Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки «Рідне коло» про стягнення коштів за депозитним договором. Посилалася на те, що 05.12.2014 року між нею та Кредитною спілкою «Рідне коло» було укладено два самостійні договори №160 про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Відповідно до умов договорів, вона розмістила за кожним договором вклади на суму 149000 гривень. У подальшому, 07.02.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду, відповідно до якої збільшено суму вкладу на 4000 гривень. Також 01.02.2014 року на підставі додаткової угоди нею було збільшено суму вкладу за іншим договором на суму 6412 гривень. На виконання зазначених договорів позивачем було внесено на депозитний рахунок кредитної спілки «Рідне коло» кошти на загальну суму у розмірі 308412 гривень. Проте кредитною спілкою умови договорів виконані не були, депозитний внесок за договором їй повернуто не було, відсотки за користування депозитними коштами не сплачено. Вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогами про повернення вкладу, однак кошти їй повернуто не було. Згідно проведеного розрахунку сума відсотків за депозитами становить 12674 грн. 48 коп. Вказувала на те, що відповідачем було прострочено виконання зобовязання, а тому вона має право на одержання сум, визначених ст.625 ЦК України, тобто трьох процентів річних та інфляційних втрат. Зокрема просила стягнути на її користь нараховані інфляційні від простроченої суми у розмірі 370918 грн. 55 коп., а також три проценти річних у сумі 28924 грн. 13 коп. Окрім зазначеного позивач вважає, що має право на отримання пені, нарахованої за останній рік невиконання зобовязання, у розмірі 93317 грн. 28 коп. Також, позивач зазначила, що внаслідок відмови відповідача виконати свої зобовязання за договором їй було завдано моральну шкоду, яка вона оцінює у розмірі 7446 гривень. Просила стягнути з кредитної спілки «Рідне коло» на її користь основну заборгованість з повернення депозитних коштів за договорами про залучення внесків у розмірі 308412 гривень; відсотки за користування коштами внесків у розмірі 12674 грн. 48 коп.; інфляційні від простроченої суми у розмірі 370918 грн. 55 коп.; три проценти річних від простроченої суми у розмірі 28924 грн. 13 коп.; пеню у розмірі 93317 грн. 28 коп.; компенсацію моральної шкоди у розмірі 7446 гривень, а також понесені судові витрати. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Позивач у підготовчому засіданні позов підтримала. Представник позивача пояснив суду, що [PERSON] дійсно внесла на депозитний рахунок спілки кошти у розмірі 308412 грн. 00 коп. Внесені кошти, а також відсотки за договором їй сплачено не було. Не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Так, судом було встановлено наступні фактичні обставини та спірні правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що 05.02.2014 року між [PERSON] та кредитною спілкою «Рідне коло» було укладено два самостійних договори під одним номером №1660 про залучення внеску (вкладу)члена кредитної спілки на депозитний рахунок спілки (а.с.20,22). Факт укладення двох самостійних договорів підтверджується довідкою кредитної спілки «Рідне коло» від 05.10.2018 року (а.с.95). Відповідно до умов вказаних договорів член кредитної спілки вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до спілки за кожним із договорів, а спілка приймає внесок на умовах строковості, зворотності та платності в сумі 149000 гривень на строк, початком якого є 05.02.2014 року, а закінченням 05.03.2015 року. Процентна ставка за внесками встановлюється у розмірі 25 % річних. Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та повного виконання сторонами власних обовязків згідно договору (а.с. 5). Даючи оцінку аргументам позивача щодо перебування у правових відносинах із кредитною спілкою «Рідне коло», які виникли із депозитного договору, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77 Кодексу). Організаційні, правові та економічні засади створення й діяльності кредитних спілок визначаються\~Законом України «Про кредитні спілки» та статутом. Згідно зі статтею\~1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків кредитної спілки. Відповідно до частини першої статті\~3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов'язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах. Пунктом 3 частини першої статті\~21 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту в процесі господарської діяльності вправі залучати на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і в безготівковій формі. За змістом ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Таким чином, договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Як було встановлено судом, на підтвердження факту укладення депозитних договорів та внесення коштів у матеріалах справи наявні копії квитанцій до прибуткових касових ордерів від 05.02.2014 року, з яких вбачається, що 05.02.2014 року від [PERSON] було прийнято на підставі договорів №1660 кошти у розмірі 308412 грн. 00 коп. У подальшому, 07.02.2014 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору, згідно умов якої позивач додатково внесла кошти у розмірі 4000 грн. 00 коп. (а.с.24-25). Також 01.04.2014 року між [PERSON] та кредитною спілкою «Рідне коло» було укладено додаткову угоду про додаткове внесення суми коштів у розмірі 6412 грн. 33 коп. (а.с.26-27). Відповідно до ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок у зобовязанні належним чином. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за договором виконала у повному обсязі та внесла у касу спілки кошти у розмірі 308412 грн. 00 коп., проте спілка взяті на себе за договором належним чином не виконала, депозитний внесок не повернула та не сплатила відсотки за договорами. Згідно проведеного розрахунку сума заборгованості по відсоткам за договором становить 12674 грн. 48 коп. З урахуванням зазначеного, суд вважає вказані позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо решти заявлених позовних вимог суд зазначає таке: Так, за змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення,\~\~а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно положень вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України можливе лише у випадку прострочення виконання зобовязань боржником, тобто їх невиконання після спливу терміну, визначеного договором. Як було встановлено судом, термін повернення коштів за договорами про залучення внесків сторонами було визначено як 05.03.2015 року. Проте, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нею було проведено нарахування інфляційних втрат, починаючи з червня 2014 року, що не відповідає вимогам Закону, оскільки кінцевий термін виконання зобовязання сторонами було визначено як «05.03.2015 року». Відповідно до проведеного судом розрахунку за період з 06.03.2015 року по 18.06.2018 на суму заборгованості у розмірі 321086 грн. 00 коп., розмір інфляційних втрат за вказаний період становить 242805 грн. 23 коп. і саме ця сума підлягає до стягнення. З приводу вимог позивача про стягнення 93317 грн.28 коп. у рахунок пені, суд зауважує, що згідно ст.549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові, у разі порушення боржником зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, то її розмір встановлюється договором або законом. Однак, з досліджених у судовому засіданні договорів про залучення внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок, судом встановлено, що сторони не погоджували такого виду відповідальності за невиконання грошових зобовязань за договором як пеня. Законом у даному випадку також не передбаченого такого виду виконання зобовязань як пеня. З огляду на зазначене вказана вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог\~ст. 23 ЦПК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У пункті 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~(зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно пункту 5 частини першої\~статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів»\~споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. У даному випадку між сторонами виникли договірні правовідносини і умовами договору про залучення депозитних внесків відшкодування моральної шкоди у разі порушення виконання його умов не передбачено. Тому позовна вимога про компенсацію моральної шкоди у розмірі 7446 грн. 00 коп. також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності . За таких обставин суд, з урахуванням принципу диспозитивності, на підставі встановлених обставин справи, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial