Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], 06.12.2013р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісяця, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.09.2005 уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований Летнянською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 08. Від даного шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO], які проживають разом з позивачем. Зазначає, що з самого початку їх спільне життя з відповідачем було нормальним, але з часом відносини між ними погіршились через те, що відповідач почав зловживати спиртними напоями. В нетверезому стані він ображає позивача, принижує її людську гідність, піднімає на неї руку. Це все відбувається на очах дітей, що погано впливає на їх психологічний стан та кожен раз спричиняє їй та їм душевні страждання.Вказує, що подружнє життя зруйнувалось, сторони близько року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин.Позивач неодноразово просила відповідача змінити свою поведінку, намагалася зберегти сімю, оскільки в них ростуть неповнолітні діти, але відповідач не цікавиться сімєю, в добровільному порядку коштів на утримання дітей не надає та не бере участі в їх утриманні, діти знаходиться повністю на її утриманні.Наголошує, що за наведених обставин втратила до відповідача почуття любові, поваги та довіри, їх шлюб існує формально і зберегти його неможливо, так як вони з відповідачем стали чужими людьми. Сімя фактично розпалась, в звязку з чим виникла необхідність в юридичному оформленні їх розлучення.Просить терміну на примирення не надавати. Також зазначає, що між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Відповідач не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими та нерегулярними, тому просить стягнути з відповідача кошти на утримання дітей (аліменти) саме в твердій грошовій сумі. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій просить слухати справу у її відсутності, позові вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав клопотання, в якому просив слухати справу у його відсутності, просить стягувати аліменти у розмірі по 1000 грн на кожну дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з огляду на таке.\~ Судом встановлено, що 01.09.2009 між [PERSON] та [PERSON] (до укладення шлюбу прізвище „Жовнірів) укладено шлюб, зареєстрований Летнянською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, актовий запис № 08, Свідоцтво про шлюб серії 1-СГ № 014245. Від спільного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження Серії 1-СГ № 091741 та [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження Серії 1-СГ № 388141. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти такого розурвання. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачем зазначено, що діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, в даний час між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітніх дітей, а тому суд переконаний, що позивач потребує допомоги на їх утримання, а відповідач зобовязаний надавати таку допомогу. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітніх дітей, суд враховує думку сторін, стан здоровя позивача та відповідача платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обовязків обох батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає на користь позивача\~ аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 (одна тисяча) грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення ними повноліття. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку відповідатиме інтересам їх дітей, враховуючи їх\~ вік та матеріальні потреби. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 640 грн, а також\~\~ стягнути судовий збір в дохід спеціального фонду Державного фонду України в сумі 640 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved