Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що є власником двокімнатної квартири [ADDRESS], а власником квартири № 1 у цьому ж будинку є відповідач у справі. Земля під будинком та двором знаходиться у їх спільному користування, оскільки належить до комунальної власності. Відповідач чинить перешкоди у користуванні зазначеною земельною ділянкою, а саме заборонила користуватися спільною хвірткою та встановила замок, в звязку з чим позивач вимушена була облаштувати собі інший вхід до подвіря. Крім того, в серпні 2015 року перегородила спільний двір сіткою, що унеможливлює користування спільним двором та надвірними спорудами. Посилаючись на ці обставини, просила зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою загального користування по вул. Дзержинського, 58 в м. Путивль, зобовязавши її прибрати самочинно встановлену сітку та надати ключі від спільної хвіртки. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали в повному обсязі. Відповідач позов визнав частково. Підтвердила факт встановлення огорожі у спільному дворі, але вважала, що цим не порушуються прав позивача. Також пояснила, що окремі входи з вулиці облаштовані більше 10 років тому та це ніким не оспорювалось. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні таку позицію відповідача підтримали. Третя особа Путивльська міська рада Путивльського району Сумської області в судовому засіданні у вирішенні спору покладалася на розсуд суду, в подальшому надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи та інші письмові докази, допитавши свідків, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на житло від 27 грудня 2000 року та договору дарування частки квартири від 15 липня 2008 року ( а.с. 7, 11-12). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 вересня 2000 року (а.с. 49) відповідач [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] та дочками [PERSON] та [PERSON], третіми особами у справі, в рівних долях (по 1/4 частці кожний) є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до інвентарної справи на цей будинок (інв.с. а.с. 60) станом на 14.01.2016 року за цим будинком закріплена земельна ділянка загальною площею 2057 кв. м, в т.ч. 732 кв. м під двором. При цьому згідно з абрисом від 15.02.1994 року та інших матеріалів інвентарної справи двір є загального користування. Влітку 2015 року без погодження з позивачем, як користувачами спільного двору, відповідач встановила огорожу з сітки (рабиці), що підтверджуються актом комісії міської ради від 28.09.2015 року (а.с. 14), наданими фотознімками. Цією комісією рекомендовано відповідачу прибрати сітку, але вона залишається не демонтованою і до цього часу, що встановлено судом при виході на місце. Під час судового розгляду сторони не змогли дійти згоди з приводу визначення порядку роздільного користування спільним двором. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватись правил добросусідства. Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, застосування інших, 6ередбачних законом, способів. За наявних обставин суд дійшов до висновку, що оскільки встановлення без погодження з іншим власником у дворі спільного користування огорожі, відповідачем фактично здійснено його поділ на власний розсуд, чим порушено право позивача на спільне користування двором, яке підлягає відновленню шляхом зобовязання відповідача прибрати цю огорожу. В той же час, суд не вбачає підстав для задоволення решти заявлених позовних вимог, оскільки виходом на місці судом зясовано, що квартири сторін мають окремі входи як до самих приміщень, так і з вулиці Дзержинського по червоній лінії. Кожна із сторін має власні надвірні споруди. Такий порядок користування склався ще з 1990-х років, що підтвердили допитані судом свідки та видно з викопіювання з плану будівництва від 16.02.1994 року (інв.с. а.с. 28). Оскільки порядок користування, при якому власники квартир облаштували окремі входи з вулиці, які вели до окремих входів до їхніх квартир, існує тривалий час, не оспорювався у встановленому законом порядку (оскільки таких доказів суду не надано), склався до набуття позивачем права власності на свою квартиру та не утворює будь-яких незручностей або перешкод у користуванні земельною ділянкою цього домоволодіння, тому вважати право позивача порушеним немає підстав, а в силу приписів статей 3, 15 і 16 ЦК України судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial