Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу як такого, що вчинений під впливом обману, недійсним і застосування наслідків його недійсності. Вказала, що 31 жовтня 2013 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу у простій письмовій формі. Предметом договору було вказано нестаціонарне приміщення - металевий вагон, ціна встановлена у сумі 38000 гривень. Вказане майно було придбане нею у відповідача з метою створення умов для зайняття підприємницькою діяльністю, а саме - набуття нежитлового приміщення, в якому мала проводитися торгівельна діяльність (магазин). Після укладення виявилося, що зміст фактично укладеного правочину не відповідав тим справжнім намірам, з якими вона як покупець уклала договір. Істотні умови, внаслідок обманних дій відповідача, у договорі були визначені не відповідно до тих уявлень про них, що викликали у неї намір на його укладення. Укладаючи оспорюваних договір, вона розраховувала на придбання у власність майно, яке мала намір використовувати для зайняття підприємницької діяльності, а саме - як приміщення, в якому здійснювалась би роздрібна торгівля (магазин). Договір купівлі-продаж між нею та відповідачкою хоч і був укладеним, так як між ними досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, проте така згода не може породжувати правові наслідки, адже його зміст суперечить ч.3 ст.203 ЦК України, а саме - воля позивача, на якій базувалася згода укласти договір купівлі-продажу, суперечить волевиявленню, що знайшло своє закріплення у визначених відповідно до його змісту умовах. Зазначила, що 01 листопада 2013 року за пропозицією відповідачки між ними було укладено договір оренди нежитлового приміщення. Відповідно до його змісту [PERSON] визначається, як орендодавець, а тому вона виступає власником нежитлового приміщення, що не є логічним, адже цей договір уклався пізніше за оспорюваний, за яким право власності на вказаний об'єкт перейшло до неї як покупця. Зазначила, що [PERSON] не може укладати договір оренди в якості орендодавця щодо майна, яке нею продане за укладеним договором купівлі-продажу доки останній не буде визнаний недійсним. Вказала, що обманні дії відповідачки спричинили моральну шкоду, яка зумовлена суттєвими душевними стражданнями, пов'язаними із тим, що кошти сплачені нею на придбання майна за цим договором, вона накопичувала тривалий час, часто обмежуючи себе у найнеобхіднішому, та усвідомлення фактичної неможливості провадження підприємницької діяльності у зв'язку із непридатністю до цього придбаного майна, негативно позначилося на її самопочутті. Так як [PERSON] не бажає повертати кошти, тому вона змушена звернутися до суду із цим позовом та просити суд винести рішення, яким визнати укладений між нею та [PERSON] договір купівлі-продажу не дійсним як такий, що укладений під впливом обману, стягнути із відповідача сплачену за укладеним договором купівлі-продажу суму у розмірі 38000 гривень, стягнути із відповідача 10000 гривень моральної шкоди та 760 гривень судового збору. У судовому засіданні суду вказала, що вона мала намір придбати металевий вагончик зі всіма документами і займатися підприємницькою діяльністю, а їй продали лише металевий вагончик. На даний час вона не хоче займатися там підприємницькою діяльністю і бажає, щоб відповідач повернула їй кошти у сумі 38000 гривень. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЖТ №04619 від 13.01.2014 року та договору про надання правової допомоги №2 від 13.01.2014 року позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, по скільки відповідач укладаючи договір купівлі-продажу з його довірителькою ввела останню в оману, вказавши, що документи на вказаний металевий вагон належним чином оформлені. На одному із судових засідань відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення вимог позивача і суду пояснила, що при укладанні договору купівлі-продажу між ними досягнуто усіх істотних умов. У своєму письмовому заперечені вказала, що придбання металевого вагону позивачем не було вчинено шляхом обману, так як це не стаціонарне приміщення, може використовуватися для будь-чого та у будь-якому місці, так як являється мобільним і за допомогою спецтехніки може бути перевезено. Правочин обома сторонами повністю був виконаний, нею було надано вагончик позивачці, яка отримала ключі від вхідних дверей, стала використовувати вагончик для зайняття підприємницькою діяльністю та утримувати його в належному санітарному стані. Земельна ділянка, на якій розміщений металевий вагончик площею 27 кв.м. виділена сільською радою для розміщення та експлуатації вагончика, для здійснення комерційної діяльності суб'єктом підприємницької діяльності, тому вагончик не є капітальна споруда, тому земельна ділянка видається з цією метою безперешкодно та державної реєстрації не потребує. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ВН №016194 від 03.02.2014 року та договору про надання правової допомоги №3 від 03.02.2014 року позовні вимоги не визнав, так як вони є необґрунтованими та немає доказів, які б підтверджували кожну обставину позовних вимог. Вказав, що позивач здійснювала реалізацію продуктів (торгувала у даному вагончику), окрім того бачила як раніше використовувався даний металевий вагончик. Що стосується ціни, за яку було придбано вагончик, то дана ціна влаштовувала всіх сторін на час продажу. Зазначив, що державна реєстрація не потрібно, так як укладався договір купівлі-продажу рухомого майна. Вказав, що посилання позивача щодо того, що вона мала намір придбати вагончик зі всіма документами, то їй лише необхідно оформити всі дозволи і займатися підприємницькою діяльністю. Просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області у судове засідання не зявився, надав суду письмове відношення №09 від 11.01.2014 року за підписом сільського голови, з клопотанням справу розглянути у відсутність представника сільської ради. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - договору купівлі-продажу від 31.10.2013 року встановлено, що позивач придбала у відповідачки, тобто набула у власність, нестаціонарне приміщення - металевий вагон площею 27кв.м., за домовленістю продаж вчинено за 38000 гривень. Із договору оренди від 01.11.2013 року встановлено, що відповідач [PERSON] є орендодавцем, а позивач [PERSON] - орендарем нежитлового приміщення, строк дії договору з моменту його підписання до 31 грудня 2016 року. Із договору купівлі-продажу від 02 серпня 2011 року встановлено, що відповідач [PERSON] купила, тобто набула у власність, нестаціонарне приміщення - металевий вагон - будинок, площею 27 кв.м. у [PERSON] за 2700 гривень. Із повідомлення виконкому Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №02-09-290 від 22.11.2013 року вбачається, що виконавчий комітет сільської ради не володіє даними про наявність технічної документації та державного акту на право власності на земельну ділянку під металевим вагончиком, що по вулиці Леніна у селі Писарівка Ямпільського району Вінницької області, що належить [PERSON] Із рішення виконавчого комітету Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області №24 від 28.02.2006 року встановлено, що відповідачеві надано дозвіл на розміщення магазину «[INFO]», який спеціалізується по продажу непродовольчих і продовольчих товарів, тютюнових та алкогольних виробів по [ADDRESS]. Із угоди про добровільне відшкодування коштів від тимчасового зайняття земельної ділянки від 09.10.2013 року встановлено, що [PERSON] зобов'язалась добровільно відшкодовувати кошти від тимчасового зайняття земельної ділянки державної (комунальної) форми власності, що використовується для комерційної діяльності, загальною площею 27 кв.м. Із акту про визначення розміру відшкодування коштів від тимчасового зайняття земельної ділянки від 07.10.2013 року встановлено, що розмір відшкодування за тимчасове зайняття земельної ділянки відповідно до функціонального використання земельної ділянки складає 138 гривень 28 копійок. Із квитанції №k26/В/21 від 11 листопада 2013 року вбачається, що [PERSON] сплатила 138 гривень 28 копійок у місцевий бюджет Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області. Із рішення Писарівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області 34 сесії 5 скликання від 09 квітня 2010 року «Про становлення ставок земельного податку на території Писарівської сільської ради» встановлено, що ставка земельного податку у межах населеного пункту на землі не сільськогосподарського призначення, грошова оцінка яких не встановлена, а саме: землі під торговими точками складає 10 гривень за один кв.м. Із торгового патенту на право здійснення торговельної діяльності, діяльності з надання побутових послуг, діяльності з обміну готівкових валютних цінностей, діяльності з надання послуг у сфері грального бізнесу серії [NUMBER] від 17 березня 2011 року встановлено, що [PERSON] має право на здійснення підприємницької діяльності у сфері роздрібної торгівлі. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні встановлено, що вона не була присутня при укладанні договору. Позивач купила вагончик і працювала там приблизно сім днів. У цьому вагончику здійснювали торгівлю багато років. Про наявність документів нічого не знає. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] купила у відповідачки вагончик для торгівлі. Торгувала приблизно 12-15 днів. До цього часу у вагончику здійснювалася торгівля протягом багатьох років. Про документи їй нічого не відомо. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні встановлено, що відповідачка продала позивачці вагончик. Йому не відомо для чого остання його придбала. У вагончику була вітрина, два холодильника і кондиціонер. Особисто він був присутній лише при перемовинах. Мова йшла про продаж вагончика, який постійно використовувався для торгівлі. