Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, мотивуючи тим, що 15 березня 2013 року померла [PERSON], яка являлася свекрухою позивачки та бабою відповідача, після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 38,78 га та 13,65 га, посвідчених відповідно, державними актами на право власності на земельні ділянки серії ІІ-КР №012734, виданого 29.03.2002 року(складався із чотирьох земельних ділянок розмірами: 8,3445 га, 11,7012 га, 13,1951 га та 5,5381 га) та серії КР №075418, виданого 20.12.2006 року, які були видані Бобринецькою районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Вказані земельні ділянки померла [PERSON] заповіла заявникам по 1/2 частині кожному, про що мається заповіт від 20.09.2010 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, зареєстрований в реєстрі за №90. Сторони звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, і нотаріус видав свідоцтва про право на спадщину за заповітом: позивачці - на земельну ділянку розміром 13,6548 га, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №075418, виданого 20.12.2006 року; відповідачу - на земельні ділянки розміром 8,3445 га, 11,7012 га, 13,1951 га та 5,5381 га, посвідчені державним актом на право власності на земельну ділянку серії ІІ-КР №012734, виданого 29.03.2002 року. Крім цього, нотаріусом було посвідчено договір розподілу спадкового майна від 20.09.2014 року, яким було розподілено вищевказані земельні ділянки, однак сторонами хибно сприйнято правильність розподілу спадкового майна, оскільки було два державних акти і розподіл їх між собою сприйнявся сторонами як по ? частині успадкованого майна. Нещодавно позивачці стало відомо, що ні сторони, ні нотаріус не мали права перерозподіляти спадщину, яка була заповідана спадкоємцям по заповіту, на свій розсуд, так як це суперечить спадковому законодавству, тому позивач змушена звернутися до суду та просить визнати недійсними: договір про розподіл спадкового майна, свідоцтв про право на спадщину за заповітом та скасувати їх державну реєстрацію. Позивач в судове засідання не зявилася, письмовою заявою просила справу слухати без її участі, позов підтримує, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, письмовою заявою просив справу розглядати без його участі, позов визнає повністю. Суд, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що 15 березня 2013 року померла свекруха позивачки та баба відповідача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №166240, виданого 18.03.2013 року Балахівською селищною радою Петрівського району Кіровоградської області(а.с.48). Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 38,78 га та 13,65 га, посвідчених відповідно, державними актами на право власності на земельні ділянки серії II-КР №012734 від 29.03.2002 року та серії КР №075418 від 20.12.2006 року, які були видані Бобринецькою районною державною адміністрацією Кіровоградської області. Вказані земельні ділянки при житті [PERSON] заповіла сторонам по ? частині кожному. В звязку з тим, що секретарем Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області при складанні заповіту були допущені помилки, позивач та відповідач були змушені звертатися до суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області №400/487/14-ц від 13 травня 2014 року(а.с.6-7), було встановлено факти, що мають юридичне значення, а\~\~саме: встановлено, що в заповіті №60 від 20 вересня 2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, під земельною ділянкою розміром 52,43 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва слід розуміти земельну ділянку, розміром 38,78 га, посвідчену державним актом на право власності на землю серії ІІ-КР №012734, виданим Бобринецькою районною державною адміністрацією Кіровоградської області 29 березня 2002 року на ім'я [PERSON], та земельну ділянку, розміром 13,65 га, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянку серії КР №075418, виданим Бобринецькою районною державною адміністрацією Кіровоградської області 20 грудня 2006 року на ім'я [PERSON], які знаходяться на території Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, а також встановлено, що в заповіті №60 від 20 вересня 2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, під державним актом на право власності на землю серії КР №0755418, виданим\~\~Бобринецькою районною державною адміністрацією Кіровоградської області 20 грудня 2006 року, слід розуміти державний акт на право власності на землю серії КР №075418, виданий Бобринецькою районною державною адміністрацією Кіровоградської області 20 грудня 2006 року. Після отримання рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 13.05.2014 року сторони повторно звернулись до нотаріуса з метою переоформлення спадщини та одержання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки посвідчені державними актами на право власності на земельні ділянки, з яких вбачається, що державний акт серії II-КР №012734 від 29.03.2002 року складався із чотирьох земельних ділянок розмірами 8,3445 га, 11,7012 га, 13,1951 га та 5,5381 га, крім цього державний акт серії КР №075418 від 20.12.2006 року складався із земельної ділянки 13,6548 га. Позивачка та відповідач, повністю розуміючи значення своїх дій, мали намір успадкувати по ? частці майна зазначеного в заповіті, однак нотаріусом було видано позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстрованого в реєстрі за №482 на земельну ділянку 13,6548 га, посвідчену державним актом на право власності на земельну ділянкусерії КР №075418 від 20.12.2006 року(а.с.8-9), а відповідачу видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки: 8,3445 га, зареєстровано в реєстрі за №490; 11,7012 га, зареєстровано в реєстрі за №484; 13,1951 га, зареєстровано в реєстрі за №486 та 5,5381 га, зареєстровано в реєстрі за №488, посвідчені державним актом на право власності на земельну ділянкусерії II-КР №012734 від 29.03.2002 року(а.с.10-17). Крім цього, з вищевказаних свідоцтв, вбачається, що нотаріусом було посвідчено договір розподілу спадкового майна від 20 вересня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №481(а.с.41-42), яким було розподілено вищевказані земельні ділянки, однак сторонами було хибно сприйнято правильність розподілу спадкового майна, оскільки було два державних акти і розподіл їх між собою сприйнявся сторонами як по ? частці успадкованого майна. Нещодавно позивачці стало відомо, що ні сторони, ні нотаріус не мали права перерозподіляти спадщину, яка була заповідана спадкоємцям по заповіту, на свій розсуд, так як це суперечить спадковому законодавству, тому позивач була змушена звернутися до суду з позовом про визнання недійсними: договору про розподіл спадкового майна, свідоцтв про право на спадщину за заповітом та скасування їх державної реєстрації. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 1 та 2 ст.1267 ЦК України передбачено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Відповідно до ч.1 ст.1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Зміст ст.1278 ЦК встановлює презумпцію рівності часток спадкоємців, яка може бути спростована лише заповітом. Таким чином, вона не дозволяє спадкоємцям поділити спадщину на свій розсуд, одержавши при поділі частку меншу від встановленої законом або заповітом, а вимагає проведення поділу у суворій відповідності із спадковими частками. Водночас дана норма не є єдиною у спадковому законодавстві, що присвячена питанням розподілу спадкової маси. Стаття 1267 ЦК наділяє спадкоємців за законом правом змінити розмір частки у спадщини когось із них (ч. 2, 3), однак слід зазначити що вказані норми присвячені особливостям поділу спадщини між спадкоємцями за законом. Отже, дана норма є спеціальною у відношенні спадкоємців за законом і надає їм додаткові права при поділі спадщини. Посвідчення нотаріусом правочину про зміну розміру часток спадкоємців за законом за ст.1267 ЦК розглядається не як особлива умова договору про поділ спадщини між спадкоємцями, а як окрема нотаріальна дія. Відповідно до підпункту 4.8. пункту 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, частки у спадщині кожного із спадкоємців є рівними. Спадкоємці можуть за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, або за нотаріально посвідченим договором, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, змінити розмір частки у спадщині когось із них. Ця норма відповідає вищевикладеним положенням, що дозволяють відступити від розміру спадкових часток спадкоємцям за законом, однак не узгоджується з принципом про те, що якщо заповідач розподілив спадщину між спадкоємцями, то поділ не у відповідності з волею заповідача не є можливим. Таким чином, можна дійти висновку, що спадкоємці за законом мають право поділити спадщину на свій розсуд із зміною розміру спадкових часток, а спадкоємці за заповітом такого права позбавлені. Частинами 2 та 3 ст.1300 ЦК України зазначено, що на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Частиною 1 ст.203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Отже, з вищевикладеного вбачається, що ні спадкоємці, ні нотаріус не мали права перерозподіляти спадщину, яка була заповідана спадкоємцям за заповітом №60 від 20 вересня 2010 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Костомарівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, а тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Вказані правовідносини регулюються ст.ст.203, 215, 1233, 1267, 1278, 1300, 1301 ЦК України.

Outcome: approved