Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] , 2013 року народження та [PERSON] , 2014 року народження в твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи з січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 22.07.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Вказує, що від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , 2013 року народження, та [PERSON] , 2014 року народження, які на даний час проживають з нею. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2019 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. Зазначає, що відповідач надавати матеріальну допомогу на утримання їхніх дітей добровільно відмовляється. Також вказує, що відповідач аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам не має, у шлюб після розлучення не вступав, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки чи сина не має. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 31-32). В судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] . [PERSON] до суду надійшла заява в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 2 000 грн. Відповідач до суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи без його участі, вказав, що позовні вимоги визнає частково у розмірі 2 000 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2010 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 січня 2019 року (а.с. 3, 4-6). Від цього шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що відповідач кошти на утримання дітей не надає, інших утриманців та зобов`язань за виконавчими документами не має. Обов`язки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дітей, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2019 рік», який з 01.07.2019 року для дітей віком до 6 років становить 1 699 грн., для дітей віком від 6 до 18 років становить 2 118 грн., а також те що малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають на утриманні матері, відповідач є батьком дітей, особою працездатного віку, наявність існування медичних показань стосовно працевлаштування та заняття певними видами діяльності щодо відповідача судом не встановлено, на забезпеченні [PERSON] будь які інші неповнолітні та непрацездатні особи не перебувають, та беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дітей необхідним харчуванням і предметами вжитку, тому в сукупності оцінених судом доказів та враховуючи, що сторони зменшивши розмір позовних вимог дійшли згоди з приводу розміру аліментів, що підлягають до стягнення, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у розмірі 2 000 грн. щомісячно з 28.03.2019 року, тобто з дня пред`явлення позову, і до досягнення старшою дитиною повноліття. Суд, вирішуючи спір в частині вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з січня 2019 року, вважає такі вимоги необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодних доказів (листи, вимоги, їх отримання відповідачем, покази свідків тощо) на підтвердження звернення до відповідача стосовно сплати аліментів за вказаний період часу, а саме з січня 2019 року по 28.03.2019 року, що є предметом спору. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Отже, з урахуванням положень статті 191 СК України, вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтвердженні відповідними доказами про звернення стягувача до платника аліментів, за відсутності яких вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі учасниками судового засідання не заявлялось. За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial