Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «КАСКАД 21», який в подальшому уточнила, та в якому просить суд трудові відносини [PERSON] з ТОВ «КАСКАД 21» визнати припиненими з «02» березня 2020 р., у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади директора, за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП; зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виключення запису про [PERSON] як керівника (директора) та підписанта ТОВ «КАСКАД 21», у зв`язку зі звільненням [PERSON] як директора з посади за власним бажанням з 02.03.2020. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 06.12.2016 [PERSON] призначено на посаду директора ТОВ «КАСКАД 21». Наразі співзасновники Товариства - [PERSON] та [PERSON] , не займаються та не опікуються своїм підприємством, ТОВ «КАСКАД 21» найманих працівників не має, а також підприємством не виконуються поставлені економічні завдання. Як наслідок позивач втратила матеріальну (економічну) та будь-яку іншу зацікавленість у перебуванні на посаді директора в ТОВ «КАСКАД 21». Позивач бажає змінити місце роботи й сферу діяльності. Крім того, належного зв`язку із засновниками Товариства позивач не має, що є перешкодою у вільному (прямому) звільненні [PERSON] з посади директора за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП, та є причиною звернення до суду. Припинення повноважень позивача як директора ТОВ «КАСКАД 21», відповідно до Статуту, належить загальним зборам учасників. З огляду на відсутність доходів від перебування на посаді директора ТОВ «КАСКАД 21» та незадовільного матеріального становища позивача, остання 29.01.2020 написала загальним зборам учасників ТОВ «КАСКАД 21» заяву про звільнення з метою вирішення питання про звільнення [PERSON] з посади. Однак листи співзасновники не отримали та на збори, окрім позивача, ніхто не з`явився. Таким чином порушено трудові права позивача, у зв`язку чим [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. 27.05.2020 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позову заяву залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків (а.с. 39-40). 10.06.2020 ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 50-52). Ухвалою суду від 21.08.2020 постановлено розглядати справу у заочному порядку. Окрім того, 21.08.2020 ухвалою суду, відповідно до п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, залишено без розгляду позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КАСКАД 21», третя особа - Департамент реєстраційних послуг Харківської міської ради, про визнання припиненими трудових відносин, в частині позовних вимог щодо зобов`язання Департаменту реєстрації Харківської міської ради внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань шляхом виключення запису про [PERSON] як керівника (директора) та підписанта ТОВ «КАСКАД 21», у зв`язку зі звільненням [PERSON] як директора з посади за власним бажанням з 02.03.2020. Позивач та представник позивача - адвокат Пономаренко Д. В., який діє на підставі ордеру, подали до суду заяву, в якій просили розгляд справи проводити без їх участі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не подавав. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, 30.06.2020 через канцелярію суду надав письмові пояснення до уточненої позовної заяви. У письмових поясненнях зазначено, що окрім Департаменту є інші суб`єкти державної реєстрації, а отже зазначення в рішенні суду Департаменту реєстрації ХМР як виконавця рішення суду не є обов`язковим. Крім того, посилаючись на норми чинного законодавства, представник третьої особи зазначив, що при надходженні до державного реєстратора документів, що передбачені відповідною статтею Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», державний реєстратор буде діяти у відповідності до норм діючого законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що згідно наказу № 1-К від 06.12.2016 [PERSON] заступила на посаду та прийняла на себе виконання обов`язків директора ТОВ «КАСКАД 21» з 07.12.2016 на підставі протоколу Рішення засновника ТОВ «КАСКАД 21» № 1 від 01.12.2016 (а.с. 8). 29 січня 2020 р. [PERSON] написала заяву щодо звільнення її з займаної посади директора ТОВ «КАСКАД 21» за власним бажанням на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України з 02.03.2020 (а.с. 9). Наказом № 4-к від 02.03.2020 «Про звільнення», виданого та підписаного директором ТОВ «КАСКАД 21» [PERSON] , наказано звільнити за власним бажанням [PERSON] з займаної посади директора ТОВ «КАСКАД 21» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України (а.с. 10). З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що співзасновниками Товариства є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 11-15, 34-38), що також зазначено у Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю «КАСКАД 21» (а.с. 16-27). У підпункті 8.1. а), б) Статуту зазначено, що Загальні збори Учасників Товариства є вищим органом Товариства, директор - виконавчий орган Товариства. Згідно положень підпункту 8.5.6. до компетенції Зборів учасників Товариства входить призначення та звільнення Директора Товариства. Підпунктами 8.4.1. та 8.4.2. передбачено, що учасники повідомляються про проведення Зборів учасників персонально із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за тридцять днів до скликання Зборів учасників. Будь-хто із учасників Товариства вправі вимагати розгляду питання на Зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Так, 29.01.2020 [PERSON] направила на поштові адреси співзасновників ТОВ «КАСКАД 21» [PERSON] та [PERSON] листи, за змістом яких позивач запросила співзасновників Товариства на 02.03.2020 о 12:00 год. за адресою: м. Харків, вул. Китаєнко, 1-А, для участі у проведенні зборів співзасновників ТОВ «КАСКАД 21» з метою вирішення питання про звільнення з посади директора [PERSON] (а.с. 28, 29). Однак, вказане повідомлення проігнороване учасниками Зборів Товариства, у зв`язку з чим питання щодо звільнення [PERSON] з посади директора наразі не вирішено. Відповідно до статті 58 Закону України «Про господарські товариства», Вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Згідно зі ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників, організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників товариства. Частиною 1 ст. 99 ЦК України передбачено, що загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. За приписами ч.ч. 1-2 ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльності і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. До виключеної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема створення або відкликання виконавчого органу товариства (п. 3 ч. 4 ст. 145 ЦК України). Тобто, загальні збори учасників здійснюють управління товариством та реалізують право уповноваженого органу товариства усунути особу від виконання обов`язків члена виконавчого органу в будь-який час і з будь-яких підстав. Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 Кодексу законів про працю України). Кодекс законів про працю встановлює загальні вимоги до порядку розірвання трудових відносин, не враховуючи специфіку становища керівника господарського товариства. По суті, директор об`єднує в собі і статус найманого працівника (який визначається на підставі норм трудового права) і статус виконавчого органу господарського товариства (який визначається на підставі норм корпоративного права). Ні норми трудового договору, ні положення Статуту не повинні погіршувати становище директора порівняно з тим обсягом гарантій, наданих йому трудовим законодавством. Тобто, директор завжди може скористатися ст. 38 Кодексу законів про працю України й ініціювати розірвання трудового договору за власним бажанням. За змістом положень ст. 38 Кодексу законів про працю України та ст. 145 Цивільного кодексу України, ст.ст. 58, 60, 62 Закону України «Про господарські товариства» право директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення, створити новий виконавчий орган та внести дані зміни в Єдиний державний реєстр. Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до статті 3 Кодексу законів про працю України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Статтею 4 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Стаття 36 КЗпП України визначає підстави припинення трудового договору якими, крім іншого, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Так, згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Трудовий договір припиняється тільки за наявності підстав для його припинення. Підставою припинення договору є юридичний факт або сукупність юридичних фактів, закріплених у законі та необхідних для припинення трудового договору. Вони поділяються на два види: 1) дії (життєві ситуації, що відбуваються за волею людей; вольові акти їх поведінки) сторін трудового договору або осіб, які не є його сторонами; 2) події (життєві обставини, настання яких не залежить від волі та свідомості людей: закінчення строку трудового договору; смерть працівника або роботодавця - фізичної особи тощо). У законодавстві про працю України встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП України й залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи: припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку); розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті 40, 41 КЗпП України); розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45 КЗпП України та ін.). Отже, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін. За будь-яких умов припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору; 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору). Уповноважений на звільнення директора орган ТОВ «КАСКАД 21» проігнорував повідомлення позивача про її звільнення і не розглянув по суті заяву [PERSON] про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків по створенню нового виконавчого органу. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася у невжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності Товариства, відповідачем порушені трудові права позивача, зокрема, її право бути звільненою із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця роботи на власний розсуд. Аналізуючи зазначені вище обставини та норми чинного трудового законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання припиненими трудових відносин між [PERSON] та ТОВ «КАСКАД 21», у зв`язку із звільненням позивача з посади директора за власним бажанням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір сплачений відповідно до квитанції № 49659 від 19.05.2020 у сумі 840,80 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 5).

Outcome: approved