Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості, інфляйційних втрат та штрафних санкцій у вигляді пені, посилаючись на те, що між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача в борг грошові кошти на умовах повернення у визначений строк. Проте, відповідач обов'язок порушив у визначений строк грошові кошти не повернув, від добровільного виконання обов'язку ухиляється. Також, позивач просить стягнути інфляційні витрати та пеню за прострочення виконання зобов'язання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав, просив позов задовольнити. Представники відповідача позов визнав частково, зазначив, що відповідно до договору не передбачено стягнення пені за прострочення виконання зобов'язання, а передбачено, що при несплаті основного боргу відповідач повинна сплатити штраф в розмірі 10% від суми несвоєчасно сплачених відсотків, що в свою чергу було стягнуто на підставі рішення суду, а тому позовні вимоги в цій частині є безпідставними. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивачем помилково були нараховані три відсотки річних та інфляційні втрати, оскільки остання пропустила строк позовної давності встановлений чинним законодавством, та надав власний розрахунок заборгованості. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23.07.2010 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримала у позивача грошові кошти в розмірі 79000 грн. 00 коп., що станом на день підписання договору становить 10 000 дол. США /а.с.39-40/. 06.04.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва винесено рішення, відповідно до якого з відповідач на користь позивач стягнуто кошти в розмірі 85580, 80 грн., в тому числі штраф передбачений договором зща невиконання грошового зобов'язання /а.с. 15/. 23.09.2015 року по даній справі видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження про примусове виконання рішення суду /а.с.16, 43-44/. Згідно з розпорядження №48894327 від 10.04.2017 року, вбачається, що відповідачем на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документ, були сплачені кошти, а саме: 01.08.2016р. - 100 грн.; 22.08.2016р. - 100 грн.; 11.10.2016р. -200 грн.; 30.11.2016р. - 100 грн.; 26.12.2016р. - 200 грн.; 24.01.2017р. -15000 грн.; 24.01.2017р.- 15000 грн.; 24.01.2017р. - 15000 грн.; 24.01.2017р. - 15000 грн.; 25.01.2017р. -15000 грн.; 25.01.2017р. - 3592 грн. /а.с. 41-42/. Згідно розрахунку наданим представником відповідача сума процентів за користування грошовими коштами з урахуванням виплачених сум складає 7368, 00 грн, а інфляційні втрати складають 80224, 08 грн., що в свою чергу не заперечувалось представником позивача /а.с.36-38/. Згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою. Судом встановлено, що відповідно до договору при несплаті основного боргу та обумовлених договором процентів більш ніж за 6 місяців, позичальник зобов'язаний повернути суму позики та сплатити штраф в розмірі 10% від суми несвоєчасно сплачених процентів, дані кошти були стягнути з відповідача на підставі рішення суду. Інших видів неустойки договором не передбачено, а тому вимога позивача про стягнення пені є необґрунтованою. Разом з тим, суд вважає, що стягнення інфляційних витрат та 3% річних підлягають стягненню за останні три роки, що передують зверненню особи до суду за захистом своїх прав, проте останні позивачем нараховані за період з 07.04.2012 року по 07.03.2017 рік, що перевищує встановлений трирічний строк позовної давності, а тому суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial