Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору та стягнення коштів в розмірі 158500,00 грн., посилаючись на те, що 22.04.2015 з відповідачем був укладений договір майнового лізингу № 805210, відповідно до якого позивач мав би отримати автомобіль Kia (модель Sorento, 2013 року випуску, марки 2.4 MT 2 WD Classic, чорного кольору), сплативши 215000,00 грн. На виконання договору позивач сплатив перший платіж в сумі 107500,00 грн. та надалі кількома траншами у сумі 43000,00 грн., 2500,00 грн., 3000,00 грн. та 2500,00 грн. у зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору, а саме те, що транспортний засіб, який є предметом лізингу не був переданий позивачу, вона направила листа відповідачу з вимогою повідомити її, коли буде переданий їй автомобіль, про суму коштів і порядок їхнього повернення, у разі невиконання зобов'язань лізингодавця за договором. Станом на час розгляду справи предмет лізингу - автомобіль Kia (модель Sorento, 2013 року випуску, марки 2.4 MT 2 WD Classic, чорного кольору) не переданий лізингоодержувачу - позивачу. У судове засідання позивач не з'явився, представник позивача подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте судова кореспонденція на адресу суду повернулась з довідкою поштового відділення на конверті, у якій вказано причину повернення за закінченням терміну встановленого строку зберігання. Заяви, клопотання, письмові заперечення не надходили до суду. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Встановлено, що 22.04.2015 між сторонами був укладений договір майнового лізингу № 805210, відповідно до якого відповідач зобов'язується придбати у свою власність транспортний засіб - автомобіль Kia (модель Sorento, 2013 року випуску, марки 2.4 MT 2 WD Classic, чорного кольору) і передати його позивачу за плату для користування на умовах договору /а. с. 10-20/. При укладенні договору сторонами погоджено графік сплати першого лізингового платежу (додаток № 2 до договору майнового лізингу) та графік сплати другого лізингового платежу (додаток № 2 до договору майнового лізингу) /а. с. 21, 22/. На виконання свого зобов'язання перед лізингодавцем, лізингоодержувачем - позивачем сплачено на рахунок відповідача 22.04.2015 суму у розмірі 43000,00 грн., 29.04.2015 - суму грошових коштів у розмірі 107500,00 грн., 03.06.2015 - 2500,00 грн., 09.07.2015 - 3000,00 грн., 05.08.2015 - 2500,00 грн., що підтверджується відповідними квитанціями /а. с. 24-26/. 12.10.2015 позивач направила на адресу лізингодавця, яка вказана у договорі, листа з вимогою повідомити її про час передачі їй предмету лізингу або розмір коштів та порядок їх повернення у зв'язку невиконанням лізингодавцем умов договору /а. с. 27/. Вищевказаний лист повернувся, у зв'язку з неможливістю вручення адресату /а. с. 28/. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Окрім цього, відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг». За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Згідно зі статтею 697 ЦК України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. Ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Пунктом 2 цієї статті встановлено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Згідно ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Встановлені під час судового розгляду обставини свідчать про те, що позивач сплативши авансовий платіж в розмірі 158500,00 грн., не отримав від відповідача протягом наступних 120 днів пропозиції щодо укладення акту прийому-передачі, сплати комісії за передачу предмета лізингу, та власне предмета лізингу. Відсутність вказаних дій збоку відповідача, свідчить про те, що відповідач порушив умови договору, оскільки не здійснював жодних дій спрямованих на реалізацію умов договору у частині передачі предмета лізингу. З огляду на встановлене, слід дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача про наявність підстав для розірвання договору, та повернення сплачених грошових коштів, оскільки відповідач не здійснив жодної дії спрямованої на його реалізацію, що у свою чергу значною мірою позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладенні договору . Відповідно до п. 3 ст. 652 ЦК України, у разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору. Відповідно суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача сплачених коштів в розмірі 158500,00 грн. Згідно з ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати у розмірі 1828,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved