Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є єдиним власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.05.2005 року. За цією адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, однак вони не проживають у житловому будинку понад рік без поважних причин. Відповідачі в утриманні житла участі не беруть, комунальні платежі не сплачують, особистих речей їх в будинку не має, взагалі будинком не цікавляться. Даною бездіяльністю відповідачів створює їй, як власнику, перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження майном, а також тягне за собою збільшення оплати за комунальні послуги. На підставі викладеного, просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.03.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 03.06.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті Представник позивача вимоги позову підтримав, просив про розгляд справи у його відсутності. Відповідачі позов визнали, просили про його задоволення та розгляд справи у їх відсутності. Представник третьої особи- [PERSON] просила про розгляд справи у її відсутності, у прийнятті рішення покладалась на розсуд суду. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписами ст. 223 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. Позивач є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу будинку, посвідченого 26.06.2005 року нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Матвєєвою І.М. (р\\н 395), та свідоцтвом про право власності від 27.05.2005 року (р\\н 1634). Згідно довідки, у даному житловому будинку зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . За наданими матеріалами вбачається, що відповідачі з серпня 2017 року за даною адресою не проживають. Даний факт не оспорюється відповідачами, та є такими, що відповідають приписам ст. 82 ЦПК України: обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1ст.2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичнихосіб, прав та інтересів юридичнихосіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1ст.15ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Відповідно до статті 41\~Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-якихосіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини першої статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Підстави втрати членом сім`ї власника житла права користування цим житлом передбачені частиною другою статті 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Право на звернення до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням виникає у власника через один рік відсутності особи за зареєстрованим місцем проживання без поважних причин. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані в будинку [ADDRESS] , але не проживають у вказаному будинку з 2017 року, їх особисті речі у будинку відсутні, комунальні платежі вони не сплачують. Ці факти підтверджені матеріалами справи та не оспорюються сторонами. За такого, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] ,задовольнивши позов у повномуобсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved