Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому вказує, що згідно наказу №18-к від 17.06.2014 року була прийнятий на роботу до Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України» (яке на підставі Постанови Президії НААНУ від 20.04.2016 рок у протокол №7 було перейменовано на Державне підприємство «Дослідне господарство «Новатор» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України») на посаду юрисконсульта. 01.08.2014 року згідно наказу № 27-к від 01.08.2014 року її було звільнено з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП. При звільнені з позивачем не було здійснено повний розрахунок, у звязку з чим, вона 18.11.2015 рок у звернулася до суду з позовом у я ком у просила стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у сумі 3037,78 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. В ході судового розгляду було встановлено, що нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 3037,78 грн. була перерахована позивачу грошовим переказом, у звязку з чим позивачка уточнила позовні вимоги і просила стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку у кількості 500 робочих днів у сумі 64450 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги і просив їх задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, вважає його необгрунтованим і недоведеним, тому просила відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, надані сторонами \~докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Судом установлено, що згідно наказу №18-к від 17.06.2014 року була прийнятий на роботу до Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України» (яке на підставі Постанови Президії НААНУ від 20.04.2016 року протокол №7 було перейменовано на Державного підприємства «Дослідне господарство «Елітне» Інституту олійних культур Національної академії аграрних наук України») на посаду юрисконсульта. 01.08.2014 року згідно наказу № 27-к від 01.08.2014 року її було звільнено з займаної посади на підставі ст.38 КЗпП України. При звільнені з позивачем не було здійснено остаточний розрахунок, по заробітній платі, і невиплаченою залишилася сума 3037,78 грн. ( а.с.28) , остаточний розрахунок з позивачем було здійснено 28.07.2016 року шляхом грошового переказу УДППЗ «Укрпошта» вказаної суми позивачу ( а.с. 96). Відповідно до ч.1\~ст.233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 01.08.2014 року [PERSON] В,Р. було звільнено з займаної посади і в цей же день з нею мав бути здійснений остаточний розрахунок, але як вище зазначалося такий здійснено було лише 28.07.2016 року, а отже, у позивача виникло право вимагати сплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку до моменту фактичного розрахунку. Затримка розрахунку складає 510 робочих днів. Сума середньоденної заробітної плати за період червня-липня 2014 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 року № 100, згідно якої середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), та на підставі довідки наданої представником відповідача складає 119,35 грн. ( а.с.29) Таким чином, розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку становить: 510 днів х 119,35 грн. = 60868,50 грн. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсацiя за затримку розрахунку при звiльненнi є базою для оподаткування податком з доходу фiзичниx осiб. Згiдно ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто вiдповiдач є вiдповiдальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходiв фiзичних осiб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума компенсацiї за затримку розрахунку при звiльненнi, належних працiвнику при звiльненнi згiдно ст .. 117 КЗпП України має бути виплачена позивачу пiсля утримання сум належних податків і зборів. Щодо стягнення заподіяної позивачеві моральної шкоди позивачеві, то суд виходить з такого. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Так, [PERSON] в результаті протиправних дій роботодавця щодо невиплати заробітної плати, що поставили її у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування її особисто та членів її сімї, зумовили необхідність вишукувати додаткових джерел доходу для забезпечення свого існування. Тому, вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди є законними та обґрунтованими, але з урахуванням принципу розумності і справедливості, з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань перенесених позивачем, підлягають задоволенню частково у сумі 1500 грн. Згідно ст. 10 та ст.. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, доведені належними і допустимим доказами, але підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 60\~868,50 грн. та відшкодуванні моральної шкоди у сумі 1500 грн., а всього 62368,50 грн. В іншій частині позову необхідно відмовити. Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 623,68 грн., розмір якого визначено на підставі Закону України « Прос удовий збір» в редакції, яка діяла на час подачі позову до суду.

Outcome: partial