Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу і визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що між нею та відповідачем 03.06.2006 року було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Бобовецької сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області, актовий запис № 02. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], яка народилася [INFO] року та проживає з відповідачем по місцю його проживання. Причиною розпаду сім'ї послужили ті обставини, що між сторонами відсутня любов та спільні інтереси в житті. З 2012 року вони не підтримують сімейних стосунків і не ведуть спільного господарства. Вона планує створити іншу сім'ю з іншим чоловіком, з яким у неї склались фактичні сімейні стосунки. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та просила шлюб розірвати. Просила також дитину залишити проживати біля батька, посилаючись на таке їх спільне рішення, оскільки дитині буде краще в с.Бобівці де вона ходить до школи і має друзів. Вважає, що відповідач в повній мірі здатен виховувати їх дитину. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала і посилаючись на вказані обставини просила шлюб розірвати, а дитину залишити проживати із відповідачем, зважаючи на їх домовленість про це та відсутність між нею та чоловіком спору про місце проживання дитини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні визнали позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, пояснивши суду необхідність розірвання шлюбу виходячи із тих же обставин, які зазначені позивачем. Не заперечували у визначенні місця проживання дитини сторін із батьком, виходячи із досягнутої між ними домовленості. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені фактичні обставини справи і відповідні правовідносини Так в судовому засіданні було встановлено, що між сторонами 06.03.2006 року було укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Бобовецької сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області за актовим записом № 02. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], яка народилася [INFO] року. Сторони визнають ті обставини, що вони спільно не проживають із 2012 року і не підтримують сімейних стосунків, що у відповідності до вимог ст.61 ЦПК України, окремому доказуванню не підлягає. Згідно положень абзацу першого ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Статтею 174 ЦПК України, встановлено, що відповідач може визнати позов і в цьому разі суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону або не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Зважаючи на встановлені обставини і правовідносини, суд знаходить, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, між сторонами, підлягають задоволенню. На примирення сторони не погоджуються, а тому на думку суду дана сім`я розпалася і зберегти її при таких обставинах неможливо, а подальше збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін, оскільки відповідно до положень ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вирішуючи вимогу позивача про залишення дитини на проживання біля відповідача, суд виходить з того, що дитині сторін виповнилося повних 7 років. У відповідності до вимог ст. ст. 160 та 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків, а в суді вирішується тільки спір між батьками з цього питання, якщо вони проживають окремо. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Судом встановлено, що сторони дійсно проживають окремо, але спору між ними з приводу місця проживання їх дитини немає. Згідно ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає З огляду на це та внаслідок відсутності спору про місце проживання дитини суд не знаходить підстав до задоволення вимоги позивача про залишення дитини на проживання біля батька.

Outcome: partial