Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів, мотивуючи заявлені вимоги тим, що мала з нею домовленість про купівлю будинку під номером 83 по вулиці Мальованого села Потік Миронівського району Київської області, в якому мешкала мати відповідача та який зі слів відповідача належав їй. У рахунок оплати вартості будинку 30 липня 2016 року передала відповідачу кошти в сумі 100000 гривень. Відповідач написала розписку про отримання коштів у вказаному розмірі. Згодом їй стало відомо, що житловий будинок, який вона мала намір придбати, відповідачу не належить. З метою досудового врегулювання спору вона неодноразово зустрічалась з відповідачем, просила її повернути отримані кошти в сумі 100000 гривень, проте кошти не були повернуті. Оскільки до даного часу вказані кошти їй не повернуто, просила стягнути з відповідача сплачені в рахунок вартості будинку кошти в сумі 100000 гривень та понесені судові витрати. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 16 грудня 2016 року відкрито провадження у справі [PERSON] до [PERSON] про стягнення авансу. Відповідач відзиву на позов не подала. 06 лютого 2017 року відповідач звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу судді про відкриття провадження. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 03 квітня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження. 17 травня 2017 року до початку судового розгляду представником відповідача [PERSON] заявлено клопотання про залишення позову без руху. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 17 травня 2017 року у задоволенні клопотання відмовлено. 16 червня 2017 року представник відповідача [PERSON] заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 16 червня 2017 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 23 червня 2017 року відповідач звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу суду про зупинення провадження в справі. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09 жовтня 2017 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження. 01 березня 2018 року провадження у справі поновлено у звязку надходженням повідомлення про залишення ухвали про призначення експертизи без виконання з підстав несплати вартостості експертизи. 28 березня 2018 року відповідач звернулася з апеляційною скаргою на ухвалу суду про провадження провадження в справі. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 28 березня 2018 року визнано зловживанням процесуальними правами подання відповідачем [PERSON] повторно апеляційної скарги на ухвалу судді Миронівського районного суду Київської області про відкриття провадження у справі від 16 листопада 2016 року. Апеляційну скаргу повернуто апелянту. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснила, що відповідач 19 листопада 2017 року та 17 грудня 2017 року повернула їй частину коштів в розмірі 35000 гривень. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, аналогічні поясненням позивача. Відповідач позовні вимоги визнала частково, не заперечила обставин, якими обґрунтовано заявлені вимоги, підтвердила факт передачі позивачу коштів в сумі 35000 гривень, вважає, що стягненню підлягає решта суми в розмірі 65000 гривень. Представник відповідача [PERSON] також не заперечив проти часткового задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши сторони та їх представників, дослідивши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно з частиною 3 статті 2 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Судом встановлені такі обставин і визначені відповідно до них правовідносини. Інститут свободи договору передбачає можливість сторін вільно визначати зміст договору, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, які не суперечать законодавству, з врахуванням звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому сторони мають право врегулювати й ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства та не суперечать ним. За положеннями статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Стаття 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів. На відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі сплати авансу кредитор не може бути зобов'язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків. В судовому засіданні встановлено, що 30 липня 2016 року сторони домовились про купівлю-продаж будинку під номером 83 по вулиці Мальованого села Потік Миронівського району Київської області. 30 липня 2016 року позивач виплатила відповідачу за будинок, розташований по вулиці Мальованого, 83 села Потік Миронівського району Київської області, кошти в сумі 100000 гривень в рахунок оплати вартості будинку. Факт передачі коштів зафіксований в розписці, наданій [PERSON], яка містить особисті підписи отримувача коштів і їх платника. Відповідач не спростувала факту отримання від позивача 30 липня 2016 року коштів в сумі 100000 гривень в рахунок платежів за будинок, розташований по вулиці Мальованого, 83 села Потік Миронівського району Київської області. За позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 13.02.2013 у справі\~№ 6-176цс12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Договір купівлі-продажу будинку, розташованого по вулиці Мальованого, 83 села Потік Миронівського району Київської області, сторони не уклали. Розпискою від 30 липня 2016 року відповідач зобовязалась укласти договір купівлі-продажу, або ж повернути позивачу кошти в строк до 08 листопада 2016 року. Оскільки сторони лише домовилися укласти договір, але не оформили його, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Аванс на відміну від завдатку не є способом забезпечення виконання зобовязання. Встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з позивача платежів, є авансом, тобто грошовою сумою, яка передана однією стороною договору другій у рахунок майбутніх платежів. Вказана сума коштів підлягає поверненню особі, що їх сплатила, оскільки сторони не оформили договір, про укладання якого мали домовленість. Встановлено, що частину коштів в сумі 35000 гривень, отриманих відповідачем в рахунок оплати вартості будинку, нею повернуто. Розписками від 19 листопада 2017 року та 17 грудня 2017 року відповідач підтвердила факт повернення позивачу коштів у вказаному розмірі. Обставини щодо повернення вказаної суми коштів в рахунок основного боргу не заперечила позивач. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, права позивача є порушеними та підлягають захисту. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають кошти в сумі 65000 гривень, розмір яких визначено шляхом відрахування із загальної розміру авансу повернутої частини коштів в сумі 35000 гривень. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 941,42 гривень. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 11, 218, 509, 546, 570, 625, 657 ЦК України,

Outcome: partial