Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що рішенням 4 сесії міської ради 5 скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок» їй було передано у приватну власність земельну ділянку в р-н вул. Озерної, поз. № 135 площею 0,10 га. П.8. даного рішення зобов'язано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видавати членам створеного товариства. Зазначає, що 17.11.2008 року згідно до платіжного доручення №1 через Закарпатську філію ТОВ «Укрпромбанк» нею було перераховано суму 25 000.00 грн. до міського бюджету м. Ужгорода, з призначенням платежу «розрахунок внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород від [PERSON] Фактично внесені кошти із розрахунку 25 грн. за один квадратний метр відповідно до рішення Ужгородської міської ради № 99 від 23.11.2006 року 4 сесії 5 скликання. Вказує, що 24.11.2008 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 451694, згідно якого фактично передано їй на праві власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в\~ р-н вул. Озерної, поз. 135 в м. Ужгороді. Рішенням 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» та № 245 від 21.02.2007 року «Про зміни до рішення 4 сесії міської ради 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року» при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва передбачено обов'язкові умови: перерахування громадянами, яким міської радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови, коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста з розрахунку 25,00 гривень за 1 кв. м. протягом 30-ти календарних днів з моменту підпису рішення міським головою. Відповідно до п. 3 рішення 4 сесії міської ради скликання № 99 від 23.11.2006 року «про умови надання земельних ділянок для індивідуального-житлового будівництва» - у разі невиконання цих умов, рішення про надання земельної ділянки втрачає чинність». Таким чином, рішення носило зобов'язальний характер для громадян, яким міською радою виділено земельні ділянки для індивідуальної забудови. Також зазначає, що кошти на розвиток інфраструктури відраховувались на підставі\~постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40, яка втратила чинність на підставі\~постанови КМУ № 415 від 28.04.2009 року. Розмір відрахувань залежав від вартості будівництва, однак мова про вартість будівництва при оформленні та отриманні державного акту на право власності на земельну ділянку не йшлося. Зазначає також, що в лютому 2016 року із Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо про те, що постановою Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а- 1024/11 від 14.02.2013 року, яка набрала законної сили 20.03.2014 року на підставі постанови Львівського апеляційного адміністративного суду, визнано незаконним та скасовано рішення Ужгородської міської ради №99 від 23.11.2006 р. «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва» яким встановлено обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. Даною постановою встановлено, що всі питання, пов'язані з виготовленням будь-яких технічних умов будівництва житлового будинку на земельній ділянці та повязані з ними витрати, в тому числі і сплата коштів замовників, що залучалися для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів згідно\~постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру коштів замовників, що залучаються для розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів» від 24.01.2007 року № 40, повинні вирішуватися вже після отримання у власність земельної ділянки, а не при вирішені питання її надання. Таким чином стверджує, що Ужгородська міська рада безпідставно зобов'язала її сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в р-н вул. Озерної, поз. 135 до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку. Внаслідок сплати коштів, правові підстави яких відпали, їй нанесено матеріальну шкоду з сумі 25000,00 гривень. Вважає, Ужгородська міська рада безпідставно володіла її коштами в сумі 25000,00 грн. і після визнання рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 незаконним, повинна була повернути їй вказані кошти, чого відповідачем не здійснено, а отже у неї виникли правові підстави для їх повернення. Рішення міської ради від 23.11.2006 року № 99, на підставі якого вона здійснювала плату до бюджету міста Ужгород за виділену земельну ділянку було скасовано та визнано незаконним 20.03.2014 року, а про дану обставину їй стало відомо в лютому 2016 року з Єдиного державного реєстру судових рішень, просить суд поновити перебіг строку позовної давності та стягнути з Ужгородської міської ради на її користь безпідставно набутих коштів в сумі 25000,00 грн., та сплачений судовий збір 551,20 грн. В судове засідання позивача не з'явилася, про час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином. Проте, як вбачається з клопотання, наявного в матеріалах справи, позивач просить розглянути дану справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти\~ заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Заяви про розгляд справи за його відсутності або про перенесення розгляду справи від нього не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступних висновків: Рішенням IV сесії V скликання Ужгородської міської ради від 05.02.2008 року № 621 «Про надання земельних ділянок»\~ [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в районі вул. Озерна, площею 0,10 га, поз. 135. Пунктом 8 даного рішення зобовязано громадян створити товариства забудовників для централізованого розвитку інфраструктури за рахунок коштів забудовників. Документи, що посвідчують право власності на земельну ділянку, видати членам створеного товариства. У судовому засіданні також встановлено, що для оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку Ужгородською міською радою було зобовязано [PERSON] здійснити внесення до бюджету міста коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста виходячи з розрахунку 25,00 грн. за один квадратний метр протягом 30 календарних днів згідно із рішенням Ужгородської міської ради від 23.11.2006 року № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва». Пунктом 3 рішення № 99 від 23.11.2006 року було визначено, що у разі невиконання цих умов рішення про надання земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва втрачає чинність. На виконання такої вимоги, [PERSON] 17.11.2008 року, було перераховано через Закарпатську філію ТОВ «Укрпромбанк» до міського бюджету м. Ужгорода суму 25000,00 грн., з призначенням платежу «внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород», що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 17.11.2008 року, та розрахунком внесення коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород, де зазначено, що «оплата згідно з рішенням 4 сесії 5 скликання № 245 від 21.02.2007 року та 4 сесії 5 скликання № 99 від 23.11.2006 року від [PERSON]М». Фактично внесені кошти із розрахунку 25 грн. за 1 кв.м. Судом встановлено, що 24.11.2008 року [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 451694, згідно якого фактично передано їй на праві власності земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га в р-н вул. Озерної, поз. 135 в м. Ужгороді. З досліджених матеріалів справи, а саме з копій рішень з Єдиного державного реєстру судових рішень, вбачається, що позивач дізналася про постанову Ужгородського міськрайонного суду по адміністративній справі № 2-а- 1024/11 від 14.02.2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 року, яка набрала законної сили, якими встановлено протиправність рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», яким встановлені обовязкові умови при вирішенні питань про надання у приватну власність громадянам земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва. У відповідності до ч. 2\~ст. 14 Конституції України право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. При цьому у розумінні ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками. Відповідно до\~ст. 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва,. будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Процедура безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначена ст. 118 Земельного кодексу України, якою не передбачено можливість встановлення додаткових умов при вирішенні питань стосовно передачі громадянам у власність земельних ділянок. Крім того, згідно з ч. 2 ст. 14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Щодо посилання у запереченнях на позов представника відповідача на норми Закону України «Про планування і забудову території», положення даного закону не можуть бути підставою для прийняття рішення щодо обовязкової сплати коштів особами, якими подано клопотаннями до міської ради щодо безоплатного одержання у власність земельної ділянки та про втрату чинності таким рішенням, у разі несплати грошових коштів, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З контекстного аналізу зібраних доказів, суд прийшов до переконання, що зобовязання позивача сплатити кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз. 135), до моменту оформлення нею права власності на земельну ділянку, яка знаходяться за вказано адресою, було безпідставним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів такого захисту є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ст. 15 ЦК України). Ст. 1212 ЦК України регламентовано обовязок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що Ужгородська міська рада після скасування постановою суду, яка набрала законної сили, рішення Ужгородської міської ради від 23.11.2006 р. № 99 «Про умови надання земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва», на підставі якого [PERSON], перераховано на рахунок відповідача кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Ужгород в районі вул. Озерна (поз. 135) в розмірі 25000,00 грн., використовує ці кошти безпідставно, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved