Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 14 липня 2007 року. Від шлюбу мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання не склалося, шлюбні відносини припинені, з листопада 2019 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ними повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно зі ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] та [PERSON] одружилися 14 липня 2007 року, про що міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиціїу Херсонській області зроблено запис за №456 (а.с.4). Відповідно до свідоцтв про народження батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5, 6). Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. На підставі обставин, викладених у позові, судом встановлено та не спростовано під час судового розгляду, що спільне проживання у сторін не склалося, стосунки погіршились, що призвело до формального існування шлюбу, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-які інші спільні інтереси між ними відсутні. Спір про місце проживання дітей та поділ спільного майна відсутній. За таких обставин, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін. Вимога позивачки про залишення прізвища, присвоєного у зв`язку з укладенням шлюбу, підлягає задоволенню на підставі ст.113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, згідно ч.1 ст.181 СК України, визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд на підставі ст.12 СК України враховує матеріальний стан сторін, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, оскільки інше не доведено, тому має можливість надавати допомогу дітям та виконувати покладені на нього законом аліментні обов`язки. Оскільки обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням позиції сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у заявленому позивачкою розмірі. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. З урахуванням встановлених судом обставин, позиції учасників справи, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. При цьому судом враховано, що позов містить одночасно декілька самостійних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору за вимогою про розірвання шлюбу, та на користь держави за вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: approved