Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, відзначаючи, що вона зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, 28 вересня 2002 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають спільну доньку Валерію, [INFO], яка проживає разом із позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони перестали розуміти один одного з більшості питань сімейного життя. На даний час сторони проживають окремо. У звязку з цим [PERSON] подальше спільне життя вважає неможливим, тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Після розірвання шлюбу вона просить залишити їй прізвище «Маслюк». Про місце, дату і час розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. У судове засідання позивач не зявилася, однак надала до суду письмову заяву, в якій просила праву розглянути за її відсутності. На позовних вимогах вона наполягала і просила їх задовольнити, строк для примирення просила не надавати. Відповідач також не зявився у судове засідання, але надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав у повному обсязі, справу просив розглянути за його відсутності і строк для примирення просив не надавати. У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у судовому засіданні судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 вересня 2002 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЖС №029883 від 28 вересня 2002 року, і мають спільну доньку Валерію, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС №006374 від 24 травня 2005 року. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сімю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом зясовано, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сімя розпалася остаточно і подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої малолітньої доньки, що має істотне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved