Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк»про визнання кредитного договору недійсним. Мотивує свій позов тим, що 25 січня 2011 року між нею та ПАТ «Акцент-Банк» в особі обслуговуючого відділення ПАБ «Акцент-Банк» центр обслуговування клієнтів у м.Луцьку було укладено кредитний договір № А33VCC9FB60012 на підставі типової форми договору, у вигляді заяви позичальника запропонованої Банком. Інші документи ПАТ «Акцент-Банк» їй не надавались і нею не підписувались. Згідно укладеного договору Банк зобов'язався надати строковий кредит в сумі 36900 гривень, а вона повернути кредит та сплатити відсотки за користування. Підписання договору про надання кредиту стало наслідком порушення норм чинного законодавства та її прав, як споживача кредитної послуги, з боку ПАТ «Акцент-Банк». Відповідачем в порушення закону не було виконано переддоговірну роботу з позивачем.. ЗУ «Про захист прав споживачів» як зазначено в його преамбулі, регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Договір мав укладатись відповідно до вищезазначеного закону. Натомість банк для отримання кредиту запропонував їй підписати заяву позичальника, без надання встановленої законом інформації. Крім цього її було запевнено, (із зазначенням у заяві) що у випадку настання непередбачених обставин, штрафні санкції за прострочення внесення щомісячних платежів наступають починаючи з 211 дня порушення. У зв'язку із складними сімейними обставинами ( вона і чоловік є інвалідами і терміново необхідно було отримати кошти для оплати лікування) нею було отримано кредит. Стверджує, що регулярно сплачувала кредитні кошти та відсотки за користування кредитом. Однак, обставини склались так, що вона протягом чотирьох місяців, не могла своєчасно вносити платежі. Розуміючи, що нарахування штрафних санкцій наступає з 211 дня порушення, вона була впевнена, що з часом сплатить необхідні кошти. З покращенням фінансового становища у сімї позивач почала сплачувати кредитні кошти та відсотки за користування кредитом, як це було передбачено договором. Через певний час їй зателефонували із відділення банку і повідомили про заборгованість по кредиту. Як зясувалось весь час сплачувані нею кошти зараховувались на сплату штрафних санкцій, в той же час сам кредит і відсотки не тільки не зменшувались, а навпаки збільшувались. Сума заборгованості стала вдвічі більшою за отриманий кредит. Починаючи із квітня 2012 року у неї в безспірному порядку, без будь-яких повідомлень, чи її згоди, почали списувати кошти із зарплатної і пенсійної картки. Таким чином на даний час їй невідомо скільки коштів перераховано банку за отриманий кредит. Отримати дані про розмір утриманих коштів із зарплати і пенсії на даний час позивач не може оскільки працівники Горохівського цукрового заводу, після закінчення сезону цукроваріння, перебувають у відпустці за власний рахунок, а у відділенні банку їй відмовляються надати інформацію посилаючись на конфіденційність та рекомендують звертатися до відповідача. Вважає, що даний договір суперечить законодавству України. Подальше виконання кредитного договору на умовах що діють на даний час з порушенням одного із принципів цивільно-правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідко є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг. Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного договору в частині спрямування усіх сплачуваних і безспірно описуваних банком коштів на погашення штрафних санкцій. Відповідно до ст.. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суб'єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс Договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним. Просить визнати недійсним кредитний договір № А33VCC9FB60012 від 25 січня 2011 року, укладений між нею [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк» із застосуванням наслідків передбачених ст.. 216 ЦК України та зобов'язати ПАТ «Акцент-Банк» прийняти у неї кредитні кошти у розмірі 36900 гривень із зарахуванням сплачених та безспірно списаних штрафних санкцій та відсотків за користування кредитом. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач заявленні позовні вимоги підтримала повністю з підстав зазначених у позовній заяві, та пояснила, що крім зазначеного у позовній заяві їй в травні місяці 2012 року прийшов лист від «ПриватБанку». В цьому листі було рішення суду, щоб вона сплатила заборгованість, послугу адвоката і судові витрати. Ніякої повістки вона не отримувала. Також зазначила, що ніяких письмових попереджень, що будуть нараховуватися штрафні санкції на її адресу не надходили і ніхто не повідомляв. За весь період з 01 лютого 2011 року по 17 грудня 2012 року вона заплатила 35370,46 грн. згідна заплатити банку лише ту суму яку взяла. Враховуючи наведене просить визнати кредитний договір недійсним та стягнути судові витрати з відповідача. Представник відповідача Савицька Г.Р. в судовому засіданні пояснила, що позовні вимоги не визнає, вважає, що кредитний договір укладений належним чином і позивачем умови договору виконувалися тому вона його визнала на момент укладення. Заява на видачу готівки підписана як позивачем так і представником банку, отже позивач погодився з усіма умовами договору. Окрім цього представник відповідача пояснила, що підписи в договорах проставлені самою ж [PERSON], а умов договору в дійсності вона не читала хоча таку можливість їй і було надано. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Судом встановлено, що 25 січня 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Акцент-Банк»був укладений договір № А33VCC9FB60012, на споживчі цілі, за умовами якого відповідач зобовязався надати кредит у сумі 36900 грн. на термін до 36 місяців зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 369 гривень та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 738 гривень в обмін на зобов'язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в заяві.. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : починаючи з 25 по 30 число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1764,92 грн., для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами.(а. с. 6). Встановлено, що станом на 26.05.2012 року заборгованість позичальника перед ПАТ «Акцент-Банк» за договором № А33VCC9FB60012 від 25.01.2011 року становить 29699,00 грн., оформлений кредит у ПАТ «Акцент-Банк»у позивача відсутній, зазначене підтверджується відповідю (а.с. 20). У судовому засіданні було встановлено, що на адресу позивача від імені ПАТ КБ «Приватбанк»направлялись вимоги про погашення заборгованості, що підтверджується копіями зазначеного листа та копією рішення невідомого суду. Встановлено, що позивач звертався до відповідача з питаннями щодо існування договору № А33VCC9FB60012 від 25 січня 2011 року, що підтверджується копією листа (а.с. 20). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1055 ЦК України Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та те що між сторонами було укладено договір належним чином, оскільки при його підписані позивача було ознайомлено з умовами договору, що стверджується її підписом у заяві позичальника, крім того певний час вона їх виконувала, факт отримання коштів від банку визнала і сама позивачка, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed