Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.06.2014р. між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 10000,00 доларів США із сплатою відсотків у розмірі 0,15% за кожен день користування та кінцевим терміном повернення до 12 вересня 2014р. У зв'язку з тим, що відповідач не повертає отримані кошти, позивач просить суд стягнути з нього 10000,00 доларів США боргу, 13695,00 доларів США відсотків за період з липня 2014 року по 2016 рік, 9130,00 доларів США пені, всього 32825,00 доларів США. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 10000,00 доларів США з сплатою відсотків у розмірі 0,15% за кожен день користування та кінцевим терміном повернення до 12 вересня 2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики та відсотки за користування коштами. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі(частини перша, друга статті 551 ЦК України). Згідно пунктом 7 договору, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням 0,10% від простроченої суми за кожен день прострочки. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік(пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Оскільки право на стягнення пені в кредитора виникло з наступного дня після 12 вересня 2014 року, а до суду він звернувся лише - 28 грудня 2016 року, то пеня підлягає стягненню лише в межах одного року до дня пред'явлення позову. Крім того, згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи вищезазначені положення закону та у випадку не встановлення договором розміру процентів після спливу визначеного у договорі строку їх повернення, слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Висновки суду з даних правовідносин повністю узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України в постановах №6-100цс14 від 03.09.2014 року та №6-1412цс16 від 07.09.2016 року. Таким чином, суд, в межах позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача наступні грошові кошти: суму боргу 10000,00 доларів США, 0,15 процентів за кожен день користування коштами протягом дії договору позики в розмірі 1380,00 доларів США, проценти на рівні облікової ставки НБУ за період з 13.09.2014 року до кінця 2016 року в розмірі 4648,33 доларів США, пеню в межах одного року до дня пред'явлення позову в розмірі 3660 доларів США, всього 19688,33 доларів США. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 6890,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial