Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннямв будинку за адресою: [ADDRESS], в якому вказує, що вона є власником вказаногобудинку, в якому зареєстровані відповідачі, якіпонад 10 років не проживають за вказаною адресою. Реєстрація даних осіб перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Відповідачі не приймають участі в утриманні будинку, що тягне за собою сплату комунальних послуг в більшому розмірі. У зв'язку з наведеним просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 03.07.2015 рокудержавним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №10264113. Згідно витягу з домової книги за адресою [ADDRESS], крім позивача [PERSON] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту Голови квартального комітету Зеленівської селищної ради від 17.05.2017 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] в житловому будинку за адресою [ADDRESS] дійсно зареєстровані, але фактично не проживаютьз 2007 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірного будинку, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Outcome: approved