Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним. На обґрунтування вимог позивач в позові зазначила, що 13.10.2002 року придбала у відповідача [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] за 1000 доларів США та вселилась до вказаного будинку разом із сім`єю. Договір в письмовій формі не укладався та нотаріально не посвідчувався. У 2003 році син позивача [PERSON] почав проживати у вказаному будинку однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем [PERSON] , а позивач виїхав з даного будинку. В 2018 році відповідач [PERSON] виїхала з вказаного будинку, а позивач дізналась про укладення між відповідачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] про укладення договору купівлі-продажу від 30.06.2017 року № 297, посвідченого приватним нотаріусом Горбенком О.О., за яким відповідач [PERSON] продала відповідачу [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . Позивач вважає, що відповідач [PERSON] ввела в оману продавця будинку [PERSON] щодо того, що позивач, яка сплатила власнику кошти за будинок в 2002 році, надала згоду на оформлення прав покупця на відповідача [PERSON] , а також нотаріуса в частині того, що на час придбання будинку ні з ким не проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У зв`язку з вказаним, позивач просила визнати недійсним укладений між відповідачами договір купівлі-продажу будинку на підставі ч.3 ст. 215, ч.1 ст. 230 ЦК України. Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач визнала позов та викладені в ньому обставини та просила розглядати справу за її відсутності. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Визнання відповідачами позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Дослідивши наявні у справі матеріали (копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 30.06.2017 року №297; копію розписки [PERSON] від 13.10.2002 року; копію акту про встановлення факту проживання від 28.05.2021 року; довідку Плющівського СО Баштанської міської ради від 26.05.2021 року №195/20.03-12; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.06.2017 року; копію паспорта [PERSON] для виїзду за кордон), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених вимог, які визнані відповідачами, приходить до висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку . В судовому засіданні встановлено, що 30.06.2017 року між відповідачем [PERSON] (продавцем) та відповідачем [PERSON] (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був посвідчений приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенком О.О. та зареєстрований в реєстрі за № 297. Згідно з п. 5 договору на момент посвідчення договору у відчужуваному будинку зареєстровані та проживають покупець та члени його родини: [PERSON] , 1981 року народження, [PERSON] , 2004 року народження, [PERSON] , 2007 року народження, та [PERSON] , 1958 року народження. Оспорюючи дійсність вказаного договору купівлі-продажу, позивач посилається на те, що вона раніше в 2002 році придбала у продавця вказаний будинок без укладення в належній формі договору купівлі-продажу та сплатила продавцю вартість будинку в розмірі 1000 доларів США, а відповідач ввела в оману продавця будинку [PERSON] щодо того, що позивач надала згоду на оформлення прав покупця на відповідача [PERSON] , а також нотаріуса в частині того, що на час придбання будинку ні з ким не проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті\~203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно з ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, оскільки всі відповідачі визнають позов та таке визнання не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, то суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у зв`язку з його визнанням відповідачами. \~ \~ \~ \~Оскільки позов підлягає задоволенню у зв`язку з визнанням відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, ч.3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу має бути повернуто з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, за такого позивачу з державного бюджету має бути повернуто 454 грн. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного та

Outcome: approved