Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів у розмірі 3000 грн 00 коп на, щомісяця на утримання дитини - [PERSON], [INFO]., мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на життя, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у повному обсязі не надає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Вважає, що підстави для розірвання шлюбу відсутні, проти стягнення з нього аліментів не заперечував. Одночасно пояснив, що має постійне місце роботи, має регулярний дохід, а тому згоден сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачем дитини у розмірі ? частини щомісячного заробітку. Вислухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.12.2014 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи та пояснень у судовому засіданні вбачається, що спільне життя сторін не склалося, через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. Позивач вказала про те, що в добровільному порядку сторони в питанні матеріального утримання малолітньої дитини не визначилися. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. Оскільки в добровільному порядку сторони в питанні матеріального утримання малолітньої дитини не визначилися, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання останньої. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки суд частково задовольняє позовні вимоги позивача, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., а також 551 грн. 20 коп. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial