Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Готель «Дніпро», за участі третьої особи [PERSON] про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі вважають своє звільнення незаконним, що наказ про звільнення має бути скасовано, позивачів має бути поновлено на роботі і стягнено на їх користь заробітну плату за час вимушеного прогулу, так як їх незаконно було переведено на іншу посаду. Суть переведення полягала в тому, що згідно штатного розпису було змінено назву відділу, в якому позивачі працювали. Крім того, позивачі зазначили, що їх було незаконно звільнено із займаної посади, у зв'язку із закінчення дії строкового трудового договору. Позивачі вважають, що з початку роботи у відповідача та до свого звільнення працювали на умовах безстрокового трудового договору, тому, на думку позивачів, їх звільнення мало б відповідати вимогам до звільнення за безстроковим трудовим договором з відповідними гарантіями, закріпленими в законодавстві. Тому просять суд скасувати наказ про звільнення [PERSON] з посади адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», поновити [PERSON] на посаді адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», стягнути з ПАТ «Готель «Дніпро» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4 704,78 грн.; скасувати наказ про звільнення [PERSON] з посади адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», поновити [PERSON] на посаді адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», стягнути з ПАТ «Готель «Дніпро» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4 418,83 грн.; скасувати наказ про звільнення [PERSON] з посади адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», поновити [PERSON] на посаді адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», стягнути з ПАТ «Готель «Дніпро» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4 418,83 грн.; скасувати наказ про звільнення [PERSON] з посади адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», поновити [PERSON] на посаді адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», стягнути з ПАТ «Готель «Дніпро» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4 704,78 грн.; скасувати наказ про звільнення [PERSON] з посади адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», поновити [PERSON] на посаді адміністратора ПАТ «Готель «Дніпро», стягнути з ПАТ «Готель «Дніпро» на користь [PERSON] заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 4 418,85 грн. В ході судового розгляду представник позивачів підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд позов задовольнити, посилаючись на те, що при звільненні позивачів були порушені норми трудового законодавства. Представники відповідача та третьої особи в судовому засідання позов не визнали в повному обсязі, просили відмовити в задоволенні позову, подавши відповідні письмові заперечення. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року (з подальшими змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при укладенні трудового договору на визначений строк, цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події. Судом встановлено, що наказом із введенням з 01.05.2016 нового штатного розпису, 04.05.2016 [PERSON] подала заяву, в якій просила перевести її на посаду адміністратора Відділу прийому та розміщення Управління маркетингу та продажів з 01.05.2016 по 31.12.2016. У зв'язку із введенням з 01.05.2016 нового штатного розпису, 04.05.2016 позивач написала заяву, в якій просила перевести її на посаду старшого адміністратора Відділу прийому та розміщення Управління маркетингу та продажів з 01.05.2016 по 31.12.2016. Згідно наказу від 18.05.2016 № 98-к, останню було переведено на вказану посаду 01.05.2016 по 31.12.2016. У зв'язку із введенням з 01.12.2016 нового штатного розпису, 20.12.2016 позивач [PERSON] написала заяву про продовження терміну роботи на посаді адміністратора на строк з 01.01.2017 по 31.03.2017. Згідно наказу від 23.12.2016 № 215-к, останній було продовжено термін роботи на вказаній посаді з 01.01.2017 по 31.03.2017. Наказом від 31.03.2017 № 48-к позивача звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП. У зв'язку із введенням з 01.05.2016 нового штатного розпису, 04.05.2016 позивач [PERSON] написала заяву, в якій просила перевести її на посаду адміністратора Відділу прийому та розміщення Управління маркетингу та продажів з 01.05.2016 по 31.12.2016. Згідно наказу від 18.05.2016 № 98-к, останню було переведено на вказану посаду 01.05.2016 по 31.12.2016. У зв'язку із введенням з 01.12.2016 нового штатного розпису, 20.12.2016 позивач [PERSON] написала заяву про продовження терміну роботи на посаді адміністратора на строк з 01.01.2017 по 31.03.2017. Згідно наказу від 23.12.2016 № 215-к, останній було продовжено термін роботи на вказаній посаді з 01.01.2017 по 31.03.2017. Наказом від 31.03.2017 № 47-к позивача звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП. У зв'язку із введенням з 01.05.2016 нового штатного розпису, 04.05.2016 позивач [PERSON] написав заяву, в якій просив перевести його на посаду адміністратора Відділу прийому та розміщення Управління маркетингу та продажів з 01.05.2016 по 31.12.2016. Згідно наказу від 18.05.2016 № 98-к, останнього було переведено на вказану посаду 01.05.2016 по 31.12.2016. У зв'язку із введенням з 01.12.2016 нового штатного розпису, 20.12.2016 позивач [PERSON] написав заяву про продовження терміну роботи на посаді адміністратора на строк з 01.01.2017 по 31.03.2017. Згідно наказу від 23.12.2016 № 215-к, останньому було продовжено термін роботи на вказаній посаді з 01.01.2017 по 31.03.2017. Наказом від 31.03.2017 № 43-к позивача звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП. У зв'язку із введенням з 01.05.2016 нового штатного розпису, 04.05.2016 позивач [PERSON] написав заяву, в якій просив перевести його на посаду адміністратора Відділу прийому та розміщення Управління маркетингу та продажів з 01.05.2016 по 31.12.2016. Згідно наказу від 18.05.2016 № 98-к, останнього було переведено на вказану посаду 01.05.2016 по 31.12.2016. У зв'язку із введенням з 01.12.2016 нового штатного розпису, 20.12.2016 позивач [PERSON] написав заяву про продовження терміну роботи на посаді адміністратора на строк з 01.01.2017 по 31.03.2017. Згідно наказу від 23.12.2016 № 215-к, останньому було продовжено термін роботи на вказаній посаді з 01.01.2017 по 31.03.2017. Наказом від 31.03.2017 № 50-к позивача звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП. У зв'язку із введенням з 01.05.2016 нового штатного розпису, 04.05.2016 позивач [PERSON] написала заяву, в якій проси в перевести його на посаду адміністратора Відділу прийому та розміщення Управління маркетингу та продажів з 01.05.2016 по 31.12.2016. Згідно наказу від 18.05.2016 № 98-к, останнього було переведено на вказану посаду 01.05.2016 по 31.12.2016. У зв'язку із введенням з 01.12.2016 нового штатного розпису, 20.12.2016 позивач [PERSON] написав заяву про продовження терміну роботи на посаді адміністратора на строк з 01.01.2017 по 31.03.2017. Згідно наказу від 23.12.2016 № 215-к, останньому було продовжено термін роботи на вказаній посаді з 01.01.2017 по 31.03.2017. Наказом від 31.03.2017 № 50-к позивача звільнено з роботи у зв'язку із закінченням строкового трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП. В судовому засіданні встановлено, що було погоджено умови праці позивачів на посаді адміністратора саме за строковим трудовим договором. Позивачі, виконуючи трудові обов'язки за строковим трудовим договором, достовірно знаючи дату його закінчення, не звернулись до суду в тримісячний строк, як це передбачено ст. 233 КЗпП України за захистом своїх прав та інтересів, які вони вважали порушеними, на що звернув увагу суду представник відповідача. Згідно п.2 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Пунктом 2 статті 36 КЗпП передбачено можливість припинення трудового договору у зв'язку з закінченням його строку. При цьому, припинення трудового договору по закінченню строку не потребує заяви чи якогось іншого волевиявлення працівника, оскільки свою волю він вже виразив, коли уклав договір з визначеним строком трудового договору, одночасно виразивши і волю на припинення такого трудового договору по закінченню строку, на якій він був укладений. Роботодавець також не зобов'язаний попереджувати чи іншими чином інформувати працівника про майбутнє звільнення. Закон лише вказує на те, що якщо після закінчення строку дії трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк (ч.1 ст. 39-1 КЗпП України). Сторонами у данному випадку узгоджений строк дії договору до 31.03.2017. Відповідач, як одна із сторін трудового договору, заявив вимогу про припинення трудового договору, видавши накази про звільнення позивачів з 31.03.2017, тобто в останній день дії договору. Трудовий договір, який в судовому порядку недійсним не визнавався, вичерпав свою дію, трудові відносини з позивачем припинені у зв'язку з закінченням погодженого сторонами строку, на який він укладався. Усі розрахунки з позивачами проведені, що підтверджується відповідними довідками, які містяться в матеріалах справи. Тобто, твердження позивачів про незаконність їх звільнення з підстав закінчення строку дії трудового договору є такими, що не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону. Таким чином, дійсний трудовий договір між відповідачем та позивачами має строковий характер та укладений на визначений строк, а тому позивачів було звільнено у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України із дотриманням вимог чинного трудового законодавства Відповідно до ч.2 ст.47 Кодексу законів про працю, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Посилання Позивача на те, що всупереч ст.47 КЗпП у день звільнення їй не було видано копії наказу про звільнення, є необгрунтованим. Так, звільнення позивачів відбулось не з ініціативи відповідача, як про це заявляють позивачі, а на підставі спливу строку дії трудового договору. Тому, вимога ст.47 КЗпП щодо обов'язкової видачі у день звільнення працівнику копії наказу про звільнення на дані правовідносини не поширюється. Крім того, 31.03.2017 позивачам направлено повідомлення про припинення строкового трудового договору із пропозицією отримати трудову книжку. Тому твердження позивачів про застосування правил ч.2 ст.39-1 КЗпП України, на думку суду, є безпідставними. Продовження строку дії трудового договору до 31.03.2017 відбулося з ініціативи позивачів, за їх власним бажанням. Враховуючи той факт, що позивачам було відомо про відповідний наказ, у разі, якщо вони вважала, що їх право порушене безпідставним продовженням строку дії трудового договору, мали право оскаржити цей наказ у встановленому законом порядку. Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, суд вважає, що підстав для їх задоволення немає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed