Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок у порядку спадкування, мотивуючи тим, 29 березня 2016 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок № 71 по вул. Виноградній (колишня Орджонікідзе) в м. Мелітополі, після якого вона в установлений законом строк прийняла спадщину на вищевказане нерухоме майно шляхом подачі до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] заяви про прийняття спадщини. Однак, за відсутності документу, що підтверджує право власності на вищевказаний житловий будинок, 31 травня 2017 року нотаріусом їй було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У зв'язку із вищенаведеним, позивач змушений звернутися до суду із відповідним позовом. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю, позов просить задовольнити. Від представника Мелітопольської міської ради також надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому, суд приходить до висновку, про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їхньої відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2016 року помер батько позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Згідно ст. 1233 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Родинні відносини позивача з померлим батьком підтверджуються свідоцтвом про народження від 31.05.1977 року та свідоцтвом про одруження від 22.01.2000 року. За життя [PERSON] придбав житловий будинок № 71 по вул. Орджонікідзе (терепішня назва вулиці Виноградна) в м. Мелітополі Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.12.1981 року. В послідуючому [PERSON] було знесено вищевказаний житловий будинок та побудовано з відхиленням від рішення Мелітопольської міської ради та планувального завдання від 09.12.1982 року № 477/11 про що зазначено в Акті КП «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі КП «ММБТІ») № 47 від 05.11.2016 року. За даними технічного паспорту, виготовленого КП «ММБТІ, за вищевказаним домоволодінням значаться такі самовільно побудовані обєкти: житловий будинок, літ В-1, розміром 9,20 х 10,10 м з житловою мансардою 9,20 х 10,10 м, підвалом під В-1, розміром 9,20 х 3,93, входом у підвал під В-1 розмірами 3,14 х 1,05 кв.м. + (1,28 + 1,80) / 2 х 1,35 2/3 х 1,45 х 0,29 2/3 х 0,90 х 0,10, терасою в-1 розмірами 5,35 х 2,15, загальною площею 147,6 кв.м., житловою - 21,5 кв.м. Зазначені обєкти нерухомості побудовані спадкодавцем у 1990 році. У встановленому законом порядку [PERSON] не встиг отримати на побудоване ним нерухоме майно правовстановлюючий документ, і 29.03.2016 року помирає. А життя [PERSON] видав заповіт на імя своєї доньки [PERSON], яка являється єдиним спадкоємцем після померлого [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи, надісланою на запит суду приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], в якої відкрита спадкова справа після померлого. Після смерті батька [PERSON] в шестимісячний строк я прийняла спадщину на вищевказане нерухоме майно шляхом подачі до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] заяви про прийняття спадщини за заповітом. 31 травня 2017 року нотаріусом позивачу було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Згідно до правової позиції, викладеної у [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 27.09.2012, № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування»», вбачається, що у відповідності до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2014 року N 1952-ІУ, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до ст. З вищевказаного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова ВСУ від 13 червня 2012 р. N 6-54цс12). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. ([PERSON], Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). Як вбачається з технічного паспорту, спадковий будинок побудований спадкодавцем в 1990 році на підставі рішення Мелітопольської міської ради та планувального завдання від 09.12.1982 року № 477/11, хоча і з відхиленням. І тому, виходячи з вище наведених норм Законів, суд вважає, що [PERSON] на час своєї смерті був власником вищевказаного житлового будинку. Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, інших осіб. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 346 ЦК України, однією із підстав припинення права власності є смерть власника. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Суд не приймає до уваги заперечення на позов відповідача, оскільки викладені в них заперечення спростовуються вищевказаними вимогами Закону та матеріалами справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем наведено достатньо доказів, які підтверджують його право на спадкове майно після померлого батька, а отже слід визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок № 71 по вул. Виноградній в м. Мелітополі Запорізької області.

Outcome: approved