Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд за кордон України - до Французької Республіки дитині [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини [PERSON] у супроводі матері в період з 01.11.2016 року по 01.11.2020 року. Заявлені вимоги мотивує тим, що 21.05.2005 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який постійно проживає з нею за адресою [ADDRESS]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. У зв'язку із наявною у неї можливістю систематичного неодноразового вибуття до Французької Республіки для стабільного короткострокового проживання та працевлаштування через довготермінове відрядження до Французької Республіки постала нагальна потреба в оформленні пакету документів для виїзду за кордон їхнього з відповідачем спільного сина [PERSON]. Позивач зазначає, що такі подорожі необхідні їхньому сину для ознайомлення з культурою інших народів і стимулювання дитини до вивчення іноземних мов, також подорожі нададуть можливість оздоровити дитину в період відпочинку біля узбережжя Середземного моря, Альпійських горах, Женевського озера та інших оздоровчих курортів. Проте відповідач ігнорує всі прохання в оформленні необхідного пакету документів для виїзду за кордон дитини, а в особистих розмовах категоричний проти виїзду сина з нею за кордон. Відповідачем залишені без задоволення та без відповіді направлені нею на його адресу проживання та місця роботи листи-вимоги про оформлення згоди на виїзд за кордон сина. В судове засідання позивач не з'явилася, представник позивача [PERSON] суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі чи/або участі позивача та задовольнити позов, зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Відповідач пояснив, що заявлені вимоги не відповідають фактичним обставинам справи та шкодять інтересам їхньої з позивачем дитини. Він постійно бере активну участь у вихованні сина, його фізичному, духовному розвитку та матеріальному забезпеченні, систематично зустрічається з дитиною, син досить часто їздив на відпочинок за кордон з ним та з дідусем (його батьком), при цьому жодних проблем з дозволом на виїзд не виникало, він та позивач неодноразово надавали свою згоду на виїзд [PERSON] за кордон. Позивачем не надано доказів того яким чином буде забезпечений фізичний, духовний та моральний розвиток сина, його умови і місце навчання, забезпечення подальшого зайняття сином вейкбордингом та участі у відповідних спортивних змаганнях, створені належні умови для розвитку природних здібностей дитини під час перебування позивача у Французькій Республіці, шляхи подолання мовного бар'єру, так як [PERSON] не володіє французькою мовою, а рівень знань англійської мови не дозволяє отримати освіту без перекладача, умови забезпечення отримання сином загальнообов'язкової середньої освіти та складання підсумкової державної атестації учнями 9-х класів в Україні після його повернення на батьківщину через чотири роки. Суд, вислухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 травня 2005 року. Згідно свідоцтва про народження, малолітній [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.02.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 4-4зв.). Законодавчо виїзд неповнолітньої дитини за кордон України передбачений, зокрема, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 зі змінами, якими визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18 річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; у числі іншого можливий також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-ти річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. В підтвердження вимог позивачем надана довідка Департаменту менеджменту персоналу Міністерства закордонних справ України від 22.09.2016 року у якій зазначено про виїзд [PERSON] у довготермінове відрядження до Французької Республіки для роботи в Посольстві України на посаді другого секретаря з консульських питань, що запланований на листопад 2016 року, відповідно до Закону України «Про дипломатичну службу» довготермінове відрядження дипломатичних працівників, як правило, триває до 4 років (а.с. 5). При цьому наказ про відрядження та термін відрядження суду не надано. З письмових пояснень позивача, відповідач дозвіл на виїзд сина за кордон не надає, при цьому долучено два листа адресовані позивачем відповідачу про явку до нотаріуса для оформлення згоди на виїзд дитини за кордон (а.с. 6-9). Відповідач суду пояснив, що він отримав від [PERSON] лише один лист на роботі в кінці вересня 2016 р., при цьому спілкувався з позивачем, до нотаріуса не міг з'явитися через зайнятість на роботі, оскільки попередньо на той час було заплановане бюджетне засідання, яке неможливо було відтермінувати. Він жодним чином не заперечує проти надання дозволу на короткотермінові виїзди сина з матір'ю до Французької Республіки на канікули, для оздоровлення та на відпочинок, разом з тим позивач йому не надає будь якої інформації стосовно тривалого виїзду дитини на чотири роки, тому його турбує подальше життя сина за кордоном, його навчання там, створення належних умов для забезпечення фізичного, духовного і морального розвитку дитини, про що жодних пояснень позивач йому не надає, також існує невизначеність яким чином буде забезпечене його право, як батька, на участь у вихованні їхньої з позивачем спільної дитини під час перебування сина за межами України та права дитини на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно ст. 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За вищевикладених обставин, виїзд дитини за кордон до 01.11.2020 року лише за розсудом матері без дозволу батька порушуватиме права останнього, суперечить інтересам дитини, тому вимоги про це задоволенню не підлягають. Також слід зазначити, що батько дитини не заперечує проти надання одноразових дозволів на виїзд сина за кордон, в підтвердження чого відповідачем надані нотаріально посвідчені заяви від 21.04.2016 року та від 24.10.2016 року про надання згоди на тимчасовий виїзд за кордон дитини [PERSON] до ряду країн з метою відпочинку та оздоровлення сина у супроводі дідуся [PERSON] на період з 22.04.2016 року по 21.04.2017 року та на тимчасовий виїзд за кордон до Туреччини з метою участі у спортивних змаганнях дитини у супроводі тренера [PERSON] на період з 27.10.2016 року по 06.11.2016 року. При цьому позивач повідомив, що в травні 2016 року дитина з дідусем їздила до Італії, також ним була оплачена поїздка дитини до Перу, яка не відбулася через ненадання на це згоди позивача. Отже позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, тому у його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed