 55803832 від 10 квітня 2019 року спадкова справа відносно спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], відсутня. Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №151329305 від 27 грудня 2018 року підтверджує відсутність відомостей щодо права власності на будинок [ADDRESS] (а. с. 25, 36, 37). Як роз'яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним для вирішення вказаного позову застосувати норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. ст. 524, 525, 529 ч. 1 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Так, згідно довідки виконкому Т.Реметівської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 02-31/108 від 20 листопада 2018 року [PERSON], як померла [INFO], дійсно була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і на день її смерті у даному будинку були зареєстровані та постійно проживали [PERSON] та [PERSON] (а. с. 16), а відтак відповідно до ст. 549 ЦК УРСР фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, тобто прийняли спадщину. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу № 13/01-16 від 31 січня 2019 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS], оскільки примірник Свідоцтва про право власності від 15 жовтня 1973 року, що виданий [PERSON], в інвентаризаційній справі відсутній, а також відсутня інформація про право власності на вказаний будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 27). Як роз'яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 3.1. Листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Так, у судовому засіданні встановлено, що оскільки [PERSON] будучи спадкоємцем за заповітом прийняв спадщину за [PERSON], так як у встановлений законом строк згідно ст. 549 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ст. 527 ЦК Української РСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved