Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач, є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та не надає належну матеріальну допомогу на утримання дитини, тому просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходів/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач не надає ніякої допомоги на утримання дитини , добровільно про сплату аліментів домовитись не вдалося. Відповідач заперечує проти позову з посиланням, що є пенсіонер МВС України з 2011 року та працює на посаді директора підприємства ТОВ «Бузникувадське» , здійснює господарську діяльність по наданню посередницьких дій по закупівлі різного роду сільськогосподарської продукції, що надає можливість здійснювати утримання сім»ї та неповнолітнього сина. Стверджує, що на даний час шлюб не розірваний , дружина та дитина проживають з ним в одній квартирі, повністю займається дитиною , спільним господарством, зробив ремонт, дитину відводить до школи та на додаткові заняття , які сам оплачує. Вимогу позивача , щодо його участі в утриманні дитини у вигляді грошових перерахувань за даних обставин вважає безпідставною , а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 3 ). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.4). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю. Малолітня дитина проживає разом з обома батьками , які , як встановлено судом, активно приймають участь в його вихованні та утриманні. Зазначене підтверджується довідкою про спільне проживання ( а.с. 39). Відповідач проводить оплату за комунальні послуги, сплачує необхідні кошти в навчальних закладах, купляє продукти харчування. За даних обставин позов є необґрунтованим та безпідставним і задоволенню не підлягає. Згідно ст.88 ЦПК України, суд вирішує судові витрати залишити по їх фактичному понесенню сторонами. На підставі ст.ст. 180-182, 187, 194 СК України,

Outcome: dismissed