Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач послалася на наступне. Позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей стало те, що відповідач, батько дітей матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку надає, а саме 500,00 грн. на кожну дитину, однак на даний час даних коштів на утримання дітей не вистачає, на прохання збільшити розмір аліментів, відповідач відмовився. У звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дітьми повноліття. Позивачка у судове засідання не зявилась, просила справу розглядати у її відсутність, на позовних вимогах наполягала, про що надала письмову заяву. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме згоден сплачувати аліменти у розмірі 833,00 грн. щомісячно на кожну дитину, надав також заяву, в якій просив слухати справу у його відсутність. Оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання згідно з ч. 3 ст.218 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Позивач та відповідач мають спільних дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти проживають разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сімї. Як вбачається з довідки, виданої УОЗМСН в Ширяївському районі, позивач отримає соціальну допомогу у розмірі 2500,00 грн. Згідно з наданих відповідачем копій квитанцій, він сплачує позивачу кошти на утримання дітей, в середньому розмірі 1500,00 грн. на місяць. Відповідно до довідки про доходи, відповідач офіційно працевлаштований, працює в ТОВ «АГРОЮНА» з 02.05.2018 року на посаді тракториста, середній заробіток до виплати складає 3800,00 грн. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у \~твердій грошовій сумі.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Батьки зобовязані піклуватися про стан здоровя дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обовязків батьків щодо виховання та розвитку дитини, повязане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно із ч. 7\~ст. 7 СК України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. Статтею 3 цієї Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, з безумовним врахуванням інтересів дітей, з метою захисту прав дітей, суд вважає за доцільне позов задовольнити частково, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а далі у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення меншими дітьми повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Виходячи з такого та беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі суд приходить до висновку про необхідність стягнення судового збору з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 гривень. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial