Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, який у подальшому був уточнений, по якому просить суд визнати недійсним договори оренди жилого приміщення за адресою: [ADDRESS], укладені у 2008 році між [PERSON] та [PERSON], [PERSON]; визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття цих осіб з реєстрації місця проживання за адресою : [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є співвласником [ADDRESS]. [INFO] помер її чоловік - [PERSON], який займався комерційною діяльністю, яка полягала в здачі в оренду жилих та нежилих приміщень. Після смерті [PERSON] позивачу стало відомо, що в даній квартирі відповідачі зареєстровані, як піднаймачі. Позивач зазначає, що відповідачі фактично ніколи не використовували для проживання дане приміщення, а договір найму складено для отримання Одеської реєстрації в 2008 році. Позивач також посилається на те, що як співвласник даної квартири згоди на укладення договору оренди не давала, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2005 року накладено арешт на спірне приміщення, що виключає можливість укладання угод по розпорядженню квартирою. Таким чином, позивач вважає, що договір найму не відповідає загальним вимогам необхідним для дійсності правочину. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідачі та їх представник [PERSON], який також є представником третьої особи [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти його задоволення, наголошували на тому, що позивач не має права звернення до суду з даним позовом, оскільки не є власником спірного приміщення. Третя особа [PERSON] та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Треті особи Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області до судового засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вважає позов підлягаючим частковому задоволенню. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими, такими, що стосуються житлових, сімейних правовідносин, урегульовані положеннями ЦК України та ЖК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі -продажу нерухомого майна, укладеного на Одеській товарній біржі 07.06.1994 року, належить [PERSON] ( а.с. 6-7). На момент придбання вказаної квартири [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER], актовий запис 69, видане 10.10.1981 року ( а.с.8). Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). В подальшому шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 10.09.2002 року, серії [NUMBER], актовий запис № 338 ( а.с. 9). Згідно з ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином частина спірної квартири належить позивачу на праві спільної сумісної власності. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER], актовий запис № 7103 ( а.с. 10). Після смерті [PERSON] заповів все своє майно [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченого державним нотаріусом Сажнєвою Т.А., 31.03.2007 року ( а.с. 75). З довідки про склад сім'ї та реєстрацію, виданої 21.01.2013 року, КП « ЖКС « Фонтанський», вбачається що в кв. [ADDRESS] зарєстровані [PERSON] ( сестра власника з 2008 року), [PERSON] ( дружина, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], укладеного 26.02.2011 року, актовий запис №70 (а.с.44)з 2011 року), [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( піднаймачі з 2008 року) ( а.с.11). Між [PERSON] та відповідачами були укладені договори про здачу житлового приміщення в піднайм, а саме: договір № 27 від 19.06.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 93) та, договір № 26 від 19.06.2008 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ( а.с.94) Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.06.2013 року було витребувано з Приморського РВ ДМС України в Одеській області відомості на якій підставі в [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на що було отримано відповідь, що вони зареєстровані за вказаною адресою з 2008 року, надати інші данні не вбачається можливим ( а.с. 65 ). В матеріалах справи наявний акт від 05.04.2011 року, складений комісією КП « ЖКС « Фонтанський», про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживають в спірній квартирі з 09.01.2009 року та до теперішнього часу, що підтверджується підписами мешканців будинку: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с. 13) та акт від 21.02.2013 року, підписаний мешканцями будинку: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 12). Свідки, допитані в судовому засіданні, [PERSON], [PERSON], та третя особа, допитана в якості свідка [PERSON], попереджені про кримінальну відповідальність за дачу свідомо неправдивих відомостей, також підтвердили той факт, що відповідачі в спірній квартирі не проживають, протягом тривалого часу. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.07.2013 року з Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області витребувано відомості чи зверталась [PERSON] зі скаргами щодо [PERSON] та [PERSON] з приводу перешкоджання їй проживання в [ADDRESS] з 2002 року. На вищезазначену ухвалу отримано відповідь, з якої вбачається, що [PERSON] зверталась з заявою до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, по якій просила прийняти міри до громадян [PERSON] та [PERSON], які 29.03.2013 року вривались до неї в квартиру. Зазначено, що факти, указані в заяві не відносяться до компетенції міліції, їй слід звертатись з даною заявою до суду( ЖЄО № 5295 від 03.03.2013 року). А також матеріали ЖЄО № 5843 від 07.04.2013 року за заявою [PERSON], в якій вона повідомляє, що [PERSON] та [PERSON] не пускають її дітей в її квартиру, яку вона отримала на підставі заповіту. Судом приймається до уваги той факт, що позивач по справі являється співвласником спірної квартири, як майна, набутого подружжям під час шлюбу, а також те, що позивач, як співвласник, не давала свою згоду на укладення договорів піднайму та реєстрації відповідачів у квартирі. Відповідно до ст. 793 ЦК України, договір найму будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини) укладається в письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди ( їх окремої частини ) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Так у ході судового розгляду встановлено, що відповідачі останні три роки не проживають за адресою: [ADDRESS]. Доказів зворотнього відповідачами суду не надано. Доказів того, що позивач, чи інші зареєстровані особи, перешкоджають відповідачам у проживанні в даній квартирі не надано. Відмітка в паспорті та довідці Ф-1, інших наданих відповідачами доказів ( з місця роботи, поліклініки, школи) не спростовують доводів позову про незаконність укладення договору піднайму житлового приміщення та про відсутність у квартирі відповідачів понад 6 місяців. Дані аргументи підтверджують доводи позивача, що реєстрація у вказаній квартирі відповідачам необхідна була виключно для отримання Одеської реєстрації. Непроживання у квартирі, не використання її приміщень в якості постійного житла підтверджено свідками, допитаними в судовому засіданні. Третя особа, яка була допитана в якості свідка - [PERSON], пояснила, що вона постійно проживає в спірній квартирі з вересня 2010 року, а зареєстрована в ній з 2011 року. За вказаний період вона ніколи не бачила відповідачів. Суд критично ставиться до тверджень відповідачів, що акти про їх непроживання не відповідають дійсності, так як складались у той день і час, коди вони були на роботі. Однак, надані до суду акти складались у підтвердження певного періоду непроживання відповідачів. Тому відповідачам недостатньо обгрунтувати причину своєї відсутності у квартирі лише на день складання актів, адже мова йде про відсутність протягом декількох років. Із наданих до суду договорів піднайму житлового приміщення, вбачається, що [PERSON], укладав їх з відповідачами самостійно без участі у цьому співвласника [PERSON], на документах немає підтверджень про погодження розпорядження спільним подружнім майном з позивачем. Враховуючи дану обставину, у позивача є всі підстави для визнання недійсними договорів оренди житлового приміщення. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживають в спірній квартирі більший строк, чим той, протягом якого зберігається право користування помешканням за тимчасово відсутніми. Доказів поважності причин своєї відсутності відповідачами надано не було. Суд не приймає до уваги твердження відповідачів та їх представника, що на даний час власником квартири є [PERSON] на підставі заповіту, і що вона має право розпоряджатись, кому в ній проживати, так як правовстановлюючих документів на [ADDRESS] , а також те що вона прийняла спадщину за заповітом, до суду надано не було. Оскільки в момент укладання договорів про надання жилого приміщення в піднайм між [PERSON] та відповідачами не було додержано вимог, встановлених законодавством, а саме: не отримано згоди співвласника приміщення на укладання даного правочину, його слід визнати недійсним. Також судом враховується той факт, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2005 року накладено арешт на [ADDRESS], яка належала [PERSON] (а.с. 54). Суд не приймає до уваги твердження відповідачів та їх представника з приводу того, що позивач не має права звертатись до суду з даним позовом, оскільки не є власником даної квартири, оскільки матеріалами справи спростовуються дані твердження на підставі того, що спірна квартира придбана в шлюбі та є спільною сумісною власністю. Враховуюче наведене вище, суд вважає за необхідне визнати недійсними договори надання жилого приміщення в піднайм, та в даній частині позовні вимоги - задовольнити. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.. 815 ЦК України наймач зобов'язанний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов'язанний своєчасно вносити плату за житло та самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму . Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не користуються зазначеною житловою площею вказаної квартири, що підтверджеється актами КП « ЖКС « Фонтанський» від 21.02.2013 року та від 05.04.2011 року ( а.с. 12,13). В даний час позивач не в змозі реалізувати своє право власності та користування в повному обсязі, оскільки відповідачі не зняті з реєстраційного обліку по даній квартирі. На підставі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судовий захист цивільних прав та інтересів, шляхом визнання відповідного права, гарантується ст. 16 ЦК України, з якої вбачається, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що права та інтереси позивача, як основного квартиронаймача, порушуються, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Суд відмовляє в вимозі про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання в квартирі, [ADDRESS], оскільки така вимога є передчасною. З реєстрації знімає державна міграційна служба України на підставі рішення суду про втрату права користування житловим приміщенням. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Таким чином, суд вважає, що позов є законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial