Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дітей та стягнення пені. Посилалася на те, що вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду від 21.07.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 30.03.2015 року з [PERSON] було стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 гривень щомісячно. Також вказувала на те, що обставини після прийняття вказаного рішення суду суттєво змінилися. Так, законодавцем було збільшено мінімальний розмір аліментів, який може бути стягнуто на утримання дитини. Просила збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.03.2015 року. Стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання діте \~ \~ \~ \~й у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття. Окрім того, позивач зазначила, що на виконання рішення суду від 30.03.2015 року судом було видано виконавчий лист, який нею було пред`явлено до виконання до Другого відділу ДВС м.Чернівці. Проте, відповідач систематично ухиляється від сплати аліментів по рішенню суду від 30.03.2015 року, внаслідок чого за період з вересня 2018 року по жовтень 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 28793 гривень. На підставі ст.196 Сімейного кодексу України вважає, що пеня у зв`язку з невиконанням аліментних зобов`язань за період вересня 2018 року по жовтень 2019 року становить 71321 грн. 85 коп. У зв`язку з тим, що положеннями Сімейного кодексу України передбачено можливість стягнення аліментів у розмірі не більше 100 заборгованості по сплаті аліментів, просила стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 28793 грн. 00 коп., що нарахована у зв`язку з невиконанням аліментних зобов`язань за рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.03.2015 року. Відповідачем [PERSON] відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що між сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням суду від 21.07.2014 року шлюб між ними було припинено (а.с.10). Від спільного життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.22-24). Неповнолітні проживають разом із позивачем. Вказану обставину відповідач не оспорював. [PERSON] записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 30.03.2015 року було вирішено стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 700 гривень щомісячно на кожну дитину. (а.с. 12). Таким чином між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст. 7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 03.07.2018 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» становить 1109 грн. 00 коп. При цьому в абзаці третьому частини 2 статті визначено, мінімальний рекомендований\~розмір аліментів\~на одну\~дитину становить\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку і\~може бути\~присуджений судом\~у разі\~достатності заробітку\~(доходу)\~платника аліментів. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Проаналізувавши усі обставини справи та ознайомившись із доводами сторін, суд вважає, що матеріальний стан одержувача аліментів змінився, оскільки діти подорослішали, внаслідок чого їх потреби зросли. З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позовні вимоги про зміну розміру аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд акцентує увагу на тому, що [PERSON] є повнолітньою особою працездатного віку та зобов`язаний матеріально утримувати власних дітей. На підставі вищевикладеного та враховуючи матеріальний стан сторін, враховуючи інтереси дітей, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, змінивши розмір аліментів, що стягується на дітей. Окрім того, позивач звернулась до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 28793 грн. 00 коп. Розглядаючи зазначену вимогу, судом було встановлено, що за період з 01.09.2018 року по 31.10.2019 року у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 28793 грн. 00 коп. (а.с.8-9). Заборгованість нарахована за кожен місяць окремо. Згідно з частиною першою\~статті 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць\~\~та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів\~заборгованості х 1 %.За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18. Як вбачається з наданого позивачем розхрахунку пені, за період з 01.09.2018 року по 31.10.2019 року позивачем було нараховано до сплати пеню, відповідно до вимог законодавства, у розмірі 71321 грн. 85 коп. Зазначений розрахунок відповідачем будь-якими доказами спростований не був. При цьому, з урахуванням норми закону щодо можливості стягнення пені у розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, [PERSON] було пред`явлено до стягнення вимогу про стягнення пені у розмірі 28793 грн. 00 коп., тобто у розмірі наявної заборгованості зі сплати аліментів. Суд погоджується із таким аргументами позивача та вважає їх обгрунтованими. Питаня про зменшення розміру неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів судом не розглядається, оскільки відповічем будь-яких доказів для встановлення зазначених обставин суду надано не було. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial