Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано за рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 січня 2014 року. Їй на праві особистої приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Відповідач, хоч і зареєстрований у вказаному будинку, але не проживає там з 16 грудня 2016 року. Його реєстрація чинить позивачці перешкоди у користуванні правом власності, обмежує її права, як власника будинку. Вона вимушена переплачувати комунальні платежі. Де саме на теперішній час може перебувати [PERSON] їй не відомо, а тому вона вимушена звернутися до суду для вирішення питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком з господарчими та побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS]. До суду позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, наполягала на задоволенні позовних вимог та у разі повторної неявки відповідача у судове засідання не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі (а.с. 34). Відповідач до суду не з'явився повторно, належним чином повідомлений про день та час слухання справи в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 16 січня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 19). Відповідно договору купівлі-продажу від 09.04.2002 року [PERSON] належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER] від 11.10.2006 року [PERSON] належить земельна ділянка, площею 0.0879 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно довідки № 177 від 16.01.2017 року, виданої старшим кварталу № 8 [PERSON], [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], але не проживає там з 16 грудня 2016 року (а.с. 18). Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.ст. 321 та 391 ЦК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., до якої Україна приєдналась 17.07.1997 р. закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч. 1 ст. 71 ЖК України. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованого по [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved