Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовну заяву мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 13.10.2005 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що з середини 2018 року сімейне життя між нею з відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З січня 2019 року вони перестали проживати спільно як чоловік та дружина однією сім`єю. Також вказує, що вони з відповідачем мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю та взагалі на життя. Між ними з відповідачем постійно виникали непорозуміння та словесні перепалки, свідками яких нерідко ставали їхні доньки, а тому вони вирішили проживати окремо, оскільки вони були не в змозі підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї та піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. На даний час ведення спільного господарства між ними припинено, а подальшого підтримання сімейних відносин сенсу не має. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 27.05.2019 року (а.с. 14-15). В судове засідання сторони не з`явились. Представник позивача Корнієнко О.В. Крестьянінова Л.В. до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що позов визнає, строк для примирення просить не надавати. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 13.10.2005 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 2041 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. був сплачений на підставі квитанції № 0.0.1320031432.1 від 09.04.2019 року на рахунок 31212206026005 Казначейства України УК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 (а.с. 1). У зв`язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 384 грн. 20 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved