Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про виселення покликаючись на те, що їй належить квартира №39 на вул. Виговського, 71 у м. Львові. В даній квартирі вона проживає з [PERSON] та [PERSON] З 2015 року стосунки між ними повністю зіпсувались, відповідач почала її принижувати та знущатись над нею морально та фізично. 03 січня 2016 року вона отримала від внука поштовх в груди, від чого впала та отримала ще удар ногою. Крім того, відповідач чинить їй перешкоди у користуванні кухнею, ванною кімнатою, лоджею, а також ображає її принизливими словами, не сплачує за комунальні послуги. Просить усунути їй перешкоди у користуванні квартирою №39 на вул. Виговського, 71 у м. Львові шляхом виселення із квартири [PERSON] та [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов заперечила, пояснила, що між ними з позивачем справді бувають конфлікти, однак такі сварки завжди є двохсторонніми та позивач також сама провокує конфлікти. Також, [PERSON] зазначила, що жодних перешкод у користуванні будь-якими приміщеннями у квартирі №39 на вул. Виговського, 71 у м. Львові вона чи її син не здійснюють позивачу та більше того, позивач має вільний доступ до кімнати, у якій проживає вона з сином та практично протягом усього дня до пізнього вечора вона перебуває на роботі та у цей час [PERSON] залишається у квартирі одна та має вільний доступ та необмежений час користування усіма приміщеннями такої квартири. Крім того, позивач пояснила, що жодного іншого житла у неї немає, а відтак виселитись у інше житло вона не може. Представник третьої особи Відділу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову та виселення [PERSON] та [PERSON], [INFO] із квартири №39 на вул. Виговського, 71 у м. Львові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №39 на вул. Виговського, 71 у м. Львові. /а.с. 9/ Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. У відповідності до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.\~ Згідно матеріалів справи згідно заяви [PERSON], [PERSON] 03 січня 2016 року заподіяв [PERSON] тілесні ушкодження, однак кримінальне провадження було закрито 18 січня 2016 року у звязку з відмовою [PERSON] від обвинувачення. /а.с. 15/ У відповідності до висновку експерта №73 від 12 січня 2016 року при огляді [PERSON] було виявлено синець, який утворився від дії тупого предмета, міг виникнути від удару ногою 03 січня 2016 року. /а.с. 13/ Дані обставини справи дійсно свідчать про факт хуліганських, неправомірних дій [PERSON] відносно позивача, однак як зазначила відповідач у судовому засіданні та не заперечила позивач, конфлікти між сторонами виникають із обох сторін, а тому суд переконаний, що між сторонами виник тривалий і стійкий конфлікт, однак зробити висновок, що лише порушення правил співжиття відповідачем та неповнолітнім [PERSON] роблять неможливим для позивача проживання з ними в одній квартирі неможливо тому, що порушення правил співжиття мають прояви, як зі сторони відповідача так і зі сторони позивача. Окрім того, відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак позивач [PERSON] під час судового розгляду справи не надала суду жодних належних та допустимих доказів, що порушення правил співжиття здійснюються саме відповідачем та її неповнолітнім сином, що такі порушення у випадку їх наявності є систематичними, що відповідач [PERSON] та неповнолітній [PERSON] чинять їй перешкоди у користуванні будь-якими приміщеннями у квартирі №39 на вул. Виговського, 71 у м. Львові та що до відповідача застосовувались заходи запобігання і громадського впливу, які виявились безрезультатними. На підставі наведеного, суд переконаний, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Outcome: dismissed