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні встановлено, що позивач купила вагончик, так як хотіла торгувати. На вагончик немає ніяких документів. Вагончик почав працювати 02 листопада 2013 року і закрився 09 листопада 2013 року. У вагончику було два холодильника і вітрина. При укладанні договору її не було. Вагончик закрився, так як вияснилося пізніше, що на нього немає документів. У вагончику відповідачка здійснювала торгівлю приблизно протягом одного року. Із показань свідка [PERSON] даних нею у судовому засіданні встановлено, що їй стало відомо, що позивачка купила магазин. Торгувала там приблизно один тиждень. Їй не відомо чи були документи на вагончик. Вона не була присутня при укладанні договору. Із показань свідка [PERSON] даних ним у судовому засіданні встановлено, що його дружина купила вагончик, але вони не знали, що не можна торгувати, так як не було документів. Відповідач сказала, що з документами все в порядку. Взяла розписку про те, що отримала кошти за продаж вагончика у сумі 38000 гривень. Після того як вони поїхали до нотаріуса, то [PERSON] вийшла від нотаріуса і сказала, що потрібно дуже багато коштів на переоформлення вагончику, тому так уклали договір купівлі-продажу. Дослідивши усі письмові докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін та покази свідків, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав: Так, відповідно до ст.ст.57, 58 ЦПК України належними доказами є будь-які фактичні дані, які містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. За договором купівлі - продажу, як зазначено в ст.655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач немає права на судовий захист своїх прав, так як її права ніхто не порушує. У судовому засіданні не було доведено те, що права [PERSON] були порушенні [PERSON], по-скільки при укладанні договору купівлі-продажу сторонами досягнуто всіх істотних умов правочину, передано гроші продавцю та передано майно покупцеві, так як відповідно до чинного законодавства для вчинення правочину купівлі-продажу потрібна передача майна. Позивач не надала суду доказів, які б підтверджували ту обставину, що укладений договір купівлі-продажу був вчинений під впливом обману зі сторони [PERSON], даний факт не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні під час допиту свідків та дослідження усіх письмових доказів в їх сукупності. Позивачем не надано доказів того, що відповідач навмисно ввела її в оману відносно обставин, що мають істотне значення для укладення договору, які б перешкоджали його укладанню. Твердження позивачки про те, що укладаючи спірний договір купівлі-продажу нестаціонарного приміщення - металевого вагона, вона діяла під впливом обману не ґрунтуються на матеріалах справи, носять характер припущення, оскільки матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачка ввела в оману позивачку щодо обставин, які впливають на вчинення правочину та наявність умислу в діях відповідачки. Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст.230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких її введено в оману, і сам факт обману. Якщо все інше, крім умислу, доведено, вважається, що мала місце помилка. Статтею 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Згідно роз'яснень, які містяться в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Тільки при доведеності факту обману і безпосереднього впливу цього обману на волевиявлення іншої сторони такий правочин може бути визнаний недійсним. Аналогічна правова позиція викладена і в листі Верховного Суду України від 24 листопада 2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Зазначене дає підстави для висновку, що обман може стосуватись тільки обставин, що мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов'язків сторін, властивостей і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатись в активних та пасивних діях недобросовісної сторони правочину. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Так, відповідно до вимог закону, при вирішенні спору про визнання договору недійсним вчиненого під впливом обману, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману. Враховуючи наведене та зібрані по справі докази, суд вважає, що ні позивачем не доведено, ні судом не здобуто доказів відповідно до вимог законодавства на підтвердження позову щодо вчинення договору купівлі-продажу під впливом обману, позивачка сама особисто брала участь у домовленостях та підготовці документів для укладення договору купівлі - продажу нестаціонарного приміщення - металевого вагона, і вона уклала вказаний договір з власної волі, як це було доведено у судовому засіданні. Окрім того, позивач придбавала саме нестаціонарне приміщення - металевий вагон, за що нею було сплачено 38000 гривень, як слідує із письмового договору купівлі-продажу (а.с.9), в якому стоїть підпис позивача. Твердження позивача, що вона мала на меті придбати металевий вагончик зі всіма документами на зайняття підприємницькою діяльністю, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у судовому засіданні, а навпаки спростовуються укладеним 31 жовтня 2013 року договором купівлі-продажу, оскільки у даному договорі чітко вказаний предмет договору - нестаціонарне приміщення металевий вагон площею 27кв.м., тобто із металевим вагончиком позивач не набувала права на зайняття підприємницькою діяльністю, а набула лише сам вагончик, так як здійснювалась купівля-продаж лише самого металевого вагона, як випливає із договору. Враховуючи зазначене вище, позивач всупереч зазначених положень Закону не довів обставини, на які посилався, як на підставу своїх вимог про визнання договору купівлі-продажу як такого, що вчинений під впливом обману, недійсним і застосування наслідків його недійсності, а відтак правові підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed