Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому, з урахуванням уточнень просила надати їй дозвіл на виїзд її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька [PERSON] - відповідача у справі, а саме до Російської Федерації на період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року та дозволити їй або її офіційному представникові на оформлення проїзних документів на дітей для тимчасового їх виїзду за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька, а саме до Російської Федерації, на період з 01 червня 2015 року по 01 червня 2016 року, оскільки шлюб між подружжям розірвано, вона має намір виїхати разом з дітьми до Російської Федерації у зазначений період часу для відвідування свого знайомого, розширення кругозору дітей. При цьому відповідач безпідставно не надає їй згоди на вивіз дітей за межі України, участі у вихованні дітей не приймає. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги із зазначених вище підстав. Представник третьої особи позов визнала частково, не заперечуючи проти надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон у супроводі матері без згоди батька, але поза межами навчального періоду дітей, оскільки діти не будуть мати можливість відвідувати школу. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду у судове засідання не з»явився з невідомих причин, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення у справі за правилами заочного розгляду відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2002 р. по 18.10.2010 р. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про укладання шлюбу [NUMBER], рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 07.10.2010 р. у справі № 2-1867/10, Свідоцтвами про народження серії [NUMBER], [NUMBER]. Позивач та її неповнолітні діти зареєстровані за адресою: [ADDRESS], де відповідач не проживає, місцеперебування останнього на даний час не відоме, що підтверджується довідкою про склад сім»ї та інформацією Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області від 05.09.2014 р. за № 52/13791. Згідно положень Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХИ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон про порядок виїзду з України), Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (далі - Правила оформлення і видачі паспорта), Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724 (далі - Правила перетинання державного кордону) передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону про порядок виїзду з України, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У преамбулі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року, зазначено, що дитина, в наслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження, до досягнення нею повноліття. За ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналізуючи зазначені законодавчі та нормативні акти, а також міжнародні документи, імплентовані у законодавство України можна зробити висновок про те, що у резолютивній частині рішення необхідно зазначати про надання дозволу на виїзд дитини за кордон і про надання дозволу на оформлення проїзного документа на дитину, а також про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні дітей та можливості спілкування з ними. З цих же підстав суд вважає слушними заперечення представника органу опіки та піклування в частині необхідності надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітніх дітей у супроводі матері за кордон на час, який не пов»язаний з навчальним періодом, що буде відповідати інтересам дітей, забезпеченню рівню життя, необхідного для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Виходячи з цього позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наданням дозволу позивачу тимчасового виїзду її неповнолітніх дітей за кордон у супроводі матері без дозволу (згоди) батька, а саме до Російської Федерації одноразово на період шкільних канікул, тобто з 01 червня 2015 року по 30 серпня 2015 року та з наданням дозволу на оформлення відповідних проїзних документів позивачеві або її офіційному представникові. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial