Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачки з даним позовом. Посилалася в позові на те, що [PERSON] з 27.03,2010 року по 25.09.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.09.2012 року шлюб між ними був розірваний. Під час шлюбу в них народилася дитина: [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом з матір'ю. На сьогоднішній день дитина знаходиться повністю на її утриманні, аліменти або будь яку матеріальну допомогу, відповідач не сплачує. Нею було створено всі необхідні умови для проживання та нормального гармонійного розвитку особистості дитини в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Син відвідує платну школу, за яку мною своєчасно здійснюються розрахунки. Вчителі стверджують, що дитина має високу успішність, добра, чуйна вихована, відповідальна. Вихованням, оздоровленням, лікуванням та розвитком сина вона займається самостійно, що підтверджується договорами, довідками та розрахунками. Просить визначити місце проживання малолітнього сина з нею. В судовому засіданні позивач так його представник в залі судового засідання свій позов підтримали повністю. Надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Просили позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази які були у справі суд вважає, що позов обґрунтований, і підлягає задоволенню. Третя особа служба у справах дітей в зал судового засідання не з»явилися. Направили письмовий висновок №105/01-273/В-140 від 05.02.2019 року в якому вказано про доцільність встановлення місця проживання дитини разом з матір»ю. Суд дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, висновок органу опіки і піклування приходить до висновку, що позов обгрунтованний і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] з 27.03,2010 року по 25.09.2012 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12.09.2012 року шлюб між ними був розірваний. Під час шлюбу в них народилася дитина: [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом з матір'ю. На сьогоднішній день дитина знаходиться повністю на її утриманні, аліменти або будь яку матеріальну допомогу, відповідач не сплачує. Нею було створено всі необхідні умови для проживання та нормального гармонійного розвитку особистості дитини в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Син відвідує платну школу, за яку мною своєчасно здійснюються розрахунки. Вчителі стверджують, що дитина має високу успішність, добра, чуйна вихована, відповідальна. Вихованням, оздоровленням, лікуванням та розвитком сина вона займається самостійно, що підтверджується договорами, довідками та розрахунками. Згідно до висновку Органу опіки та піклування Печерського району в м.Києві державної адміністрації №105/01-273/В-140 від 05.02.2019 року в якому вказано про доцільність встановлення місця проживання дитини разом з матір»ю. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона перебуває. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними абозаконодавчими органами, першочергова увага надається якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, держави-учасниці зобов'язали поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я і сімейні зв'язки, які передбачені законом, не допускаючи протизаконного втручання. Згідно ст. 12 Конвенції про права дитини від 20 листопаду 1989 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно Декларації прав дитини від 20 листопаду 1959 року, дитині законом і іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволяли б ій розвиватися фізично, розумово, етично, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинне бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини. На підставі наведеного та

Outcome: approved