Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 30 січня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON], 30 липня 2013 року отримав від нього грошові кошти для особистих потреб в сумі 650 доларів США, зі строком повернення 30 грудня 2014 року та зобов'язався повернути щомісячними платежами, про що власноручно написав розписку, з зазначенням строку повернення. Згідно вказаної розписки відповідач [PERSON] взяв на себе додаткове зобов'язання сплатити позивачеві за кожний день з дня отримання позики до повного погашення боргу 5% від суми позики. Вважає, що відповідно до ст. 1046 ЦК України між ними виникло договірне зобов'язання позики, у силу якого позивач передав у власність відповідачеві грошові кошти, визначені родовими ознаками у сумі 650 доларів США, які відповідач зобов'язався повернути позивачеві, з урахуванням відсотків. В зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору позики, станом на 11 грудня 2017 року грошові кошти в розмірі 650 доларів США, відповідачем не повернуто, в зв'язку з чим позивач змушений звернутися з позовом до суду про стягнення в примусовому порядку заборгованість за договором позики. Окрім того, з посиланням на ст.ст. 625, 1049 ЦК України, також просив стягнути з відповідача на його користь відсотки за користування позикою за період з 30 липня 2013 року по 11 грудня 2017 року (за 52 місяці) включно, 5% від суми позики, що складає 32 долари США 50 центів США, в загальному розмірі 1689 доларів США 99 центів США. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Приймав участь в судовому засіданні через повноважного представника. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України, несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобов'язання. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що згідно розписки відповідач [PERSON] 30 липня 2013 року отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 650 доларів США (а.с. 6). На час подання позову до суду та на час розгляду справи судом, відповідач не виконав свої зобов'язання щодо повернення боргу, доказів такого виконання суду не надав. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Під час дослідження розписки судом було встановлено, що такий письмовий документ має правову природу щодо підтвердження існування між сторонами правовідносин які виникають з договору позики, оскільки в тексті розписки зазначено про те, що [PERSON] отримав від позивача грошові кошти, а також міститься посилання на те, що він зобов'язується повернути грошові кошти. Висновок суду про наявність між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що викладена в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, в якій зазначено: «Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт укладання між сторонами 30 липня 2013 року договору позики коштів в сумі 650 доларів США, як і факт не повернення відповідачем зазначених коштів, що не заперечував у судовому засіданні сам відповідач, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача станом на 11 грудня 2017 року 650 доларів США як основного боргу, та процентів за користування позикою в сумі 1689 доларів США, 99 центів США, що підтверджені розрахунком наведеним в позові є обґрунтованими і з відповідача підлягають стягненню 2339 доларів США 99 центів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду (а.с. 1, 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved