Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16 грудня 2005 року являється власником жилого будинку під номером [ADDRESS] Київської області. Даним будинком для проживання з 1999 року по 2001 рік користувався відповідач. Тривалий час відповідач в будинку не проживає, проте залишається зареєстрованим у ньому. Просила визнати його таким, що втратив право користування будинком під номером [ADDRESS] Київської області з тих підстав, що він більше року в належному їй будинку не проживає. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позивачем вимоги, в їх обґрунтування послався на обставини, викладені в поданій до суду позовній заяві. Додатково пояснив, що відповідач у 1999 році вселився у належний позивачу будинок як член її сім»ї. Вони проживали як чоловік та жінка без шлюбу. Згодом відповідач почав зловживати спиртними напоями, сімейні відносини з ним позивач припинила. Відповідач залишив місце проживання та у будинку позивача не з»являвся. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не з'явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК УРСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку під номером [ADDRESS] Київської області. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Піївської сільської ради 16 грудня 2005 року на підставі рішення від 15 березня 2005 року під номером 7, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9315458 від 16 грудня 2005 року. Відповідач вселився в будинок, належний позивачу, як член її сім»ї, проживав та був зареєстрований у ньому з 25 листопада 1998 року з ініціативи позивача. Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені довідкою № 323, виданою 13 липня 2015 року Піївською сільською радою Миронівського району Київської області, адресною довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в місті Києві. Згідно положень ст. 156 ЖK України члени сім'ї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Яких-небудь угод з приводу користування будинком при вселенні з відповідачем не укладалось. Відповідач є особою, яка набула права користування належним позивачу житловим приміщенням, вселилась у нього у встановленому порядку як член сім'ї власника, однак певний час без поважних причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням - для проживання. Сімейне життя позивача та відповідача не склалось, фактичні шлюбні відносини були припинені. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що у травні 2001 року відповідач [PERSON] залишив своє місце проживання та не з'являвся в будинку до даного часу, тобто строком понад чотирнадцять років. Даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи та показами допитаних в судовому засіданні свідків. Із актів обстеження будинку позивача від 03 липня 2014 року, 03 серпня 2014 року, 03 вересня 2014 року, 03 жовтня 2014 року, 03 листопада 2014 року , 03 грудня 2014 року, 03 січня 2015 року, 03 лютого 2015 року, 03 березня 2015 року, 03 квітня 2015 року, 03 травня 2015 року, 03 червня 2015 року вбачається, що відповідач [PERSON] в будинку під номером [ADDRESS] Київської області не проживає, його особистих речей у будинку не виявлено. Допитана судом свідок [PERSON] показала, що являється сусідкою позивача. З травня 2001 року в будинку позивача, крім неї, ніхто не проживає. Свідок [PERSON] показав, що відповідач понад 10 років у будинку позивача не проживає. В складі комісії вказані особи обстежували житлові умови позивача та під час обстеження виявили, що речей відповідача в будинку немає. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідач [PERSON] не користується будинком під номером [ADDRESS] Київської області більше року без поважних причин, в зв'язку з чим вимоги позивача про визнання його такими, що втратив право користування даним будинком, являються обґрунтованими. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду заяви позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243 гривень 60 копійок, що підтверджується квитанцією, наявною у матеріалах справи. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі ст.ст. 319, 383, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved