Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Позивач звернулася з вищевказаною позовною заявою, у якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а також змінити спосід стягнення та розмір аліментів стягнутих за рішенням суду від 03.02.2015 року у справі №398/2546/15-ц стягнувши з [PERSON] , [INFO] на її користь кошти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 813 грн. на місяць. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є матір`ю малолітнього [PERSON] . Відповідач [PERSON] востаннє бачив сина у травні 2014 року, вихованням та матеріальним утримання сина відповідач не займається, коштів на утримання дитини у добровільному порядку не надає, зі святами не вітає. Наразі проживає в Луганській області, з дитиною не спілкується та не підтримує зв`язку з позивачем з приводу здоров`я сина, стану справ у дитячому садочку, підготовки до школи. Відповідач повністю самоусунувся від виконання покладених на нього батьківських обов`язків по вихованню сина [PERSON] . Також зазначає, що рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10 серпня 2015 року по справі №398/2546/15-ц з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частина всіх його заробітків (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Оскільки розмір та джерело заробітку відповідача їй невідомий, відповідно до ст. 192 СК України просить змінити розмір аліментів на рівні 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву не подав, причина неявки суду не відома. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Пантаївською селищною радою міста Олександрії Кіровоградської області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 10.08.2015 року з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в [ADDRESS] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 20 травня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Виконавчим комітетом Пантаївської селищної ради м. Олександрія Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.06.2017 року, актовий запис 8. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Згідно копії довідки виконавчого комітету Пантаївської селищної ради №183/02-30 від 07.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації в [ADDRESS] , і має склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] - син. Згідно витягу з протоколу засідання батьківського комітету закладу дошкільної освіти (ясел-садка) №23 від 31.01.2019 року, слухали директора ЗДО (ясел-садок) №23, виступила член банківського комітету ЗДО (ясел-садка) №23, та ухвалили клопотати перед комісією з питань захисту прав дитини про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , батька [PERSON] , [INFO] , вихованця старшої групи закладу. Згідно витягу з протоколу засідання педагогічної ради закладу дошкільної освіти (ясел-садка) №23 від 31.01.2019 року, слухали директора ЗДО (ясел-садок) №23, виступили [PERSON] вихователь старшої групи закладу, [PERSON] вихователь старшої групи закладу, та ухвалили клопотати перед комісією з питань захисту прав дитини про позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , батька [PERSON] , [INFO] , вихованця старшої групи закладу. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради від 01.07.2019 року №255/9/10/3 комісія з питань захисту прав дитини вважає що зі слів матері батько не приймає участі у вихованні сина, востаннє бачив його в травні 2014 року. Батько не підтримує зв`язко з сином, не телефонує йому, не вітає зі святами та днем народження. За інформацією дитячого садка №23 відомо, що батько за період перебування сина в закладі не з`являвся, тому комісія визнає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина та стягнути з нього аліменти. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 51 Конституції України передбачений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена у ст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З наданих суду доказів вбачається, що [PERSON] повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина, не спілкується з ними, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його життям, станом здоров`я, не відвідує, не турбується про фізичний і духовний розвиток, не надавав та не надає матеріальної допомоги на його утримання, що свідчить про байдужість відповідача як до власної дитини, так і до виконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виховання та утримання свого сина та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому вимоги про позбавлення його батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1, 2, 3 статті 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що з урахуванням змін, внесених у них 08 липня 2017 року, законодавець розрізняє поняття спосіб стягнення аліментів та розмір аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів на підставі вимог ч. 3 ст. 181 СК України, а підстави для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду, встановлені ст. 192 СК України. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями статті 181 СК України встановлено, що спосіб стягнення аліментів визначається за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків у даному випадку жодного правового значення не мають. З вимог ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, встановлено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Також, згідно з правовою позицією Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №143цс13 з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). З огляду на викладене, а також того, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, , вік та стан здоров`я дитини, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на її утримання,

Outcome: partial