Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила визначити, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку загальною площею 0,0848 га, що розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 5310136700:16:001:0247 становить Ѕ частину. Ухвалою Ленінського районного суду міста Полтави від 26.05.2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. В судове засідання позивач не з`явилась. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити. Представник позивача звернувся до суду з аналогічною заявою. Відповідач [PERSON] до суду не з`явилась будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, подала до суду заяву, в якій вимоги позову визнала у повному обсязі та просила про розгляд справи у її відсутність. Представник третьої сторони надав суду заяву про розгляд справи без участі та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 14.07.2020 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯК №206476 від 24.11.2011 року [PERSON] належить на праві спільної власності земельна ділянка загальною площею 0,0848 га. для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських будівель по [ADDRESS] (кадастровий номер 5310136700:16:001:0247). Так, в даному акті вказані [PERSON] та [PERSON] , як співвласники. При цьому у графі «частка у спільній власності» - нічого не записано крім - «спільна сумісна». Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 23.06.2017 року позов [PERSON] , [PERSON] до Територіальної громади м.Полтави в особі Полтавської міської ради, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Буленко Марія Миколаївна про встановлення юридичного факту та про визнання права власності в порядку спадкування було задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, те, що [PERSON] ( [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] зазначена спадкоємцем в заповіті [PERSON] посвідченого 28.08.2003 р. державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори ІІІендрик Т.А. за реєстровим №1-1287, являється однією і тією ж особою. Визначено, що частка померлої [INFO] [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0848 га. розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310136700:16:001:0247 становила - 1/2. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] померлої [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку з частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON] померлої [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 земельної ділянки площею 0,0848 га розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310136700:16:001:0247, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] померлої [INFO] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0848 га розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310136700:16:001:0247, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] померлої [INFO] (а.с.11-13). Відповідно до копії договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] 07.12.2017 року відчужили свої частки вказаної земельної ділянки та будинку [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач [PERSON] являється власником Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0848 га розташованої за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням земельної ділянки: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5310136700:16:001:0247. Позивач посилається на те, що не визначення належної їй частки перешкоджає їй розпоряджатися своїм правом власності. Згідно із частиною 1 статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України). Відповідно до частини 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що підтерміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до змісту ст. 89 ЗК України та глави 26 розділу І книги третьої ЦК України, спільною сумісною власністю є спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Згідно з ч. 5 ст. 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 3 ст.372 ЦК України також передбачено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Виходячи з викладеного, у разі поділу майна, що було у спільній сумісній власності (при видачі державного акту - [PERSON] ) зараз - [PERSON] та [PERSON] - частки кожного у праві спільної сумісної власності є рівними і мають становити 1/2 частину кожного співвласника. Відсутність розміру частки у праві спільної сумісної власності на вказану вище земельну ділянку позбавляє позивача можливості розпоряджатися належним майном. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення - ч.4 ст. 373 ЦК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду - ст.87 Земельного Кодексу України. Суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд враховує, що виключно позивачу належить право обирати спосіб захисту порушеного права і що в результаті визначення розміру частки позивача між останньою і відповідачем припиняється право спільної сумісної власності та виникає право спільної часткової власності. Як вбачається з практики ВССУ (а саме ухвали ВССУ від 12.12.2012 року № 6-44981ск12) ідеальна частка - це частка у праві на річ. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги, суд вважає за можливе визначити, що частка [PERSON] у спільній сумісній власності на земельну ділянку загальною площею 0,0848 га, що розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер - 5310136700:16:001:0247 становить Ѕ частину. На підставі викладеного та

Outcome: approved