Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, третя особа: Дніпровська районна державна нотаріальна контора, який 24.03.2020 року уточнила в порядку ст. 49 ЦПК України про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщини, визнання права власності на 1/6 (одну шосту) частку житлового будинку загальною площею 37,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , на 1/6 (одну шосту) частку земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер 1221486800:02:006:0124, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території [ADDRESS] , та на 1/6 (одну шосту) частку земельної ділянки площею 0,0560 гектарів, кадастровий номер 1221486800:02:006:0123, призначеної для особистого селянського господарства, розташованої на території [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , як спадкоємець четвертої черги права на спадкування за законом, як така що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської областінадав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просить прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи Дніпровської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, але до його початку надав заяву про розгляд справи без їх участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне. [PERSON] , є падчеркою [PERSON] , [INFO] . Батьком позивачки є [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 18.10.1963 р. Бюро РАЦС району ім. 26 Бакинських Комісарів м. Баку Азербайджанської СРСР. Зміна мого прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] », а потім - на « [PERSON] » підтверджується Свідоцтвом [NUMBER] про укладення шлюбу з [PERSON] , Свідоцтвом ІІІ\- [NUMBER] про розірвання шлюбу з [PERSON] , Свідоцтвом [NUMBER] про одруження з [PERSON] . [PERSON] 06 червня 1997 року уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , виданим 06.06.1997 р. виконкомом Партизанської, сільської Ради Дніпропетровського району і області. [PERSON] та його дружина [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками виконкому Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 01.06.2018 р. (вих. № 438, № 439). З січня 2011 року я також стала постійно проживати однією сім`єю разом зі своїм батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] за зазначеною адресою. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 11.07.2013 р. виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На випадок своєї смерті [PERSON] склав заповіт, посвідчений 27.09.2006 р. Балівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області і зареєстрований за реєстром № 148, в якому призначив позивача своєю спадкоємицею. В строк, встановлений діючим законодавством, позивач прийняла спадщину, що залишилась після смерті батька, і 30.10.2018 р. державним нотаріусом Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвою Л.В. позивачу, як спадкоємиці [PERSON] , в рамках спадкової справи № 313/2013 були видані: -Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2018 р. (реєстровий № 1-3133) - на 5/6 часток житлового будинку глиняного, обкладеного цеглою А, загальною площею 37,5 кв.м., з яких жила площа складає 15,9 кв.м. з прибудовою а, верандою а1, та слідуючих господарських будівель і споруд: гаражу цегляного В, сараю саманного Г, вбиральні Д, колодязя К, замощення І, городі № 1-5, що знаходяться в [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці 0,2500 га; -Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2018 р. (реєстровий № 1-3136) - на 5/6 часток земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території [ADDRESS] ; -Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 30.10.2018 р. (реєстровий № 1-3139) - на 5/6 часток земельної ділянки площею 0,0560 гектарів, призначеної для особистого селянського господарства, розташованої на території [ADDRESS] . Дане право власності на вищезазначене спадкове майно (житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами та земельні ділянки) було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 143358002 від 30.10.2018 р., № 143359471 від 30.10.2018 р. та № 143359471 від 30.10.2018 р. Спадкоємцем 1/6 частки спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] , стала [PERSON] , як непрацездатна вдова спадкодавця, яка відповідно до ст. 1241 ЦК України мала право на обов`язкову частку у спадщині. Згідно з нормами ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини. Проте, за життя [PERSON] не зареєструвала своїх прав на спадщину (1/6 частку житлового будинку та земельних ділянок). Після смерті батька позивач продовжувала проживати разом зі своєю мачухою [PERSON] , вела з нею спільне господарство та доглядала її. Своїх дітей у [PERSON] не було, інших родичів не залишилось. [INFO] [PERSON] померла від ішемічної хвороби серця у віці 77 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 01.02.2017 р. виконавчим комітетом Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Заповіту [PERSON] не залишила, що підтверджується довідкою № 436 від 01.06.2018 р., виданою виконкомом Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Оскільки у [PERSON] не має родичів будь-якого ступеню споріднення, які б мали право на спадкування за законом, то позивач є її єдиним спадкоємцем на підставі ст. 1264 ЦК України, відповідно до якої у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Той факт, що позивач дійсно проживала більше п`яти років однією сім`єю (як падчерка та мачуха) зі спадкодавцем [PERSON] (з січня 2011 року і до часу відкриття спадщини - [INFO] ) підтверджується: -довідкою № 190 від 21.02.2019 р., виданою виконкомом Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в тім, що [PERSON] дійсно проживала (без реєстрації) однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] (помер [INFO] ) та [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] з січня 2011 року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] ; -заявою [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в якій вона підтверджує, що [PERSON] дійсно постійно проживала з січня 2011 року і до 20.01.2017 р. за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю разом зі своїм батьком [PERSON] (помер [INFO] ) та його дружиною [PERSON] (померла [INFO] ), вела з ними спільне господарство, доглядала їх та дбала про них, займалась їх похованням; -заявою [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в якій вона підтверджує, що [PERSON] дійсно постійно проживала з січня 2011 року і до 20.01.2017 р. за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю разом зі своїм батьком [PERSON] (помер [INFO] ) та його дружиною [PERSON] (померла [INFO] ), вела з ними спільне господарство, доглядала їх та дбала про них, займалась їх похованням. Підписи [PERSON] та [PERSON] на заявах від 05.03.2019 р. засвідчені 05.03.2019 р. секретарем виконкому Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Трикоз С.М. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право па спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті З СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. У визначений законом строк позивач прийняла спадщину, що залишилась після смерті мачухи [PERSON] , шляхом подання до Дніпровської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що підтверджується Витягом № 48399425 від 13.07.2017 р. про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 60929337, заведеної після смерті [PERSON] 22.01.2019 р. позивач звернулась до Дніпровської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті, [PERSON] . Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.01.2019 р. державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори - Кобрусєва Л.В. відмовила позивачу [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки відсутні родинні стосунки спадкоємиці [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] . Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, і визнання за особою права. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно положень п.п. 4.14, 4.18 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. За таких обставин, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті [PERSON] є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за' місцем відкриття спадщини. Спадкодавець [PERSON] померла [INFO] і, відповідно, шестимісячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України, сплинув 20.07.2017 р. Відповіддю Дніпровської районної державної нотаріальної контори № 1961/02-14 від 09.08.2019 р. на заяву [PERSON] підтверджується, що будь-які інші заяви про прийняття спадщини або про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори не надходили. Заповіту [PERSON] не залишила, що також підтверджується довідкою № 436 від 01.06.2018 р., виданою виконкомом Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Довідками №438 від 01.06.2018 р. та № 190 від 21.02.2019 р., виданими виконкомом Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області підтверджується, що [PERSON] була зареєстрована та проживала з 26.01.1998 р. до дня своєї смерті за адресою: [ADDRESS] , а разом з нею був зареєстрований та проживав її чоловік (батько позиіача) [PERSON] (помер [INFO] ) та проживала (без реєстрації) [PERSON] з січня 2011 року по день смерті [PERSON] , тобто до [INFO] . Тобто, інших осіб, які б постійно проживали зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та могли вважатись такими, що прийняли спадщину згідно з нормами ч. 3 ст. 1268 ЦК України, не має. Отже, інших спадкоємців за заповітом і за законом, які б заявили про свої права на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] , немає. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини». З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява позивача [PERSON] в частині встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем однією сім`єю до часу відкриття спадщиниобґрунтована, знайшла своє підтвердження, і підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] є [ADDRESS] , що підтверджується довідками № 438 від 01.06.2018 р. та № 190 від 21.02.2019 р.. виданими виконкомом Балівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Спадковим майном, що залишилось після смерті [PERSON] , є 1/6 частка житлового будинку та земельної ділянки, розташованих на території [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Органом місцевого самоврядування, що представляє інтереси територіальної громади за місцезнаходженням спадкового нерухомого майна, є Балівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, яка наділена правом звернення до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою. Отже, з урахуванням роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», саме Балівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області має бути відповідачем у цій справі. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Спадкове нерухоме майно (1/6 частка житлового будинку та земельної ділянки), що залишилось після смерті [PERSON] , знаходиться на території [ADDRESS] , а тому цей позов пред`являється до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Отже, права позивача як спадкоємця підлягають захисту в судовому порядку на підставі ст.16 ЦК України шляхом визнання права на спадкове майно. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/6 (одну шосту) частку житлового будинку загальною площею 37,5 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , на 1/6 (одну шосту) частку земельної ділянки площею 0,2500 гектарів, кадастровий номер 1221486800:02:006:0124, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої на території [ADDRESS] , та на 1/6 (одну шосту) частку земельної ділянки площею 0,0560 гектарів, кадастровий номер 1221486800:02:006:0123, призначеної для особистого селянського господарства, розташованої на території [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , крім того визнання права власності на дане майно за позивачем не порушуватиме права та інтереси інших осіб, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved