Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить стягнути на її користь з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період часу з 13.01.2014 по 31.08.2018 в сумі 22026 грн. 58 коп., мотивуючи тим, що за рішенням Овруцького районного суду відповідач повинен сплачувати аліменти на синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі аліменти не сплачував, а тому за період з січня 2014 року по серпень 2018 року утворилася заборгованість по сплаті аліментів в сумі 70472 грн. 56 коп.. Добровільно погасити вказану заборгованість відповідач відмовляється. Відповідач відзив на позов не подав. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що він не знав про стягнення з нього аліментів, так як вони з позивачем після розірвання шлюбу продовжували проживати разом, вона його не повідомляла про аліменти і рішення суду він не отримував, як не отримував і виклики чи повідомлення з відділу ДВС. Після отримання ж повідомлення відразу з серпня місяця [INFO] став платити аліменти. Вислухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З довідки- розрахунку відділу державної виконавчої служби Овруцького районного управління юстиції вбачається, що аліменти згідно виконавчого листа №286/139/14-ц, виданого 12.03.2004 Овруцьким районним судом, відповідач не сплачував до серпня 2018 року внаслідок чого станом на 1 вересня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 70472 грн. 56 коп.. Відповідно до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №43476387, яке відкрите постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27.05.2014 на виконання виконавчого листа №286/139/14-ц, виданого 12.03.2004 Овруцьким районним судом, про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно до їх повноліття, вбачається, що воно не містить будь-яких доказів повідомлення відповідача про наявність виконавчого провадження щодо стягнення з нього аліментів на користь позивача. Причому, виконавчі дії, згідно матеріалів даного виконавчого провадження, стали вчинятися лише в 2018 році. Державний виконавець, яка здійснює дане виконавче провадження, допитана в судовому засіданні в якості свідка, показала, що всі листи раніше направлялися простою кореспонденцією, а тому поштові повідомлення відсутні. Проте, суд не може покласти в основу рішення по справі дану інформацію, оскільки будь-які копії листів-повідомлень, викликів державного виконавця на ім`я відповідача до 2018 року в матеріалах провадження відсутні. Поштові повідомлення, які містяться в матеріалах цивільної справи №286/139/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, що були також оглянуті в судовому засіданні, свідчать про відсутність підпису відповідача на ньому. Відповідно дане поштове повідомлення не може бути доказом належного повідомлення відповідача про ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів у зазначеній справі. За таких обставин, з огляду на досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає є недоведеним факт наявності вини відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, а тому позивач не має права на стягнення неустойки. Водночас, суд відмічає, що наявна заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.09.2018 складала 70472 грн. 56 коп., підлягає сплаті відповідачем на користь позивача, за вирахуванням виплачених сум. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору.

Outcome: dismissed