Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до про відшкодування витрат за теплопостачання, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 липня 1995 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Перебуваючи у шлюбі вони 03 квітня 1998 року купили житловий будинок розташований у [ADDRESS], у [PERSON] і [PERSON] Зареєструвалися вони у своєму будинку в кінці 2001 року. Договір купівлі продажу від імені їх сім'ї підписав відповідач. Куплений ними будинок відповідач зареєстрував в КП БТІ м. Бахмут (Артемівськ) на своє ім'я. Зареєструвалися вони у своєму будинку в кінці 2001 року, а до цього проживали в будинку її мами. За час проживання у шлюбі з відповідачем вона народила від нього доньку [PERSON] [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними було розірвано в судовому порядку, відповідач фактично будинком не користується більше 3 років. Вона користується будинком з дня його купівлі, тепер в будинку мешкає вона і їх менша донька [PERSON], а донька [PERSON] навчається і з ними не проживає. Вона сплачує всі комунальні послуги та податки. Відповідач не сплачує комунальні платежі за теплопостачання, не сплачує податок на земельну ділянку, хоч згідно законодавства власність його зобов'язує нести відповідні розрахунки. Відповідач хоч і не проживає в будинку, бо проживає в іншій сім'ї, але в будинку проживає його донька [PERSON]. Відповідач злісно ухилявся від сплати аліментів, знаходився у розшуку, офіційно не працював з 06 лютого 2015 року,а до того стояв на біржі, тому не сплачував половину вартості за теплопостачання, що ставило її у скрутне становище. Зараз він працює і має дохід, з нього в примусовому порядку утримуються аліменти. Якби вона не сплачувала комунальні платежі зі своєї пенсії по інвалідності, то борги не дали їй змоги оформити субсидію, а також могла настати невигідні наслідки. Будинок міг би бути відрізаним за борги за газопостачання і не обігрівався б газовим котлом неодмінно привело до сирості стін будинку і його руйнуванню. Згідно особистого рахунку №400000407 з урахуванням площі опалення 63,90 кв.м. та з урахуванням наданої їй субсидії, особисто нею сплачено: з жовтня по грудень 2014 року - 506 грн., з січня по грудень 2015 року - 2790,12 грн., з січня по грудень 2016 року - 122,10 грн., з січня по жовтень 2017 року - 7280,19 грн., а всього сплачено 10698,99 грн. На її тверде переконання справедливим і законним буде, якщо ця сума буде поділена на них двох з відповідачем, що буде дорівнювати по 5349,50 грн. За інші комунальні послуги вона до відповідача претензій на теперішній час не пред'являє. Згідно повідомлення про призначення їй субсидії з жовтня 2017 року по квітень 2018 року плата за опалення встановлена в межах 2613,65 грн., розмір субсидії 698,91 грн. обов'язковий платіж 1914,74 грн. щомісячно. Рекомендованим листом вона повідомила відповідача про свою пропозицію сплачувати половину обов'язкового платежу. Бездіяльність відповідача порушує її право і вчиняється з наміром завдати їй матеріальну шкоду, втягнути у розходи. Вона не зобов'язана одна нести тягар утримання спільного майна, коли ані договором, ані законом це не є для неї обов'язком. Вважає, що справедливо буде також стягнення з відповідача з листопада 2017 року по квітень 2018 року на її користь половини обов'язкового платежу, який становить 1914,74 грн. : 2 = 957,37 грн., щоб сплачувати обов'язковий платіж у строки передбачені законодавством і не допустити за теплопостачання на майбутнє. Вона також бере на себе обов'язок вчасно і в повній мірі сплачувати за теплопостачання і споживання газу, як за себе так і за відповідача. Просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовну заяву підтримали повністю та надали суду пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволені відмовити в повному обсязі, мотивуючи це тим, що він перебуває у дуже скрутному матеріальному становищі, оскільки виплачує аліменти в розмірі 70% від його доходів, також зазначив, що позивач разом зі своєю мамою не пускають його жити у спірний будинок, тому він не має можливості реалізувати свої права як співвласник цього будинку. Просить відмовити в позовній заяві в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до часткового задоволенню, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 08 липня 1995 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Артемівська між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що було складено відповідний актовий запис №309 (а.с.4). Після укладення шлюбу обом присвоєні прізвища [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (зворот а.с.4) шлюб між [PERSON] та [PERSON] 24 квітня 2012 року було розірвано. Згідно копії договору купівлі-продажу будинку від 03 квітня 1998 року (а.с.5) [PERSON] купив житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 294,4 кв.м. З копії довідки про склад сім'ї (а.с.6) вбачається, що у будинку розташованому за адресою: [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідач по даним не проживає у будинку з 01 січня 2008 року. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] (а.с.7) [PERSON], є інвалідом дитинства 2 групи безстроково. Згідно копії повідомлення про призначення субсидії №26006 (зворот а.с.7) призначено житлову субсидію з жовтня 2017 року по квітень 2018 року включно, розраховано субсидію на 6 місяців, з листопада 2017 року по квітень 2018 року та обов'язково до сплати у грн.. є 1914,74 грн. З копії лицевого рахунку №400000407 (а.с.8) на ім'я [PERSON] вбачається, що загальна сплачена сума за газ станом на 16 листопада 2017 року складає 10698,99 грн. Відповідно до копії довідки від 11 серпня 2017 року (а.с.9) [PERSON] був зареєстрований як безробітний в Артемівському МЦЗ з 20 листопада 2013 року, та за період з 20 листопада 2013 року по 30 листопада 2014 року його дохід становив 10794,96 грн. Згідно копії листа позивача на адресу відповідача (зворот а.с.10-11) останній повідомляється позивачем про те, що вона йому пропонує сплачувати їй або самостійно на рахунок підприємства за опалення 957,37 грн., що становить половину обов'язкового платежу, відправлення цього листа підтверджується копією поштового повідомлення та поштової квитанції. З копії податкового повідомлення-рішення від 30 червня 2017 року (а.с.12) вбачається, що за податковий період 2017 рік сума податкового зобов'язання складає 22,46 грн. Відповідно до копії довідки про доходи, [PERSON] (а.с.33, 37, 44) працює слюсарем механозбірочних робіт 6-го розряду та за період з квітня 2017 року по грудень 2017 року сплатив аліменти у розмірі 36688,92 грн. Згідно копії постанови про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2017 року (а.с.34-35, 45-46) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016050150001089 від 31 березня 2016 року, за фактом ухилення від сплати аліментів закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, що підтверджує той факт, що відповідач сплачував аліменти на користь позивача, але не в повному обсязі, що виключає злісне ухилення від сплати аліментів з його боку. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.38) [PERSON] народився [INFO] року та його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. З копії вступної та резолютивної частин рішення Апеляційного суду Донецької області (а.с.39) від 11 квітня 2017 року вбачається, що апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково, заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02 червня 2016 року змінено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. щомісячно, з проведенням індексації відповідно до вимог закону, починаючи з 08 лютого 2016 року та до досягнення дитиною повноліття. В іншій частині рішення залишено без змін. Згідно копії рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області (а.с.49) від 06 грудня 2017 року, позов задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] визнано за кожним по ? частині вказаного будинку. Стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 640 грн. В іншій частині відмовлено. Рішення набрало законної сили 10 січня 2018 року. Письмові заперечення позивача на письмові заперечення відповідача суд не розглядає, оскільки вони подані з порушенням ЦПК України і тому суд їх за правилами ч.4 ст. 183 ЦПК України повернув позивачу без розгляду. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Договору щодо утримання майна між сторонами не укладалось. Як передбачено ч. 5ст. 319 ЦК України, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливим режимом права власності є право спільної часткової власності. Саме на праві спільної часткової власності позивачу та відповідачу належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці розміром 294,4 кв.м. Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Як передбачено ч.1ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 360 ЦК України, передбачено, що власник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями пов'язаними зі спільним майном. Хоча право власності на житловий будинок в цілому належить сторонам у однаковому співвідношенні, а отже й витрати на її утримання мають здійснюватись сторонами у межах своєї частки у праві спільної часткової власності. В даному випадку, відповідач повинен брати участь у таких витратах у межах своєї частки у праві спільної часткової власності (1/2). Відповідно до вимог ст.ст. 156,160 ЖК України витрати з утримання житла несуть власники та повнолітні члени сім'ї власника житла. Що стосується неповнолітньої дитини, то її витрати несуть батьки. У відповідності до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто, оплату витрат з утримання та збереження спільного будинку та комунальних послуг, які припадають на неповнолітніх співвласників та мешканців будинку повинні оплачувати їх батьки: позивач та відповідач у рівних частках. Окрім того, за змістом статтею 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не і звільняють мешканців квартири від обов'язку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і та плату за комунальні послуги. Відповідач помилково вважає, що те, що він перебуває у дуже скрутному матеріальному становищі, оскільки виплачує аліменти в розмірі 70% від його доходів, і тому він не має можливості реалізувати свої права як співвласник цього будинку, і те його твердження, що начебто його позивач разом зі своєю мамою не пускають у будинок жити і тому він вимушений знімати квартиру (а.с.50), не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки надана ним у судовому засіданні копія витягу з кримінального провадження №42017051610000028 (а.с.52) свідчить про те, що у нього незаконно відібрали особисті документи, а саме договір купівлі-продажу будинку, домову книжку та технічний паспорт на будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], а не про те, що позивач та її мама не пускають його жити у спірний будинок, тим самим позбавляючи його можливості реалізувати свої права як співвласник цього будинку, і тому суд не погоджується з такими твердженнями відповідача, а відтак, позивач вправі вимагати у відповідача компенсації частини витрат сплачених нею на утримання спільного майна та витрат по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме в розмірі 5349,50 грн., які були сплачені позивачем за відповідача за опалення їх будинку і тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідноіз ч.1ст. 13 ЗУ «Прожитлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у ч.1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. З огляду на зазначене, твердження [PERSON] про безпідставність стягнення з останнього коштів за опалення будинку, у зв'язку із відсутністю будь-яких договірних відносин з постачальником послуг та не користування відповідачем природнім газом, не приймається судом до уваги. Понесенні позивачем витрати по оплаті спожитого природного газу є не тільки витратними по оплаті комунальних послуг,а водночас є і витратними з утримання та збереження спільного будинку, тому до спірних правовідносин слід застосовувати норму ст. 360 ЦК України. Наведене спростовує твердження відповідача про те, що послуги, з газопостачання належить до комунальних послуг, які спрямовані виключно на забезпечення проживання та перебування осіб у будинку. Якщо один із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно й вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зі співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Однак такий співвласник може висунути відповідні заперечення, вважаючи здійснені співвласниками витрати надмірними, зайвими. У ст. 360 ЦК України мається на увазі витрати, необхідні для належного функціонування спільного майна. Правило статті 360 є загальним. Участь кожного співвласника у «витратах на управління, утримання та збереження спільного майна» означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. В даному випадку, позивач належним чином виконала зобов'язання, взяті сторонами перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном, а саме: оплатила виставлені рахунки для належного функціонування спільного майна. Враховуючи те, що відповідачу належить 1/2 частина частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], відповідач повинен компенсувати позивачу половину понесених витрат на утримання спільного майна та витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, та це підтверджується матеріалами справи /копія лицевого рахунку /, що позивач станом на 16 листопада 2017 року сплатила 10698,99 грн., тобто саме на цю суму понесла витрати на утримання спільного майна. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума коштів у розмірі 5349,50 грн. (1/2 від 10698,99 грн.). Що стосується позовної вимоги про стягнення з [PERSON], на користь [PERSON], з листопада 2017 року по квітень 2018 року половину обов'язкового платежу за теплопостачання у сумі 957,37 грн., то в цій частині позовних вимог слід відмовити тому, що вони не основані на законі, а закон передбачає лише стягнення фактичних і підтверджених витрат, а вони вочевидь ще не відбулися. Відповідно до п.9 Перехідних положень ЦПК України ( в редакції Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial