Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після померлої матері [PERSON] [INFO] . Позивач проживала разом із померлою матір`ю до дня її смерті без реєстрації за адресою: Полтавська обл., Полтавський район, с. Гаврилки. Після смерті матері позивач не зверталась до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини, оскільки належне майно спадкодавця було відчужене нею дочці на підставі договору дарування за час життя. Про інше майно позивачці не було відомо. 08.06.2020 року до позивача звернулось ПП Альфа-Капітал з повідомленням, що за час життя [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) площею 4,9 умовних кадастрових гектарів в межах земель Агрооб`єднання Зоря, а також запропонувало використати право на отримання у приватну власність земельну ділянку у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . Так, після смерті матері [PERSON] [INFO] позивачеві у 2020 році стало відомо, що вона набула право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовним розміром 4,9 умовних кадастрових гектарів на підставі розпорядження Полтавської райдержадміністрації №167 від 28.03.1997 року. У виписці із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зазначено про наявність сертифікату серії ПЛ №0294426 від 29.09.1997 р. Сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавцем втрачено, тобто у позивача він відсутній. Згідно відповіді за вих. №401/42-21 від 20.09.2021 р. ГУ Держгеокадастру у Полтавській області [PERSON] виділено земельну частку (пай) у порядку розпаювання Агрооб`єднання Зоря. У списках членів ВАТ Полтавське, що мають право на отримання земельної частки (паю) та відповідно у виписці із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зареєстровано за №426. Згідно викопіювання Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області за [PERSON] рахується земельна частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,03 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, клітинка №392. Таким чином, після смерті матері залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 4,9 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У зв`язку з тим, що матір позивача набула право на земельну частку (пай), але не оформила за час життя право власності на земельну ділянку, тому позивач не могла прийняти спадкове майно. Позивач особисто не знала про існування права на земельну частку (пай), яке виникло у її матері. 17.06.2020 р. позивач звернулася до державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. Внаслідок чого позивачеві надано довідку за вих. №02-14/598 від 17.06.2020 р. про те, що спадкова справа після померлої метрі [PERSON] не відкривалась. Інформація про наявність спадкоємців в порядку ст. 1268 ЦК України відсутня. Земельна ділянка [PERSON] знаходиться на території Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, а отже вона розпорядником даної земельної ділянки. Спадкодавець [PERSON] не оформила право власності у зв`язку із фізичною смертю про що свідчить відсутність правовстановлюючого документу. У зв`язку із відсутністю сертифіката про право на земельну частку (пай) позивач позбавлена можливості отримати у приватну власність спадкове майно. У 2020 р. позивач звернулася до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про виділення їй в натурі земельної частки (паю) як спадкоємцю після померлої матері [PERSON] , але їй відмовили у зв`язку із відсутністю сертифіката про право на земельну частку (пай) та повідомили, що позивач може вирішити питання щодо успадкування земельної ділянки у судовому порядку, а також надали викопіювання належної земельної частки (паю) померлій. У викопіюванні місця розташування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області зазначено, що земельна ділянка [PERSON] розташована № клітинки 392 та площею 5,03 га. У відповідності до виписки із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вказано що на ім`я [PERSON] виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) на серії ПЛ №0294426 на підставі розпорядження Полтавської райдержадміністрації №167 від 28.03.1997 р. Відмітка про отримання спадкодавцем даного сертифікату зазначена. Таким чином, спадкодавець [PERSON] втратила сертифікат на право на земельну частку (пай). У позивача відсутній правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) площею 4,9 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За адвокатським запитом адвоката Іванової О.І. позивач намагалася отримати оригінал сертифікату про право на земельну (частку) пай та відповідно звернулася до Полтавської районної державної адміністрації, а також до відділу у Полтавському районі Міськрайонного управління у Полтавському районі та м. Полтаві ГУ Держгеокадастру у Полтавській області. Державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. повідомлено, що необхідності у відкритті спадкової справи немає, оскільки у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу буде відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та запропоновано звернутися до суду по суті та визнавання права в порядку спадкування. За таких обставин позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати право на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування за законом. В судове засідання позивачка та її представниця адвокат Іванова О.І. не з`явилися, надіславши на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та прохали задовольнити. Від представника відповідача Новоселівської сільської ради Полтавського району Полтавської області до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Від представника відповідача Полтавської районної державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , про що 19.05.2003 року видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.12.1963 року. Прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу, Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03.03.2020 року. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після померлої матері. Позивач проживала разом із померлою матір`ю до дня її смерті без реєстрації за адресою: Полтавська області, Полтавський район, с. Гаврилки. Після смерті матері позивач не зверталась до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини, оскільки належне майно спадкодавця було відчужене нею дочці на підставі договору дарування за час життя. Про інше майно позивачці не було відомо. 08.06.2020 року до позивача звернулось ПП Альфа-Капітал з повідомленням, що за час життя [PERSON] отримала право на земельну частку (пай) площею 4,9 умовних кадастрових гектарів в межах земель Агрооб`єднання «Зоря», а також запропонувало використати право на отримання у приватну власність земельну ділянку у порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] . Так, після смерті матері [PERSON] [INFO] позивачеві у 2020 році стало відомо, що вона набула право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва орієнтовним розміром 4,9 умовних кадастрових гектарів на підставі розпорядження Полтавської райдержадміністрації №167 від 28.03.1997 року. У виписці із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зазначено про наявність сертифікату серії ПЛ №0294426 від 29.09.1997 р. Сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавцем втрачено, тобто у позивача він відсутній. Згідно відповіді за вих. №401/42-21 від 20.09.2021 р. ГУ Держгеокадастру у Полтавській області [PERSON] виділено земельну частку (пай) у порядку розпаювання Агрооб`єднання «Зоря». У списках членів ВАТ Полтавське, що мають право на отримання земельної частки (паю) та відповідно у виписці із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) зареєстровано за №426. Згідно викопіювання Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області за [PERSON] рахується земельна частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,03 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, клітинка №392. Таким чином, після смерті матері залишилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) площею 4,9 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У зв`язку з тим, що матір позивача набула право на земельну частку (пай), але не оформила за час життя право власності на земельну ділянку, тому позивач не могла прийняти спадкове майно. Позивач особисто не знала про існування права на земельну частку (пай), яке виникло у її матері. 17.06.2020 р. позивач звернулася до державного нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори Замулко Л.В. Внаслідок чого позивачеві надано довідку за вих. №02-14/598 від 17.06.2020 р. про те, що спадкова справа після померлої метрі [PERSON] не відкривалась. Інформація про наявність спадкоємців в порядку ст. 1268 ЦК України відсутня. Земельна ділянка [PERSON] знаходиться на території Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області, а отже вона розпорядником даної земельної ділянки. Спадкодавець [PERSON] не оформила право власності у зв`язку із фізичною смертю про що свідчить відсутність правовстановлюючого документу. У зв`язку із відсутністю сертифіката про право на земельну частку (пай) позивач позбавлена можливості отримати у приватну власність спадкове майно. У 2020 р. позивач звернулася до Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області про виділення їй в натурі земельної частки (паю) як спадкоємцю після померлої матері [PERSON] , але їй відмовили у зв`язку із відсутністю сертифіката про право на земельну частку (пай) та повідомили, що позивач може вирішити питання щодо успадкування земельної ділянки у судовому порядку, а також надали викопіювання належної земельної частки (паю) померлій. У викопіюванні місця розташування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Рунівщинської сільської ради Полтавського району Полтавської області зазначено, що земельна ділянка [PERSON] розташована № клітинки 392 та площею 5,03 га. У відповідності до виписки із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вказано що на ім`я [PERSON] виготовлено сертифікат на право на земельну частку (пай) на серії ПЛ №0294426 на підставі розпорядження Полтавської райдержадміністрації №167 від 28.03.1997 р. Відмітка про отримання спадкодавцем даного сертифікату зазначена. Таким чином, спадкодавець [PERSON] втратила сертифікат на право на земельну частку (пай). У позивача відсутній правовстановлюючий документ на право на земельну частку (пай) площею 4,9 умовних кадастрових гектарів для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян І юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Згідно Указу Президента України №720/95 від 08.08.1995 р., установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Згідно п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16,05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради. Рунівщинська сільська рада Полтавського району Полтавської області ввійшла до Новоселівської об`єднаної територіальної громади та відповідно передала їй майно, повноваження тощо. Землі комунальної власності Рунівщинської сільської ради перейшли до Новоселівської сільської ради та відповідно місцезнаходження земельної ділянки спадкодавця [PERSON] є територія Новоселівської сільської ради. Таким чином, належним відповідачем є Новоселівська сільська рада Полтавського району Полтавської області. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Захист прав на отримання земельних часток (паїв) при втраті сертифікату на земельну частку (пай), за аналогією закону здійснюється в порядку ст. 392 ЦК України, яка передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності - шляхом пред`явлення позову про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 2-5 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. Отримати оригінал або дублікат свідоцтва про право на земельну частку (пай) позивач не має можливості та відповідно не має можливості реалізувати своє право на земельну ділянку у порядку спадкування, тому у відповідності до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права на земельну частку (пай). Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право спадкоємців на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі частинами 9, 10 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз`яснено в п 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (саме оригіналом, а не копією). Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ст. 1 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved