Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] 03.11.2014 року звернулись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» (а.с.1-3), яким просять на підставі ст. 237-1 КЗпП України стягнути з відповідача моральну шкоду на кожного з них по 10000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилаються на наступні обставини. Вони працюють в цеху підготовки виробництва служби директора з виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ», [PERSON], [PERSON] - машиністами крану, [PERSON] - електромонтером. Всі працювали в одній зміні «Г». 08.09.2014 року близько 07.00 год. вони, а також [PERSON] звернулись до начальника цеху підготовки виробництва ПАТ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» з метою запропонувати самостійно збирати гроші в добровільному порядку, всім цехом, на нужди учасника АТО - працівника цеху [PERSON] і придбати на них теплий одяг і взуття для передачі останньому. Ця ініціатива виникла після телефонної розмови з [PERSON] 06.09.2014 року, в ході якої він висловив скарги на відсутність у нього теплого одягу та на переохолодження. Це при тому, що з серпня 2014 року з ініціативи адміністрації від них в добровільно-примусовому порядку вимагали збирати гроші за відомістю на потреби співробітників заводу - учасників АТО. У зв'язку з чим у них виникли сумніви щодо цільового використання коштів. Під час їх розмови 08.09.2014 року з начальником цеху підготовки виробництва ПАТ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» [PERSON] останній висловив вимогу про передачу йому грошових коштів у розмірі одноденного окладу (від 150 до 200 грн.) від кожного з них за відомістю, всупереч їх волі, без гарантій їх цільового використання на потреби [PERSON] У ході розмови [PERSON] почав погрожувати, що у разі відмови від передачі грошей вони будуть звільнені з роботи при першому ж скороченні, а також, що їм не буде виплачуватися додаткова заробітна плата. У подальшому [PERSON] частково реалізував свої погрози, а саме: самоправно, без належних на те повноважень та оформлення відповідного розпорядження розформував їх зміну, змінивши графік їх робочого часу, що є істотною умовою праці, дав протиправну вказівку майстру [PERSON] виключити [PERSON] з відомості по нарахуванню додаткової заробітної плати за тимчасово відсутнього працівника і ця вказівка була виконана. Такими діями [PERSON] створив атмосферу напруженості, конфлікту, нестабільності у трудовому колективі. З приводу даних порушень вони-позивачі звернулися до Нікопольський МВ (з обслуговування м. Нікополь та Нікопольського району) ГУМВС України в Дніпропетровській області. Вважають, що оскільки вищевказані порушення законодавства про працю, а саме: загрози звільнення і невиплати заробітної плати були здійснені [PERSON] у робочий час, у його службовому кабінеті та при виконанні службових обов'язків, а їх часткова реалізація у вигляді самовільного, без належного в установленому порядку погодження зміни графіка робочого часу свідчить про реальність таких намірів і порушенні їх-позивачів законних прав та інтересів, то шкода, заподіяна неправомірними діями [PERSON] повинна бути відшкодована відповідачем. У зв'язку з незаконними погрозами звільнення, самоуправною зміною графіка робочого часу та невиплати заробітної плати, вони пережили душевний дискомфорт, стрес, погіршення стану здоров'я, переживання у зв'язку з можливістю втрати єдиного джерела отримання заробітку, відчули себе приниженими і розтоптаними начальником. Фактично, вони знаходяться в положенні, коли по волі начальника змушені зазнавати репресій на роботі. Позивач [PERSON] є ветераном праці. Подібні дії [PERSON] для неї є особливо принизливими. Крім того, [PERSON] перебуває на обліку в Дніпропетровському обласному онкологічному диспансері, у зв'язку з чим створення додаткової стресової обстановки суттєво шкодить її здоров'ю. Позивач [PERSON] є молодим фахівцем і подібні погрози з боку [PERSON] наносять істотної шкоди для її самооцінки і нормальної соціальної адаптації. Позивач [PERSON] у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що 06.09.2014 року [PERSON], який перебуває в зоні АТО, зв'язався з їх зміною і попросив допомоги, оскільки було холодно, повідомив, що ніякої допомоги від ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» не отримав. Тому їх зміна вирішила зібрати кошти йому на допомогу. 08.09.2014 року вони звернулись до [PERSON] з пропозицією зібрати готівкові кошти для [PERSON] та придбати йому речі, причому на зустріч з [PERSON] взяли диктофон, так як він завжди дуже грубо розмовляє з працівниками. На їх пропозицію [PERSON] відповів погрозами, оскільки хотів, щоб гроші у розмірі одноденного окладу відраховувались з їх заробітку, а збирати готівку не хотів. У серпні 2014 року вони написали, що згодні на відрахування з зарплати фіксованих сум у різних розмірах 80,100,150 грн., в залежності від бажання кожного працівника. Однак [PERSON] хотів, щоб з їх заробітку відраховували одноденний заробіток, в результаті чого між позивачами та ним виник конфлікт. У серпні 2014 року вони підписали заяву на утримання з їх заробітної плати за вересень 2014 року суми в розмірі окладу за один робочий день. Пояснила, що не хотіла, щоб з неї відраховувались кошти за відомістю, оскільки хотіла здавати готівку для допомоги [PERSON] для придбання для нього речей. Вказала, що [PERSON] погрожував їм-позивачам, що вони перші підпадуть під скорочення, що призводило до переживань, стресу. Зазначила, що на підприємстві у грудні 2014 року планувалося скорочення. Однак, на даний час її не скоротили. Зазначила, що розформування зміни було здійснено з ініціативи [PERSON] У них 5 кранівників на зміну, а всього 4 зміни. Раніше, якщо хтось перебував у відпустці, або захворів, то майстер просив попрацювати за нього. Однак цього разу [PERSON] сказав розформувати зміну. У результаті чого, вона втратила в годинах, втратила робоче місце (свій кран). ЇЇ звичайний уклад змінився, що для неї було стресом. У результаті цього, погіршилась обстановка в сім'ї. Зазначені обставини були для неї принизливими. Після того, як вони-позивачі звернулись в міліцію, до суду, то зміну було відновлено. Служба безпеки проводила з ними бесіду з приводу конфлікту, пропонували забрали позов із суду. Пояснила, що моральна шкода була заподіяна їй від розмови з [PERSON] при обговоренні питання щодо збору коштів, під час якої останній погрожував їй звільненням, розмовляв з нею образливим тоном, проявляв свою неповагу до неї. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінила у 10000,00 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Суду пояснила, що до [PERSON] ходили вчотирьох з пропозицією зібрати готівкові кошти для [PERSON] та придбати йому речі, а не збирати їх в безготівковій формі шляхом відрахування з заробітної плати. Однак на їх пропозицію вони отримали лише погрози з боку [PERSON] Він хотів, щоб з їх заробітку відраховували одноденний заробіток, а вони хотіли збирати кошти лише готівкою і тільки на потреби конкретної особи - [PERSON] Зазначила, що [PERSON] погрожував їм тисм, що вони перші відпадуть під скорочення, ображав їх, стукав по столу, що призводило до переживань, стресу, що підтверджується аудіозаписом, який зафіксував розмову, яка відбувалась між ними та [PERSON] Зазначила, що зарплата виплачується повністю. Пояснила, що зміну дійсно розформували, однак вона залишилась в своїй зміні. [PERSON] та [PERSON] дійсно було переведено в іншу зміну, а коли [PERSON] повернулась у свою зміну, то забрали [PERSON], а через пару днів [PERSON] знову перемістили в зміну «В». Всі зміни графіку почались після їх розмови з [PERSON] і до листопада, коли вони звернулись до суду. Наприкінці листопада мала місце розмова з службою безпеки. Зі сторони ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» був наданий психолог для вирішення конфлікту між ними та [PERSON] Зауважила, що якщо б вони не звернулись до суду з вказаним позовом, то їх вже б скоротили. Суду пояснила, що моральна шкода була заподіяна від розмови з [PERSON] при обговоренні питання щодо збору коштів, під час якої останній погрожував їй звільненням, розмовляв з нею образливим тоном, проявляв неповагу до неї. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінила у 10000,00 грн. Позивач [PERSON] у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що вони прийшли до [PERSON] з пропозицією зібрати готівкові кошти для [PERSON], однак [PERSON] почав їм погрожувати. Зазначив, що вони не були проти відрахувань у безготівковій формі із заробітної плати. У нього-позивача був конфлікт з [PERSON] і з приводу харчування в їдальні. Однак виник ще один конфлікт з приводу того, що у відомості були вказані не ті суми, які мали бути зазначені на думку [PERSON] Він-[PERSON] написав у відомості - 100 грн., [PERSON] та [PERSON] 80 грн., а [PERSON] був цим невдоволений, оскільки хотів, щоб вони написали заяву про відрахування їх одноденного заробітку. У [PERSON] завжди було таке відношення до працівників. Під час їх розмови 08.09.2014 року з [PERSON] останній облаяв їх, попереджав що у разі скорочення вони перші будуть звільнені, принижував їх. Після вказаної розмови зміну було розформовано. Його та [PERSON] залишили у зміні, а інших - прибрали. У колективі була напружена атмосфера, всі були знервовані. Пояснив, що його було виключено з відомості з нарахування додаткової заробітної плати за тимчасового відсутнього робітника через те, що він не пішов до столової. Зазначив, що заробітну плату він отримував повністю, так як повідомив, що звернеться до комісії по трудовим спорам. Зазначив, що психолог надавав допомогу для вирішення конфлікту. Суду пояснив, що моральна шкода була заподіяна від розмови з [PERSON] при обговоренні питання щодо збору коштів, під час якої останній погрожував йому звільненням, розмовляв з ним образливим тоном, проявляв неповагу до нього. Розмір завданої йому моральної шкоди він оцінив у 10000,00 грн. Представник позивачів - [PERSON] у судовому засіданні викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що з ініціативи адміністрації ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» збирались кошти з працівників, однак не зрозуміло на які потреби. У позивачів виникли сумніви щодо того, куди саме підуть зібрані кошти, тому хотіли самостійно збирати кошти, придбати на них необхідне та відвезти своєму працівнику [PERSON], оскільки останній повідомляв позивачам, що він не забезпечений всім необхідним, незважаючи на обіцянки ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ». Суду пояснив, що [PERSON] погрожував позивачам, що вони перші попадуть під скорочення, позбавленням їх житла, змінив графік роботи, чим завдав їм моральної шкоди. Послався на те, що [PERSON] були порушені права позивачів, так як виникла загроза щодо втрати ними роботи внаслідок звільнення, втрати заробітку за умови, якщо вони не погодяться на його вимоги. В сім'ях позивачів відбувались конфлікти, так як вони знаходились в депресивному стані і це відображалось на сімейному житті. Своїми діями [PERSON] завдав удару по самолюбству та гідності позивачів. Позивачі були принижені, перенесли страждання, стрес та нервове напруження. Представник позивачів - [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки невідомі. У судових засіданнях від 23.12.2014 року та від 19.02.2015 року (а.с.41-44,76-78) викладені в позовній заяві обставини та вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити Представник відповідача - Головко О.М. у судовому засіданні проти позову заперечувала. Свої пояснення надала у відповідності до наявних у матеріалах справи заперечень проти позову (а.с.46-49), та просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вважає доводи позовної заяви такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Так, адміністрація ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» звернулася з пропозицією зібрати кошти на добровільній основі для придбання різноманітної амуніції бійцям АТО. Інформація про заходи та реалізовану допомогу бійцям АТО поширюється на оперативних нарадах, змінно-зустрічних зборах, по локальній комп'ютерній мережі заводу, на шпальтах корпоративної газети «Промышленные известия». Оскільки бойове спорядження та амуніція коштують дорого та їх доставка бійцям АТО небезпечні для життя, відповідачем організовуються заходи по централізованій закупівлі самого необхідного на добровільні пожертвування працівників заводу (касок, бронежилетів, форми, наколінників, рацій, палаток, приладів нічного бачення, зимових опальників, рюкзаків, біноклів, коллиматорних та оптичних прицілів, тощо) і передачі спорядження бійцям. Наприклад, інспектор штабу ЦО та НС [PERSON] та водій [PERSON], що працюють в ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» , влітку 2014 року відвезли допомогу в зону АТО. У вересні 2014 року добровільна допомога робітників здійснювалася двома способами: шляхом подання заяви на пожертвування конкретної суми, яку визначає сам робітник, або, за бажанням працівника, одноденного заробітку. Всього у вересні 2014 року на підставі заяв заводчан було добровільно пожертвувано на потреби АТО 150216,11 грн. Із 3833 працівників заяви написали 1298, з них 72,4 % на утримання одноденного заробітку і 27,6% на перерахування конкретної суми, починаючи від 10,00 грн. Утримання допомоги не здійснювалося автоматично, за вказівкою керівництва, а лише за бажанням кожного і ініціативу проявило багато робітників заводу. Вважає безпідставними нарікання позивачів у бік адміністрації на зволікання у серпні та вересні 2014 року щодо переадресування допомоги працівників ЦПВ - учасникам АТО. Дійсно робітниками ЦПВ були подані заяви переважно у серпні 2014 року, але про утримання допомоги з вересневого заробітку, що можливо було здійснити тільки у жовтні 2014 року в термін виплати заробітної плати згідно чинного законодавства. Таким чином, у вересні 2014 пожертвування працівників ЦПВ на потреби мобілізованим працівникам, в тому числі [PERSON], були відсутні. Позивачами також була подана заява про утримання одноденного заробітку із заробітної плати за вересень 2014 року з метою надання допомоги працівникам заводу, учасникам АТО. Доводи про начебто беззаперечну вимогу [PERSON] до позивачів щодо передачі йому грошових коштів у розмірі одноденного окладу по відомості не відповідають дійсності. Начальник [PERSON] особисто ніякого відношення до збору коштів та закупівель не мав, а лише доводив інформацію. Заяви робітників надходили до бухгалтерії, яка у безготівковому розрахунку перераховувала кошти на окремий спеціальний рахунок банку для здійснення необхідних закупівель бійцям АТО. Робітники ЦПВ самостійно визначалися із розміром допомоги. Наприклад, працівники ЦПВ [PERSON], [PERSON], [PERSON] написали заяву про надання допомоги у розмірі 50,00 грн. шляхом утримання з заробітку вересня 2014 року. Крім того, твердження позивачів про вимогу [PERSON] передати йому особисто грошові кошти спростовуються висновком № 15313 від 04.12.2014 року Нікопольського МВ ГУМВС у Дніпропетровській області. Сам [PERSON] пожертвував бійцям АТО одноденний заробіток за серпень місяць 2014 року. Як вбачається із позовної заяви позивачі запропонували обмежити допомогу бійцю [PERSON] пожертвуваннями ЦПВ. Однак доцільність та переважність централізованої допомоги всього підприємства кожному мобілізованому очевидна. Зокрема, по цеху підготовки виробництва, де працюють позивачі, у вересні 2014 року, на підставі заяв про утримання одноденного заробітку або конкретної суми, пожертвувано на потреби мобілізованим в АТО 10340,49 грн. Разом з тим, мобілізованому працівнику цеху підготовки виробництва [PERSON] було придбано та видано спорядження на 38500,00 грн. (зимовий спальник, рюкзак, рація, палатка, прибор нічного бачення), що майже в 3,5 рази перевищує пожертвування співробітників по цеху. Твердження позивача [PERSON] про позбавлення його доплат за відсутнього працівника не мають жодних підстав та спростовуються копіями відомостей про заробітну плату з червня по листопад 2014 року. [PERSON] отримав таку доплату (вид 245) у червні 76,33 грн., в липні - 228,70 грн., в серпні - 359,22 грн., у вересні 459,80 грн., у жовтні - 229,90 грн., у листопаді 224,85 грн., про що не міг не знати на момент подачі позову в листопаді 2014, тому що цей вид виплати зазначений у відомості («корінцю»). Доводи позивачів про скорочення також не мають жодних підстав. Відповідно до п.10.3. Статуту ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» затвердження організаційної структури належить до компетенції Наглядової Ради товариства та Генерального директора. Начальник ЦПВ [PERSON] до прийняття рішень про скорочення штату ніякого відношення взагалі не має. Позивачів про скорочення ніхто не попереджав по теперішній час, а порядок скорочення чисельності відбувається на заводі згідно чинного законодавства із застосуванням переважного права залишення на роботі та гарантій, встановлених чинним законодавством. Крім того, відсутні докази причинного зв'язку між тимчасовим переміщенням позивача [PERSON] в іншу зміну та начебто упередженим ставленням до неї начальника ЦПВ [PERSON] Переміщення [PERSON] було продиктовано виробничою необхідністю. Після переміщення в іншу зміну [PERSON] стала одержувати доплату за відсутнього в вересні, жовтні, листопаді 2014. Переміщення без зміни режиму роботи не є зміною суттєвих умов праці та відповідно ст.32 КЗпП не потребує згоди працівника. Переміщення без зміни режиму відбуваються на підприємстві. Так, в ЦПВ в липні та серпні 2014 року був переміщений в іншу зміну [PERSON], [PERSON], [PERSON], що можна побачити з табелів виходу на роботу. Відносно залученого позивачами аудіозапису зазначила, що достовірність цього аудіозапису не підтверджена, експертиза не проводилася, відсутні дані щодо технічного стану аудіозапису та аудіоносія, впливу на них зовнішніх факторів. Просила в позові відмовити за недоведеністю та безпідставністю. Вислухавши позивачів, їх представників, представника відповідача, опитавши свідків [PERSON], [PERSON], прослухавши аудіозапис на CD-R носії, який був доданий позивачами до позову (а.с.11), дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до ст. 237-1 КзпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у трудових правовідносинах. Позивачі працюють у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» в цеху підготовки виробництва, [PERSON], [PERSON] - машиністами крану, [PERSON] - електромонтером, що не оспорювалось в судовому засіданні та підтвердилося матеріалами справи (а.с.4-8,55-63). 08.09.2014 року о 07.00 год. позивачі з власної ініціативи прийшли до кабінету начальника цеху підготовки виробництва [PERSON] з метою запропонувати самостійно добровільно всім цехом підготовки виробництва збирати грошові кошти готівкою на потреби працівника цеху - учасника АТО [PERSON], що підтвердилося в судовому засіданні поясненнями позивачів та поясненнями опитаного в якості свідка начальника цеху підготовки виробництва [PERSON] Позивачі у судовому засіданні пояснили, що у зв'язку з тим, що начальник цеху підготовки виробництва [PERSON] постійно ображає працівників, ставиться до них неповажно, принизливо, може висловлюватися у адресу працівників нецензурною лайкою, вони перед тим як піти до начальника вирішили фіксувати розмову на диктофон. Тому вся розмова, що відбувалась між ними та начальному цеху була зафіксована на диктофон в мобільному телефоні, а потім перенесена на CD-R носій, що був доданий до позову. Позивачі у судовому засіданні після прослуховування аудіозапису на CD-R носії суду пояснили, що на аудіозаписі їх-позивачів голоси та голос [PERSON] Опитаний в судовому засіданні, як до прослуховування аудіозапису так і після, свідок [PERSON] пояснив, що 08.09.2014 року о 07.00 год. до його кабінету дійсно приходили позивачі і між ними дійсно відбувалась розмова з приводу збору грошей для співробітників - учасників АТО. Адміністрацією «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» було висунуто пропозицію збирати кошти на добровільній основі для придбання необхідних речей для бійців АТО і запропоновано довести про це працівникам, тому ним було доведено до працівників цеху про таку ініціативу адміністрації та запропоновано працівникам цеху перевести одноденний заробіток на потреби бійців АТО. Позивачі прийшли до нього, так як не хотіли переводити одноденний заробіток, а хотіли зібрати гроші та передати їх особисто працівнику цеху - бійцю АТО [PERSON]. Він сказав, що збирати гроші не входить до його компетенції, це їх право, якщо хочуть так, то нехай збирають, а інші працівники підписались у відомості про переведення одноденного заробітку. Ця розмова відбувалась протягом 35-40 хвилин, а не десь 10 хвилин, як на запису, що прослухали, тому у нього є сумніви щодо достовірності цього запису. Може якісь фрази та слова були взяті з контексту розмови, що відбувалась 08.09.2014 року, але саме такої розмови як на аудіозапису він не пам'ятає. Назвати чиї голоси зафіксовані на CD-R носії він не може, свого голосу - не впізнав. Опитаний в судовому засіданні, як до прослуховування аудіозапису так і після, свідок [PERSON] суду пояснив, що він був присутній 08.09.2014 року при розмові між позивачами та начальником цеху [PERSON], був присутній в кабінеті останнього з початку розмови, так як зайшов до кабінету зразу після позивачів, і був до кінця розмови. Після чого він з [PERSON] разом пішли на щоденну оперативку, яка відбувається о 07.40 год. Тому, як він пам'ятає, розмова тривала до 40 хвилин. [PERSON] на пропозицію позивачів збирати гроші самостійно сказав їм вирішувати це питання, як вони хочуть. Погроз з боку [PERSON] не було, а позивачі перед тим, як піти з кабінету сказали, що в них є компромат і що зустрінуться в суді. Адміністрація ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» звернулася з пропозицією до робітників зібрати кошти на добровільній основі для придбання різноманітної амуніції бійцям АТО, сприяла ініціативам працівників підприємства щодо надання допомоги мобілізованим працівникам, які знаходяться в зоні АТО, що підтверджується матеріалами справи (а.с.53-54). Добровільна допомога робітників ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» здійснювалася двома способами: шляхом подання працівниками заяви на утримання із заробітної плати конкретної суми, яку визначає сам робітник, або одноденного заробітку. У вересні 2014 року 66 робітників цеха підготовки виробництва ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ», в тому числі і позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], подали заяви про утримання із заробітної плати суми з метою надання допомоги працівникам заводу - учасникам АТО. Загальна сума вказаної допомоги склала 10340,49 грн., що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ», заявою на утримання одноденного заробітку, яку подали [PERSON], [PERSON], [PERSON], заявою на утримання конкретної суми, яку подали інші працівники заводу (а.с.23,26,72). На добровільні пожертви працівників ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ», зібрані по акції «Перерахуй одноденний оклад на допомогу воїнам із АТО», мобілізованому робітнику Цеху підготовки виробництва заводу [PERSON] було придбано та видано наступне спорядження: зимовий спальник, рюкзак, рацію, палатку, прибор нічного бачення на загальну суму 38500,00 грн., що підтверджується довідкою, виданою ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» та відомістю видачі амуніції (а.с.24,25). Всього у вересні 2014 року працівниками ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» було добровільно пожертвувано на потреби АТО 150216,11 грн. шляхом утримання з заробітної плати. Заяви в вересні 2014 року написали 1298 чоловік. З них 72,4 % - на утримання з заробітної плати одноденного заробітку, 27,6 % - на утримання з заробітної плати конкретної суми (починаючи з 10,00 грн. і більше). Начальник ЦПВ [PERSON] написав заяву на утримання з заробітної плати середньоденного заробітку в серпні 2014 року на підставі якого з нього було здійснено утримання з заробітної плати за серпень 2014 року, що підтверджується службовою запискою (а.с.73). Посилання позивачів на те, що збір коштів на допомогу мобілізованим працівникам, які знаходяться в зоні АТО, носять примусовий характер і, що [PERSON] під час розмови 08.09.2014 року вимагав передати йому грошові кошти в розмірі одноденного окладу (від 150 до 200) грн. від кожного з позивачів, суд до уваги не приймає, оскільки позивачами всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. Згідно висновку від 04.12.2014 року по наслідкам перевірки пропозиції, скарги, заяви громадянина ЖЄО № 15313 від 03.11.2014 року (а.с.31), перевіркою було встановлено, що дійсно на підприємстві ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» збиралися кошти з співробітників; це відбувалось по ініціативі керівництва підприємства та тільки на добровільній основі; керівництво звернулось з пропозицією зібрати кошти з працівників для придбання різноманітної амуніції для бійців АТО для чого були виготовлені списки у яких бажаючі вписували своє прізвище та давали добровільну згоду на перерахування коштів по безготівковому розрахунку своєї заробітної плати в розмірі одноденного заробітку; кошти потрапляли на окремий спеціальний рахунок банку, згодом закупівля необхідної амуніції здійснювалась відповідно потреб. У вказаному висновку також зазначено, що начальник цеху підготовки [PERSON] ніякого особистого відношення до збору коштів на мав, лише доводив інформацію до співробітників. Посилання позивачів на те, що ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» зволікало з переадресуванням допомоги працівникам - учасникам АТО у серпні та вересні 2014 року суд також до уваги не приймає з огляду на наступне. Працівниками ЦПВ ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» заяви подавались у серпні та вересні 2014 року, однак утримання допомоги з вересневого заробітку можливо було здійснити тільки у жовтні 2014 року в термін виплати заробітної плати, що відповідає чинному законодавству. Таким чином, у вересні 2014 року пожертвування працівників ЦПВ на потреби мобілізованим працівникам - учасникам АТО, в тому числі [PERSON], були відсутні. Посилання позивачів в обгрунтування вимог позову на те, що [PERSON] погрожував їм, що у випадку їх відмови від передачі коштів на допомогу мобілізованим працівникам, які знаходяться в зоні АТО, вони будуть звільнені з роботи при першому ж скороченні, а також їм не буде виплачуватись додаткова заробітна плата, чим були порушені їх права і від цього вони зазнали моральної шкоди суд вважає безпідставними, так як жодних наслідків які б порушили законні трудові права позивачів не настали. Судом не встановлено, що начальник цеху [PERSON] наділений правом приймати рішення щодо скорочення штату працівників та щодо звільнення їх з роботи. Посилання на те, що [PERSON] розмовляв з ними грубо, неповажно, образливим тоном, на думку суду, не є порушенням трудових прав позивачів за що у розумінні ст.237-1 КЗпП України передбачена відповідальність роботодавця. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач оспорював достовірність доданого позивачами до позову аудіозапису на CD-R носії, клопотань про призначення експертизи щодо аудіозапису сторонами не заявлялось, показаннями свідків не було підтверджено, що 08.09.2014 року відбувалась саме така розмова саме такою тривалістю як зафіксовано на аудіозапису. Тому суд не може покласти в основу рішення аудіозапис на CD-R носії, що був доданий позивачами до позову в якості доказу. Твердження позивачів про те, що [PERSON] самоуправно, без належних на те повноважень та оформлення відповідного розпорядження розформував їх зміну, тим самим змінив графік їх робочого часу суд до уваги не приймає з огляду на наступне. Як вбачається з табелів виходу на роботу ЦПВ, інших матеріалів справи (повідомлення, записок про надання відпустки, розрахунків щодо відпустки) (а.с.27-30,64-71) переміщення з однієї зміни до іншої на ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» відбувались і раніше, і з іншими працівниками. Крім того, перехід робітника з однієї зміни в іншу, без зміни режиму роботи, не є суттєвою зміною умов праці і не вимагає згоди працівника. Посилання позивачів на те, що [PERSON] дав протиправну вказівку майстру [PERSON] виключити [PERSON] з відомості по нарахуванню додаткової заробітної плати за тимчасово відсутнього працівника і така вказівка була виконана, суд до уваги не приймає, оскільки спростовується копіями відомостей про заробітну плату (а.с.32-40), згідно з якими позивачі, в тому числі і позивач [PERSON], отримували вказану доплату за тимчасового відсутнього працівника у червні 2014 року, липні 2014 року, серпні 2014 року, вересні 2014 року, жовтні 2014 року, листопаді 2014 року. Беручи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що конфлікт, який виник між позивачами та начальником ЦПВ ТОВ «ІНТЕРПАЙП НІКО ТЬЮБ» [PERSON] не можна вважати таким, що призвів до порушення законних прав працівників за що, в розумінні ст.237-1 КЗпП України, передбачена відповідальність роботодавця у вигляді відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні обставини, що свідчать про порушення таких прав у сфері трудових відносин, зокрема, незаконне звільнення або переведення, невиплата належних їм грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає додаткових зусиль для організації свого життя. У ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження заподіяння позивачам моральної шкоди, оскільки доказів цього, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України, не було представлено. Сама по собі констатація факту про нанесення моральної шкоди позивачам не може бути беззастережною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв'язку між діянням роботодавця та наслідками. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи те, що у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовлено, а позивачі у відповідності до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, то у відповідності до ст.88 ЦПК України, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed