Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який був між ними зареєстрований 14.06.2014 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області Миколаївської області, актовий запис № 198. Від даного шлюбу мають доньку Софію, [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказала, що шлюбні відносини між ними припинено, через відсутність кохання, байдужість до сімейного життя та один одного, а тому вважає, що примирення між ними неможливе. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, причини неявки та заперечення проти позову до суду не надав. Про час та дату розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином у відповідності до вимог ст. 130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обгрунтована та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що 14.06.2014 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м.Первомайську реєстраційної служби Первомайського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області Миколаївської області, актовий запис № 198, між сторонами по справі було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП № 104162. Шлюбні стосунки припинені через відсутність кохання, байдужість до сімейного життя та один одного, а тому вважає, що примирення між ними неможливе. Сторони мають спільну дитину - доньку Софію, [INFO], що підтерджується свідоцтвом про народження серії І-ФП № 104162, виданого 14.06.2014 року. Майнового спору між сторонами немає. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Беручи до уваги, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам обох сторін та їх малолітніх дітей, суд вважає, що позов заявлено обгрунтовано, його було підтверджено протягом судового розгляду, тому він підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України,суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved