Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь компенсацію вартості ? частини автомобіля Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, червоного кольору, державний номер [NUMBER] у розмірі 65 225 грн. 00 коп.; визнати за відповідачем право власності на вищезазначений автомобіль. Посилаючись на те, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва 27.02.2017 року автомобіль Chevrolet Aveo, державний номер [NUMBER] визнаний за сторонами по ? частки за кожним. Даний автомобіль знаходиться у повному розпорядженні відповідача, доступу до автомобіля вона не має, ключі та документи також знаходяться у відповідача. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Автомобіль Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], тип автомобілю - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.02.2017 року, поділено майно набуте за час шлюбу шляхом визнання за [PERSON] ? частку автомобіля Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, червоного кольору, державний номер [NUMBER]; за [PERSON] - ? частку автомобіля Chevrolet Aveo, 2008 року випуску, червоного кольору, державний номер [NUMBER]. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 06.04.2017 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27.02.2017 року залишено без змін. Дані рішення суду набрали законної сили 06.04.2017 року. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положенням ч. 3 цієї статті передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України , кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу ), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою . В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів всіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Разом з тим, при вирішенні будь-якого спору, що виникає з реалізації права спільної часткової власності, крім спеціальних норм необхідно враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності, у взаємозв'язку і поєднанні з принципом врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. Згідно правової позиції Верховного Суду України від 13.01.2016 року по справі № 6-2925цс15, для правильного вирішення спору за вимогами одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості цієї частки, виділ якої є неможливим, підлягає обов'язковому встановленню наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовані доводи позивача викладені у позовній заяві, правом на подання відзиву він не скористався, заперечень щодо оцінки спірного майна не надходило. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved