Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №117200 від 14 жовтня 2003 року. Мотивує свій позов тим, що 12 грудня 2015 року помер її батько [PERSON]. Позивач є єдиним спадкоємцем майна померлого за заповітом, прийняла спадщину, просить визнати її право власності на спадкове майно. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 12 лютого 2005 року в реєстрі за №14 стверджується, що [PERSON] належну йому земельну частку заповів своїй дочці [PERSON], тобто позивачу. Згідно з свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 12 грудня 2015 року. Довідкою Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області №359 від 07 квітня 2016 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті [PERSON] за заповітом є [PERSON], тобто позивач. Остання вступила у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом спільного проживання. З спадкової справи №224/2016, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою 16 червня 2016 року стверджується, що після померлого 12 грудня 2015 року [PERSON] спадщину прийняла його дочка [PERSON], тобто позивач. З Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №117200 від 14 жовтня 2003 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 червня 2016 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач після смерті свого батька [PERSON] прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №117200 від 14 жовтня 2003 року.

Outcome: approved