Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, про зобов`язання відновити постачання електроенергії і стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач тривалий час не надає комунальні послуги з електропостачання кімнатам № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] та не підтримує гуртожиток в належному стані, у зв`язку із чим порушуються права позивачів, як споживачів комунальних послуг. Позивачі просили суд зобов`язати виконавця житлово-комунальних послуг ТОВ «Черемшина-2012» відновити постачання електроенергії в кімнату № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [ADDRESS] , стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 97 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 99 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 93 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 95 000,00 грн., а також судові витрати. У судове засідання позивач [PERSON] з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] з`явилася, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. У судове засідання представник відповідача з`явився, проти задоволення позовних вимог заперечував. У судове засідання представник третьої особи ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. У судове засідання представник третьої особи Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 11.05.2021 року провадження в справі за позовними вимогами [PERSON] закрито у зв`язку із її смертю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, з`ясувавши дійсні обставини та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.12.2013 року між ПАТ «Київобленерго» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено договір про постачання електричної енергії № 220061041. 01.10.2013 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір № [NUMBER] про оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012», згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , у кількості 3 л/м в кімнаті № [NUMBER] . Аналізуючи вказаний договір, суд зазначає, що в п. 3 та п. 6 Договору № 325 від 01.10.2013 року не конкретизовано, що відповідач зобов`язаний надавати позивачу саме послуги з постачання електричної енергії, а не будь-які інші комунальні послуги. Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач зобов`язався постачати електричну енергію за вказаним договором. Згідно Довідки № 23 від 21.04.2017 року в кімн. № [NUMBER] зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до акту від 12.07.2017 року зі слів сусідів вбачається, що в кімнаті № [NUMBER] з 11.07.2017 року відсутнє електропостачання внаслідок пошкодження електрощита на 2-му поверсі. Згідно акту обстеження побутових умов мешканця гуртожитку від 21.09.2017 року вбачається, що в кімнаті № [NUMBER] відсутнє електропостачання. 18.12.2018 року складено акт-претензія про перерву в наданні послуг з утриманні будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, в якому вказано, що з 2017 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, коридор та кухня в занедбаному стані, підлога вкрита ямами. 26.09.2019 року складено акт-претензію про перерву в наданні послуг з утриманні будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, в якому вказано, що з 2017 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, з 2019 року відсутнє опалення, приміщення загального користування в занедбаному стані, електричні мережі в неналежному стані. Також судом встановлено, що 01.11.2014 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір № 313 про оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012», згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , у кількості 3 л/м в кімнаті № [NUMBER] . Аналізуючи вказаний договір, суд зазначає, що в п. 3 та п. 6 Договору № 325 від 01.10.2013 року не конкретизовано, що відповідач зобов`язаний надавати позивачу саме послуги з постачання електричної енергії, а не будь-які інші комунальні послуги. Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач зобов`язався постачати електричну енергію за вказаним договором. Згідно Довідки № 64 від 23.05.2010 року в кімн. № 313 зареєстровані та проживають [PERSON] , [PERSON] . Згідно акту обстеження побутових умов мешканця гуртожитку від 21.09.2017 року вбачається, що в кімнаті № [NUMBER] відсутнє електропостачання. [PERSON] зверталася із заявою від 17.07.2017 року до відповідача про відновлення електропостачання у кімн. № 313. 18.12.2018 року складено акт-претензію про перерву в наданні послуг з утриманні будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, в якому вказано, що з 2017 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, з 2018 року відсутнє опалення, коридор та кухня в занедбаному стані, сміттєпровід вкритий пліснявою та грибком, відсутнє заземлення електроплит, підлога вкрита ямами. 26.09.2019 року складено акт-претензію про перерву в наданні послуг з утриманні будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, в якому вказано, що з 2017 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, з 2018 року відсутнє опалення, відсутнє водопостачання гарячої води, світла та опалення, приміщення загального користування в занедбаному стані. Також судом встановлено, що 02.12.2015 року між [PERSON] та відповідачем укладено договір № 307 про оренду ліжко-місць в гуртожитку ТОВ «Черемшина 2012», згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою [ADDRESS] , у кількості 2 л/м в кімнаті № [NUMBER] . Аналізуючи вказаний договір, суд зазначає, що в п. 3 та п. 6 Договору № 325 від 01.10.2013 року не конкретизовано, що відповідач зобов`язаний надавати позивачу саме послуги з постачання електричної енергії, а не будь-які інші комунальні послуги. Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач зобов`язався постачати електричну енергію за вказаним договором. 18.12.2018 року складено акт-претензію про перерву в наданні послуг з утриманні будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, в якому вказано, що з 05.2018 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, відсутнє водопостачання на кухні, антисанітарні умови в душевих та туалетів, прибудинкової території, внаслідок чого [PERSON] отримала травму невиробничого характеру. 26.09.2019 року складено акт-претензію про перерву в наданні послуг з утриманні будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, в якому вказано, що з 05.2018 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, відсутнє гаряче водопостачання, антисанітарні умови місць загального користування, балкони в аварійному стані, відсутність освітлення в місцях загального користування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13. Як вбачається зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до положень ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Згідно ст. 5 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Ст. 6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження позовних вимог, в тому числі який орган надає послуги з електропостачання позивачам, який орган, в який час та за яких обставин відключив електропостачання від кімнат, в яких проживають позивачі, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності саме за відсутність електропостачання до кімнат позивачів. Матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач зобов`язався постачати електричну енергію позивачам, а не ПАТ «Київобленерго» чи Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі». Відповідно до вимог ЦПК позивач зобов`язаний до свого позову долучити всі докази, які має в наявності, подати клопотання про витребування доказів, у разі складнощів в їх отриманні. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України позивач зобов`язаний до свого позову долучити всі докази, які має в наявності, подати клопотання про витребування доказів, у разі складнощів в їх отриманні. При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26.06.2008, в якому зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Отже, оцінюючи всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про недоведеність позовних вимог позивачами, оскільки останніми не надано належних і допустимих доказів порушення їхніх прав, а відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивачів про стягнення моральної шкоди, то суд також відмовляє в задоволенні цих вимог, зважаючи на недоведеність завдання моральної шкоди. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтуваннярішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Outcome: dismissed