Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Кичкирівської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті матері позивача залишилось спадкове майно, інших спадкоємців на дане майно немає, тому просила суд визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], право власності на спадкове майно, а саме: - земельну ділянку площею 2,9802 га (кадастровий номер 1825084400:09:000:0060) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Кичкирівська сільська рада; - земельну ділянку площею 0,0999 га (кадастровий номер 1825010100:08:000:0198) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Радомишльська міська рада, що належали померлій матері, [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238659 від 30 червня 2005 року, виданий на її імя на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 188 від 20.09.2004 року, а також право власності на: - земельну ділянку площею 2,8491 га (кадастровий номер 1825084400:09:000:0059) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Кичкирівська сільська рада; - земельну ділянку площею 0,1000 га (кадастровий номер 1825010100:08:000:0197) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Радомишльська міська рада, що належали батьку позивачки, [PERSON], згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238658 від 30 червня 2005 року, виданий на його імя на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 188 від 20.09.2004 року, які [PERSON], успадкувала, однак за життя не оформила своїх спадкових прав. Позивач у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду заяву, про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує, позовні вимоги визнає. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON], даний факт підтверджує свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ТП № 486674 від 08.11.1985 року) [PERSON], [INFO], уродженка с. Юрівка, Радомишльського р-ну Житомирської області, зареєстрована та проживає в [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки серії IV-УР № 1594215 від 03.03.1964 року, що видане Кичкирівською сільською радою Радомишльського р-ну Житомирської області, її батьками записані: батько - [PERSON], українець та мати - [PERSON], українка. 21 квітня 2010 року помер батько позивачки [PERSON], у віці 77 років в с. Юрівка, Радомишльського району Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 146199, видане виконавчим комітетом Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 23.04.2010 року, копія якого додається. Спадщину після смерті [PERSON], у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла мати позивачки, [PERSON], шляхом проживанням з покійним, доглядом за будинком, обробляла земельну ділянку та сплачувала необхідні платежі, отримувала кошти за землю, тощо даний факт також підтверджує довідка № 614 від 14.08.2014 року з виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. 16.08.2010 року померла мати позивачки, [PERSON], в с. Нова Юрівка, Радомишльського району Житомирської області у віці 79 років, що підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 151485, видане виконкомом Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області 17.08.2010 року. В шестимісячний строк після смерті матері, [PERSON], позивачка, як єдина спадкоємиця за законом, подала заяву про прийняття спадщини до Радомишльської державної нотаріальної контори, за результатами якої, нотаріусом було заведено спадкову справу під № 70/2011. Брат позивачки, [PERSON] та сестри, [PERSON] і [PERSON] відмовились від прийняття спадщини після смерті матері, на користь позивачки, що підтверджують їх письмові заяви від 11.08.2011 року № 137, від 04.08.2011 року № 48 та від 21.08.2011 року № 72. До складу спадкового майна, що залишилося після смерті матері позивачки, входить: -земельна ділянка площею 2,98 га (кадастровий номер 1825084400:09:000:0060), -земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер 1825010100:08:000:0198), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і які належали померлій [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238659 від 30 червня 2005 року, виданий на її імя на підставі розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації від 20 вересня 2004 року № 188, а також: - земельна ділянка площею 2,85 га (кадастровий номер 1825084400:09:000:0059), -земельна ділянка площею 0,10 га (кадастровий номер 1825010100:08:000:0197), з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і які належали [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238658 від 30 червня 2005 року, виданий на його імя на підставі розпорядження голови Радомишльської райдержадміністрації від 20 вересня 2004 року № 188, які у свою чергу успадкувала після його смерті мати позивача, [PERSON], однак за життя не встигла виготовити на себе правовстановлюючий документ. В процесі оформлення спадщини позивачу стало відомо, що відповідно до витягів з ДЗК про земельні ділянки від 28.03.2016 року № НВ-1802416372016, № НВ-1802416152016 та від 29.03.2016 року № НВ-1802418142016, № НВ-1802418292016, у вищезазначених державних актах неправильно вказана площа та місце розташування даних земельних ділянок, а саме: земельна ділянка площею 2,9802 га з кадастровим номером 1825084400:09:000:0060 в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238659 зазначена площа як 2,98 га, земельна ділянка площею 0,0999 га з кадастровим номером 1825010100:08:000:0198, що розташована на території Радомишльської міської ради Житомирської області у вказаному державному акті зазначена площа 0,10 га, а місце розташування: Кичкирівська сільська рада, земельна ділянка площею 2,8491 га з кадастровим номером 1825084400:09:000:0059 в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238658 зазначена площа як 2,85 га, земельна ділянка площею 0,10 га з кадастровим номером 1825010100:08:000:0197, що розташована на території Радомишльської міської ради Житомирської області у вказаному державному акті зазначена площа 0,10 га, а місце розташування: Кичкирівська сільська рада дані факти також підтверджують вищезазначені витяги з відділу Держземагенства у Радомишльському районі Житомирської області. Відповідно до п. 216 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 3 березня 2004 року за № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Однак, набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки позивач, не має можливості через те, що у вищезазначених державних актах неправильно вказана площа та місце розташування земельних ділянок і хоч [PERSON], фактично успадкувала майно свого покійного чоловіка, однак за життя не встигла виготовити правовстановлюючі документи, що в свою чергу, згідно ЗУ «Про нотаріат», є перешкодою для вчинення необхідної нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до п.4.12 та п.4.18 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 року: «Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі відповідного свідоцтва документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення даного питання в судовому порядку». Відповідно до листа № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296-1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Згідно до п. 23 Постанови ПВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно до ст. 131 Земельного кодексу України, громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Теж саме зазначає п. 10) Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування». Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадкової маси можуть переходити тільки ті права і обов»язки, носієм яких був спадкодавець і на момент відкриття спадщини вони не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, частини 1 ст. 1222, частини 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved