Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням посилаючись на те, що позивач [PERSON], являється власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07.02.1994 року. Відповідно до домової книги за вказаною вище адресою з 28.05.1999 року зареєстрована дружина сина позивачки [PERSON], яка є відповідачкою по справі та з якою останній проживав в домоволодінні. Однак з січня 2018 року відповідачка перестала проживати в будинку, оскільки припинили сімейні відносини з сином та розірвали шлюб. На сьогоднішній час відповідач проживає в іншому місті, але добровільно виписуватися з домоволодіння не бажає. Позивач має намір продати будинок, але реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє її можливості повноправно користуватися і розпоряджатися своїм майном. Оскільки відповідач вже більше року не проживає в будинку позивача, остання змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 14.03.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 02.04.2019 року. 02.04.2019 року підготовче судове засідання було відкладено на 22.04.2019 року в зв'язку з неявкою відповідач, на адресу суду повернулося поштове відправлення з відмітною «адресат відсутній». 22.04.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 13.05.2019 року, відповідач не з'явилася, повідомлена належним чином, шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада» від 02.04.2019 року. 13.05.2019 року в судове засідання позивач [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з обставин викладених в позовній заяві, додавши, що відповідач вже більше року не проживає в її будинку, місце її перебування не відомо, має намір продавати будинок, а при нотаріальному продажі покупці бажають виписати всіх мешканців. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відзив до суду не подала. Вважається належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою про вручення судової повістки від 22.04.2019 року (а.с.40). Заяв та клопотань до суду не надіслала. З клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не зверталася. Представник Новоукраїнської міської ради в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.06.1990 року за №987 (а.с. 9). Згідно відомостям домової книги в будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] (а.с.17-18). Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача, відповідач [PERSON] не проживає [ADDRESS], оскільки припинила сімейні відносини та розірвала шлюб з сином позивача та відмовляється добровільно зніматися з реєстрації даного домоволодіння, яке позивач бажає продати, але реєстрація відповідача позбавляє її можливості повноправно здійснювати свої права як власника. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. В даному випадку, якщо особа, яка не є членом сімї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житла має можливість в будь-який час може звернутись до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Така позиція, поміж іншим, була висловлена і в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16. Законодавством не передбачене збереження права користування житлом за особою, яка хоч і правомірно вселилась у будинок, але на час розгляду справи перестала бути членом сім'ї власника (правова позиція ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19) В даному випадку суд керується положеннями ст. 391 ЦК України, в якій зазначається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання регулюються спеціальним нормативно-правовим актом, а саме: Законом України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за нормами ст. 7 якого, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до правової позиції ВС/КЦС,справа № 357/7940/16-ц, 27.02.19, яка є обов'язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Відповідно до акту обстеження житлово побутових умов гр. [PERSON] виданого виконавчим комітетом Новоукраїнської міської ради від 08.02.2019 року №143/02-31 в тому, що депутатом Новоукраїнської міської ради [PERSON] було проведено обстеження житлово побутових умов гр. [PERSON] [INFO], яка є власницею домоволодіння в [ADDRESS], встановлено, що в даному домоволодінні зареєстровані син позивача [PERSON], [INFO] та колишня невістка [PERSON], [INFO], [PERSON] проживає за вказаною адресою, а [PERSON] зі слів сусідів не проживає з 10.01.2018 року, тобто відсутня протягом тривалого часу (а.с.11). Отже суд встановив, що позивачка, яка бажає продати будинок позбавлена права вільно, на власний розсуд розпоряджатись своїм майном, що є порушенням її права власності. Суд вважає, що реєстрація відповідача у зазначеному будинку перешкоджає власнику будинку у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із статтями 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідач не проживає в спірному будинку більше року ( з січня 2018 року), із заявами до поліції, що їй чинять перешкоди в користуванні спірним будинком не зверталася, що підтверджується довідкою № 531/128-19, виданої Новоукраїнським ВП ГУНП в Кіровоградській області від 08.02.2019 року (а.с.10). Отже, судом встановлено, що відповідача, яка доводиться колишньою невісткою позивачу та з якою між її сином припиненні сімейні відносини, у житловому будинку №133 по вул. Покровська в м.Новоукраїнка Кіровоградської області, що належить на праві приватної власності позивачу, більше року (з січня 2018 року) не проживає, про причини відсутності за місцем реєстрації понад один рік суду не повідомила, із заявами до поліції, що їй чинять перешкодив користуванні житлом не зверталася. Судом не встановлено обставин, щоб позивачка здійснювала заходи по її вселенню до будинку чи позивачка створювала перешкоди у її проживанні, як встановлено відповідачка розлучилася із сином позивачки та проживає в іншому місці, будучи належним чином повідомлена про час розгляду справ на розгляд не з'явилася, не подала відзив та будь-які заперечення, щодо позовних вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність поважних причин відсутності відповідачки за місцем реєстрації. У зв'язку з наведеним, суд приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідачка втратила право користування житловим будинком позивача та добровільно не здійснює дії щодо зняття з реєстрації свого місця проживання, що обмежує останню у розпорядженні належним їй будинком. Судові витрати позивачка просила залишити за нею.

Outcome: approved