Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з своїм вищезгаданим позовом. В позові вказує, що сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також кошти на своє утримання у розмірі 480 грн., до досягнення дитиною 3-х років. В судовому засіданні сторона позивача наполягла на позові у повному обсязі,а відповідач на позов заперечив, вказуючи на те, що на прохання позивача був записаний батьком дитини за умови неподання на нього позову про стягнення аліментів. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі мають спільну неповнолітню дитину, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO]. Як слідує із позову, дитина сторін проживає з позивачем та натепер знаходиться на її утриманні. У суду немає підстав не довіряти таким поясненням позивача, оскільки вони узгоджуються із довідками про реєстрацію місця проживання дитини сторін та позивача. За вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини є обґрунтованими та законними. Крім того, згідно ч.2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Але положеннями ч.4 вказаної статті визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. А як встановлено судом, відповідач пенсіонер, не працює, не є працездатним, бо є інвалідом 2-ї групи безстроково, отже суд не може дійти висновку про те, що у відповідача є змоги надавати допомогу матері своєї дитини, яка доглядає за останньою. Отже, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення коштів на утримання позивача задоволенню не підлягають. Стягуючи аліменти у частці від заробітку (доходу), суд виходить з того, що відповідач має регулярного прибутку у виді щомісячних пенсійних виплат, а тому аліменти слід стягнути відповідно до положень статті 183 СК України. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище, стан здоровя сторін відомостей про інвалідізацію чи обмеження працездатності позивача суду надано не було, з чого суд виходить, що вона працездатна, не інвалід, бере також до уваги стан здоровя дитини сторін - відомостей про інвалідізацію чи наявність хронічних захворювань суду також надано не було, через що суд вважає, що дитина сторін не є інвалідом, на диспансерних обліках у лікарів не перебуває, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, зважаючи на рівний обовязок батьків щодо їх участі у утриманні дітей. На підставі викладеного,

Outcome: partial