Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи свої вимоги тим, що сім'я розпалася через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на вирішення питань сімейного життя. Спільне проживання вважає неможливим. Подружні відносини між сторонами припиненні, вони не ведуть сумісне господарство, не мають загального бюджету. Примирення з відповідачем вважає неможливим. Після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. На підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів, що свідчать про права та відносини сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 12.01.2013 року (актовий запис № 17). Шлюб сторін носить формальний характер, подружні відносини між сторонами припиненні з травня 2013 року, вони не ведуть сумісне господарство, не мають загального бюджету. Також судом встановлено, що сторони від шлюбу не мають неповнолітніх дітей, на даний час не мають спору про поділ спільно нажитого подружнього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з вимогами ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Виходячи з приписів ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі встановлених фактичних обставин справи, з урахуванням визнання відповідачем позову суд вважає, що сім'я повністю розпалася, зберегти її не можливо, шлюб існує формально, що суперечить інтересам подружжя, а тому підлягає розірванню. Враховуючи викладене, вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, тому що ця вимога відповідає дійсній волі сторін, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечить їх інтересам. Судом також встановлено, що позивач змінила своє прізвище під час реєстрації шлюбу із відповідачем з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб (серія [NUMBER]). Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного суд доходить висновку, що вимога позивача про залишення прізвища «[PERSON]» після розірвання шлюбу підлягає задоволенню. З огляду на заяву позивача про покладання на неї витрат по розірванню шлюбу суд вважає за можливе віднести такі витрати на рахунок позивача. На підставі ст.ст. ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, 110, 112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved