Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій зазначає, що з 16 лютого 1991 року перебуває в шлюбі з відповідачем по справі, який зареєстрований Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №3. Від указаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, з вересня 2017 року разом не проживають та не підтримують шлюбні відносини. Між ними повністю відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на життя та сімейні відносини. На протязі всього подружнього життя в їх сім'ї виникали сварки та непорозуміння, фактично їх сім'я розпалась та вони стали зовсім чужими людьми. Позивач вказує, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, тому при вказаних обставинах вона прийняла рішення про його розірвання. Вказане рішення є остаточним, примирення між ними неможливе, шлюб носить виключно формальний характер. При таких обставинах позивач вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе і недоцільне. В судове засідання на розгляд справи позивач не з'явилася, однак надала на адресу суду письмову заяву, відповідно до якої справу просить розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. (а.с.25). Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з'явився, однак надав на адресу суду письмову заяву (а.с.26), відповідно до якої позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згоден. Враховуючи те, що сторони по справі в судове засідання не з'явилися, а розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Взявши до уваги заяви позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.ст. 110,112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, тоді суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження та під час розірвання шлюбу. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Із матеріалів справи видно, що позивач - [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем по справі - [PERSON], який зареєстрований 16 лютого 1991 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). Від указаного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], дочку - [PERSON], [INFO], сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.10-13). Відповідно до довідки №678, виданої 30 липня 2018 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області, до складу сім'ї [PERSON], [INFO] входять: чоловік - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] (а.с.14). Приймаючи до уваги, що збереження сім'ї неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із них, оскільки в сім'ї відсутнє взаєморозуміння, створені умови, в яких не можливе нормальне існування сім'ї та спільне проживання, з вересня 2017 року разом не проживають, кроків до примирення не роблять, враховуючи наявність чотирьох неповнолітніх дітей, тому суд вважає можливим їх шлюб розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, однак враховуючи те, що в позовній заяві відсутня вимога щодо стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору, тому суд вважає за можливе залишити їх за нею.

Outcome: approved