Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем, який був укладений 29.09.2012 р., вона має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, та відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Посилаючись у позові на те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти, є працездатним, має мінливий заробіток, у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 2 000,00 грн. та про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку в розмірі 1 000,00 грн. У судове засідання сторони не з'явилися, позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд повністю задовольнити поданий позов в частині вимог, що стосується про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття та про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, та не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. 29.09.2012 р. мур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між сторонами в даній справі; подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із матір'ю (позивач); мати дитини перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного; відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України). Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Як було встановлено судом, відповідач є батьком дитини - [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із матір'ю та домовленості (договору) щодо сплати аліментів на користь позивача до досягнення дитиною трьох років, між сторонами у справі, яка розглядалася, досягнуто не було. При розв'язанні питання щодо розміру аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, суд виходить з приписів ч. 1 ст. 80 СК України, через що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1 000,00 грн. до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви; суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК). Розв'язуючи вимогу позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як вже було встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Таким чином, оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в заявленому у позові розмірі. Питання про розподіл судового збору вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved