Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить зобов»язати відповідача повернути їй як потерпілій безпідставно отримані грошові кошти в сумі 10\~000 грн., сплачених [PERSON] за будинок №70 по вул.Леніна в с.Бобрик Ніжинського району, та стягнути судові витрати в сумі 640 грн. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що в червні 2014 року їй стало відомо, шо відповідач продає будинок №70 по вул.Леніна в с.Бобрик, який вона вирішила придбати. Від матері відповідача [PERSON] вона дізналася, що даний будинок відповідач отримав у спадок, але не оформив належним чином свої спадкові права. У червні 2014 року вони зустрілася з [PERSON] та домовилися, що він оформляє свої права на спадковий будинок, а потім продасть їй. Також вони погодили між собою ціну на будинок 10000 грн. разом із нотаріальним оформленням. 01.10.2014 року вона віддала відповідачу 10000 грн. авансом за будинок в присутності свідків, про що [PERSON] надав їй розписку. В подальшому відповідач так і не оформив спадщину, а 06.09.2017 року повідомив їй, що відмовляється продавати будинок та повернути кошти. Вважає, що згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно, або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатніх правових підстав, зобовязана повернути це майно, а тому відповідач повинен повернути їй 10000 грн., як безпідставно набуті кошти, а тому до даних правовідносин слід застосувати положення ст. 1212 ЦПК України.\~ В судовому засіданні позивач підтримала позову з підстав, викладених в позовній заяві, та пояснила, що за домовленістю з відповідачем у вересні 2014 року вона вселилася у належний йому будинок , за який передала грошові кошти в сумі 10\~000 грн. 01.10.2017. В будинку вони зробили ремонт і протягом майже трьох років проживали в ньому, обробляли земельну ділянку. З восени 2017 року вона не проживає у будинку, оскільки відповідач 06.09.2017 року остаточно відмовився від оформлення документів на будинок в нотаріальному порядку. Будинок вона залишила добровільно, відповідач нен виселяв її з будинку і не чинить перешкод у користуванні ним, але на даний час їй цей будинок не потрібен, оскільки у неї відсутні будь-які документи на будинок, через що вона не може розпорядитися ним на власний розсуд. Відповідач в судове засідання не зявився надіславши заперечення згідно якого позовні вимоги не визнає та зазначає, що дійсно він отримав 01.10.2014 року від подружжя [PERSON] аванс в розмірі 10\~000 грн. в рахунок майбутнього продажу належного йому будинку. Позивач вселилася в будинок де і на даний час проживає, але нотаріального оформлення договору купівлі-продажу не відбулося. Вважає, що до даних правовідносин не можна застосовувати норми ст.1212 ЦК України, оскільки дану норму можна застосовувати тільки після того, як правова підстава для набуття (збереження) майна в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Він набув гроші за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою подальшого оформлення документів на будинок. Враховуючи, що доказів визнання укладеного правочину недійсним або його розірвання не надано, тому він вважає, що безпідставними є посилання позивача на те, що оспорювана сума вважається отримана ним безпідставно в розумінні статті 1212 ЦК України. Дослідивши усі докази по справі та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до\~ст. 1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Таким чином, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження майна за рахунок iншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту, тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків, зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2\~ст. 11 ЦК України. Положення\~глави 83 ЦК України\~застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання. Отже, право особи, яка вважає себе власником майна, підлягає захисту шляхом задоволення позову до володільця з підстав, передбачених\~ст. 1212 ЦК України\~у разі наявності правових відносин безпосередньо між власником та володільцем майна, який його набув без достатньої правової підстави. За змістом ч.2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. В судовому засіданні встановлено, що 01.10.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] 10\~000 грн., що сторонами визнано. Дана розписка не містить ознак боргової розписки і в судовому засіданні встановлено, що позивачка не позичала відповідачу вказану суму. В ході судового розгляду встановлено, що між сторонами не укладався договір купівлі-продажу будинку і дана обставина визнана сторонами. Отже, щодо заявлених позовних вимог до [PERSON], то в даному випадку підлягає встановленню факт безпідставного набуття ним від [PERSON] грошових коштів у розмірі 10000 грн.,за продаж належного йому будинку в с.Бобрик по вул.Леніна, 70. Відповідно до ч. 1\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається в якості доказів на розписку [PERSON] від 01.10.2014 року про отримання ним коштів від [PERSON] (а.с.4). Даючи оцінку зазначеним доказам, суд виходить із положень\~глави 5 ЦПК України. Зокрема, згідно\~ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 2\~ст. 77 ЦПК України\~предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як убачається з позовної заяви, способом захисту порушеного права власності позивачем обрано позов про повернення грошей, отриманих від неї позивачем за продаж належного йому будинку. За змістом позову позивач фактично вимагає повернення коштів у розмірі переданому згідно розписки, зазначаючи при цьому, що кошти вона передала добровільно. Розписка про отримання коштів не містить інформації щодо предмету доказування. Сам лише факт передачі коштів не підтверджує факту їх безпідставного набуття відповідачем, а тому є неналежним доказом, у зв'язку з чим суд не бере її до уваги. На підставі наведеного, суд вважає, що позов[PERSON] про повернення в натурі безпідставно набутого майна, яким позивач вважає грошові кошти в сумі 10\~000 грн., отримані [PERSON] за будинок №70 по вул.Леніна в с.Бобрик Ніжинського району, з підстав, передбачених ст.1212 ЦК України,\~є необґрунтованим та неналежним способом захисту з урахуванням того, що грошові кошти не є майном з конкретно визначеними родовими ознаками, яке підлягає витребуванню в натурі, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач отримав грошові кошти від позивача за продаж належного йому будинку. Вказане узгоджується із правовою позицією ВСУ викладеною в постанові №6-88цс/13 від 2 жовтня 2013 року, в якій зазначено, що у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов*язання повернути майно позивачу. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] будь-якого договору чи надання грошових коштів тимчасово, на певний період, із зобов'язанням в майбутньому їх повернути - не було. За таких обставин, суд на підставі встановлених обставини справи, що підтверджені належними та допустимими доказами у справі, дійшов висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для їх задоволення.

Outcome: dismissed