Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду з України до країн Шенгенської угоди на період з 25.12.2017 року по 14.01.2018 року та до Єгипту, Турецької Республіки та Автономної Республіки Крим на період з лютого по квітень 2018 року разом із неповнолітньою [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]; надати їй дозвіл на тимчасове багаторазове вивезення за кордон неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], до досягнення нею шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач посилається на те, що тимчасові поїздки здійснюються з метою оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, а тому права відповідача як батька дитини не будуть порушуватися. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідач надіслав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до наступного. Рішенням Балаклавського районного суду м. Севастополя від 09 лютого 2011 року розірваний шлюб, зареєстрований 28.07.2007 року (актовий запис №204) у Відділі реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у місті Севастополі між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. 01 грудня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище після державної реєстрації шлюбу останньої змінилося на «[PERSON]» (а.с. 7). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила). Пунктом 3 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. За змістом п. 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинним законодавством передбачена можливість в судовому порядку вирішити питання щодо надання дозволу на виїзд з України за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни та періоду перебування в цій країні, з метою дотримання вимог за ст. ст. 153, 157 Сімейного кодексу України з приводу безперешкодного спілкування з дитиною та спільного вирішення питання щодо виховання дитини. В той же час відповідачем визнано позов в повному обсязі. Він зазначив, що проживає та працює в АРК Крим, не має можливості приїхати в Україну для нотаріального оформлення дозволу на виїзд дитини. Частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення її повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволених позовних вимог, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved