Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила надати їй дозвіл на багаторазовий виїзд (в'їзд) протягом 2017 року - [PERSON], [INFO], до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим з материкової частини України без дозволу (згоди) та супроводу його батька. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] у неї з відповідачем народилася дитина, відповідач визнав хлопчика своєю дитиною, в свідоцтві про народження [PERSON], в графі «мати» зазначено позивача - «[PERSON]», в графі «батько»- «[PERSON]», актовий запис №172. На даний час дитина проживає разом з позивачем та її батьками, відповідач разом з дитиною не проживає, допомоги не надає. Позивач самостійно несе всі витрати по утриманню сина, вона неодноразово в телефонному режимі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їхнього спільного сина, однак всі її звернення залишено відповідачем без задоволення з причини відсутності у нього фінансів. На даний час позивач має намір забезпечити влітку повноцінний відпочинок сину для покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, а саме, влітку вона вирішила поїхати з дитиною на лікування та відпочинок до м. Севастополь АРК, тим паче, що дитячий лікар-педіатр КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги міста Нова Каховка» рекомендував їй здійснити заходи по оздоровлення дитини в умовах морського клімату, так як [PERSON] стоїть на «Д» обліку у лікарні з діагнозом «хронічний тензиллит, хронічний бронхит». При цьому відповідач безпідставно не надає їй згоди на вивіз дитини за межі України. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги із зазначених вище підстав. Представник третьої особи позов визнала частково, не заперечуючи проти надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини на тимчасово окуповану територію АР Крим у супроводі матері без згоди батька, але поза межами навчального періоду дитини, для забезпечення можливості відвідувати школу або дитячий садок дитиною. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду у судове засідання не з'явився з невідомих причин, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення у справі за правилами заочного розгляду відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони проживали разом з 2011 р. по грудень 2015 р. без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом про проживання жильця в жилому будинку від 13.04.2017 року. Сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.05.2011 року. Позивач та її неповнолітня дитина зареєстровані за адресою: [ADDRESS], де відповідач не проживає, місцеперебування останнього на даний час не відоме, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та інформацією виконавчого комітету Таврійської міської ради Херсонської області від 19.05.2017 р. за № 17-06/151. Згідно положень Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХИ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон про порядок виїзду з України), Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (далі - Правила оформлення і видачі паспорта), Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724 (далі - Правила перетинання державного кордону) передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Згідно Порядку в'їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2015 р. № 367, в'їзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону. Виїзд з тимчасово окупованої території України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови пред'явлення паспорта громадянина України, або паспорта громадянина України для виїзду за кордон, або проїзного документа дитини у супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону про порядок виїзду з України, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналізуючи зазначені законодавчі та нормативні акти, а також міжнародні документи, імплентовані у законодавство України можна зробити висновок про те, що у резолютивній частині рішення необхідно зазначати про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а також про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні дітей та можливості спілкування з ними. З цих же підстав суд вважає слушними заперечення представника органу опіки та піклування в частині необхідності надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини у супроводі матері на тимчасово окуповану територію України на час, який не пов'язаний з навчальним періодом, що буде відповідати інтересам дитини, забезпеченню рівню життя, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Виходячи з цього, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наданням дозволу позивачу тимчасового виїзду її неповнолітньої дитини на тимчасово окуповану територію України - Автономну Республіку Крим у супроводі матері без дозволу (згоди) батька, одноразово на період шкільних канікул, тобто з моменту набрання судового рішення законної сили по 31 серпня 2017 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: partial