Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. При цьому вона зазначила, що з 1997 року по 20.07.2015 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Відповідач ухиляється від добровільного утримання неповнолітніх дітей. Також зазначила, що неповнолітні діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні, однак їй важко самій матеріально утримувати дітей. Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, згідно якої вона просить суд розглянути справу без її участі, позов підтримує з підстав зазначених в заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Судом встановлено, що сторони з 1997 року по 20.07.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі який був розірваний Олевським районним судом Житомирської області від 20.07.2015 року (а.с.3) від спільного проживання сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.5,6) які проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від добровільного матеріального утримання дітей, не піклується про їхній фізичний та духовний розвиток, не є інвалідом та не страждає на тяжкі захворювання. Позивач не має можливості самостійно утримувати неповнолітніх дітей, домовленість про спільне утримання дітей між сторонами не досягнута. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд дійшов висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які врегульовані ст. 180 Сімейного Кодексу України, з якої слідує, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із змісту ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України слідує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, ст. 183 Сімейного Кодексу України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України слідує, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України „Про охорону дитинства від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, так як відповідач ухиляється від батьківського обовязку утримувати неповнолітніх дітей, чим ставить їх у складне матеріальне становище, а тому аліменти на утримання дітей повинні бути стягнуті з відповідача в судовому порядку.

Outcome: approved