Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] Зазначає, що в даному будинку з 2015 року була зареєстрована [PERSON], яка не проживала у спірному будинку, а лише за дозволом власника була у ньому зареєстрована. За рішенням суду [PERSON] втратила право користування будинком [ADDRESS], що стало підставою для зняття її з місця реєстрації. Зазначає, що звернувшись до відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради в Дніпропетровській області їй стало відомо, що в будинку [ADDRESS] з 13 червня 2017 року зареєстрована малолітня дитина [PERSON] Вказує, що реєстрація дитини у зазначеному будинку проводилася без її відома та згоди. Після чого, позивач неодноразово зверталася в телефонному режимі до [PERSON] з вимогою зняти з реєстрації малолітню дитину [PERSON], так як позивач сплачує комунальні послуги в залежності від кількості зареєстрованих у будинку осіб, натомість [PERSON] та [PERSON] в спірному будинку не проживають та оплату за комунальні послуги не здійснюють. [PERSON] в добровільному порядку зняти малолітню дитину з реєстрації місця проживання у спірному будинку не бажає. У зв'язку з чим просить усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, позбавивши [PERSON], [INFO], права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] що є підставою для зняття з місця реєстрації, а також просить стягнути з [PERSON] на її користь суму сплаченого судового збору. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області в судовому засіданні проти задоволення позовної заяви не заперечувала та пояснила, що малолітня дитина не може сама залишатись зареєстрованою в спірному житлі, оскільки її батьки зняті з реєстраційного обліку за цією адресою. Представник відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Терніввської міської ради в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явилася, проте надала до суду письмову заяву, в якій просить проводити судовий розгляд за її відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердив факт того, що [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS], ніколи не проживали. Відповідач [PERSON], яка є законним представником [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові конверти повернуті на адресу суду із довідкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до ч. 2 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому, суд дійшов висновку, що відповідач повідомлена належним чином про час і місце судового засідання, та зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи та свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав № 29048775 від 18 лютого 2011 року (а.с.7). [PERSON], [INFO], зареєстрована у [ADDRESS], про що свідчить довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 20 вересня 2017 року (а.с.8). Згідно розділу ІІІ домової книги на [ADDRESS] до домової книги стосовно реєстрації у спірному будинку [PERSON] - не вносилися (а.с.11). Відповідно до акту квартального комітету №3 від 21 вересня 2017 року, складеного квартальним та сусідами, за адресою: [ADDRESS], зареєстрована [PERSON], яка не проживає та ніколи не проживала в даному будинку (а.с.12). Згідно ч. 1 ст. 39 Цивільного процесуального кодексу України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В статті 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 383 Цивільного кодексу України та статтею 150 Житлового Кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно положень статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] Дніпропетровської області, а малолітня [PERSON] до теперішнього часу залишається в ньому зареєстрованою. Остання разом зі своїми батьками не проживає у зазначеному будинку та ніколи не проживала, але у добровільному порядку [PERSON] зняти свою малолітню дитину [PERSON] з реєстрації місця проживання не бажає, чим заважає позивачу вільно розпоряджатися своїм майном. Рішенням Тернівського міського суду від 05 квітня 2017 року [PERSON] та [PERSON] було визнано такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Зазначене рішення суду набрало законної сили 04 липня 2017 року. Тобто, батьки малолітньої дитини [PERSON] зняті з реєстрації місця проживання, а дитина залишається сама бути зареєстрованою в будинку, що належить позивачеві. Слід зазначити, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Тобто, до досягнення дитиною 10 років її місце проживання може бути зареєстроване лише за місцем проживання батьків (або одного з них), що відповідає положенням статті 29 Цивільного кодексу України та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207. На підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі та позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] Дніпропетровської області, що є підставою для зняття її з місця реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved