Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи позовні вимоги тим, що в травні 2021 року позивач дізналася, що на грошові кошти, що містяться на її відкритих рахунках, накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький). Ознайомившись з отриманими матеріалами виконавчого провадження [PERSON] дізналася, що згідно виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. №1047 від 15.01.2021 року, відповідач отримав право вимоги до неї від ТОВ «Фінансова компанія управління активами», на підставі відступлення права вимоги за договором факторингу №18102020-ФК від 18.10.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №1/Д від 15.10.2020 року, якому в свою чергу ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору факторингу №408/К від 27.04.2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором №007-01020-300313 від 30.03.2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] . Позивач зазначає, що дійсно в 2013 році між нею та ПАТ «Дельта Банк» було укладено кредитний договір, проте грошові кошти повернуті вчасно. Також, первинний кредитор жодного разу не звертався до неї з претензією щодо наявності заборгованості по кредиту. Про укладення договорів відступлення прав вимоги позивач не повідомлялась. Крім того, у виконавчому написі зазначено про нарахування їй заборгованості за штрафами і пенею в розмірі1125,00 грн. в період 26.04.2018 року по 15.01.2021 року, тобто нараховано такі штрафні санкції уже в період дії карантину. Враховуючи викладене вище, [PERSON] змушена була звернутися до суду з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 06 липня 2021 року заяву представника позивача [PERSON] [PERSON] задоволено та забезпечено позов шляхом зупинення стягнення,\~що проводиться\~на підставі\~виконавчого напису\~№1047,\~вчиненого 15.01.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенко\~Євгеном Михайловичем,\~що перебуває\~на виконанні\~старшого державного\~виконавця Центральний\~відділ державної\~виконавчої служби\~у місті\~Вінниці Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Хмельницький)\~Кушніром Миколою\~Григоровичем ВП\~№65184928\~про стягнення\~з [PERSON] \~(ідентифікаційний\~номер [NUMBER] )\~на користь\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«ФІНПРОМ МАРКЕТ»\~заборгованості в\~розмірі 5709,47\~гривень, до ухвалення\~рішення у\~справі. В судове засідання представник позивача не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та позивача, підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги [PERSON] в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з Товариства судового збору за подання позовної заяви в розмірі 0 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України) та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227 грн. (інші 50 відсотків судового збору повертаються позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України) інші вимоги позивача, такі як стягнення орієнтовних судових витрат в розмірі 5000 грн. не визнаються. Вимогу позивача в частині стягнення 5000,00 грн. слід залишити без задоволення, оскільки розподіляючи судові витрати між сторонами у справі необхідно врахувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи. Також представником відповідача було надіслано до суду клопотання про врегулювання спору за участю судді та про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 1907,00 грн. Слід відзначити, що підстави для застосування процедури врегулювання спору за участю судді не виникли, оскільки таке клопотання було подано лише відповідачем, згода позивача щодо врегулювання спору таким чином в матеріалах справи відсутня. Крім того, в клопотанні відповідач пропонує позивачу сплатити частину боргу, тоді решта заборгованості буде списана. Проте, в позовній заяві [PERSON] повідомляє, що грошові кошти за кредитним договором нею повернуті вчасно; первинний кредитор жодного разу не звертався до неї з претензією щодо наявності заборгованості, а про укладення договорів відступлення прав вимоги вона не повідомлялась, тобто заперечує факт наявності таких боргових зобов`язань. Щодо визнання\~відповідачем позову,\~то суд\~звертає увагу\~на те,\~що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» визнає позовні вимоги лише частково, оскільки не погоджується з сумами судових витрат, які підлягають відшкодуванню та відсутністю заборгованоста за кредитним договором. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Третя особа\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено,\~що 15.01.2021\~року приватний\~нотаріус Київського\~міського нотаріального\~округу Остапенко\~Євген Михайлович\~вчинив виконавчий\~напис,\~зареєстрований в\~реєстрі за\~№ 1047,\~яким стягнуто\~з [PERSON] невиплачені в\~строк грошові\~кошти на\~користь Товариства\~з обмеженою\~відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №18102020-ФК від 18 жовтня 2020 року, якому в свою чергу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанас» відступлено право вимоги на підставі договору факторингу №1/Д від 15 жовтня 2020 року, якому в свою чергу Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» на підставі договору факторингу №408/К від 27 квітня 2018 року відступлено право вимоги за кредитним договором №007-01020-300313 від 30 березня 2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», стягнувши з [PERSON] за період з 26.04.2018 року по 15.01.2021 року включно, суму у розмірі: 3028,23 грн. заборгованості за тілом кредиту; 1506,24 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами; 1125,00 грн. заборгованості за нарахованою та несплаченою пенею; 50,00 грн. - плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 5709,47 грн. (а.с. 7). Слід відзначити, що колишнє прізвище позивача було « [PERSON] » (а.с. 40-42). Вказаний виконавчий\~напис перебував\~на примусовому\~виконанні у\~старшого державного\~виконавця Центрального відділу\~державної виконавчої\~служби у\~місті Вінниці\~Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Хмельницький)\~Кушніра М.Г.\~ВП №65184928,\~що підтверджується\~постановами:\~про відкритя\~виконавчого провадження\~від 30.04.2021\~року;\~про розмір\~мінімальних витрат\~виконавчого провадження\~від 11.05.2021\~року;\~про стягнення\~виконавчого збору\~від 11.05.2021\~року;\~про арешт майна боржника від 11.05.2021 року; про арешт коштів боржника від 11.05.2021 року (а.с. 9, 10, 11, 12, 13). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). За змістом ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 вказаного вище закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Тобто, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таке вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172. З моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно. 10.12.2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року№662 визнано незаконним та нечинним, зокрема розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на не посвідченому нотаріально кредитному договорі. Тобто, виконавчий напис було вчинено 15.01.2021 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року в справі № 826/20084/14. Укладений між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. При цьому, представлену нотаріусу заборгованість не можна вважати безспірною, оскільки судом встановлено, що позивач заперечує сам факт наявності заборгованості за кредитним договором, посилається на те, що вона грошові кошти повернула вчасно. Також, первинний кредитор жодного разу не звертався до неї з претензією щодо наявності заборгованості по кредиту. Про укладення договорів відступлення прав вимоги вона не повідомлялась. Крім того, у виконавчому написі зазначено про нарахування їй заборгованості за штрафами і пенею в розмірі1125,00 грн. в період 26.04.2018 року по 15.01.2021 року, тобто нараховано такі штрафні санкції уже в період дії карантину. Таким чином, грошова вимога стягувача не є безспірною, а також нотаріусом не було перевірено факт направлення та отримання позивачем вимоги, а тому підстави для її стягнення шляхом видачі виконавчого напису нотаріуса були відсутні. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Встановленні вище обставини є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1362,00 грн. (а.с. 22, 28), тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, сума сплаченого судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн., то вона підлягає задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду\~на підтвердження\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу позивачем\~наданий договір\~про правову допомогу №01-01/06/21 від 01.06.2021 року (а.с. 104-108), ордер (а.с. 19), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 20), детальним описом робіт (наданих послуг) від 12.10.2021 року (а.с. 103) та квитанція до прибуткового касового ордера б/н від 01.06.2021 року на суму 5000,00 грн. (а.с. 21). Представником відповідача не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо неспівмірності витрат позивача на правничу допомогу. Судом установлено, що дані витрати понесені з розглядом цієї справи, витрати є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), справа має для позивача важливе значення. Тому, суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, відтак підлягає стягненню у повному обсязі з відповідача на користь позивача, у зв`язку з задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved