Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування. В заяві позивач зазначила, що [INFO] внаслідок протиправних дій [PERSON], засудженого за ч. 1 ст. 115 КК України вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2017 року, який набрав законної сили, сталася смерть [PERSON], яка доводилася позивачу рідною сестрою. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом померлої, тому 3 листопада 2017 року вона звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини. До складу спадщини входить страхове відшкодування на випадок смерті застрахованої особи в сумі 50000 грн. на підставі договору між спадкоємцем [PERSON] та товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», в інтересах отримання якого позивач 5 березня 2018 року, звернулась до страховика з заявою про отримання страхової суми. У виплаті страхового відшкодування відповідач відмовив, повідомивши про це письмово в липні 2018 року, з посиланням на п. 6.1.2 договору страхування та Додатку № 1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків. Підставою для відмови є перебування застрахованої особи в момент настання смерті в стані алкогольного сп'яніння, факт якого встановлений обвинувальним вироком суду, яким засуджено винну особу. Проте, зазначає позивач, такий висновок не відповідає фактичним обставинам, спростовується висновком судової медичної експертизи про відсутність в крові від трупа [PERSON] метилового, етилового, пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів. Відомості про вживання померлою напередодні загибелі спиртного не є встановленим судом фактом, а наведені у вироку зі слів обвинуваченого, який в ході судового розгляду показував, що конфлікт з матір'ю у нього виник і розвивався під час спільного розпиття алкогольних напоїв. Вважаючи відмову у виплаті страхового відшкодування з зазначених підстав незаконною, просить стягнути з відповідача на її користь суму страхового відшкодування в розмірі 50000 грн., а також передбачену статтею 10 Законом України «Про захист прав споживачів» пеню за прострочення виплати належної їй суми з розрахунку три відсотки вартості страхової суми за кожний день прострочення в загальній сумі 55500 грн. Окрім стягнення зазначених сум, просить покласти на відповідача понесені нею видатки зі сплати судового збору. Ухвалою судді від 08.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. В судове засідання позивач не з'явилася. ЇЇ представник надав суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без його участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою (в частині прохання про проведення судового розгляду у його відсутність) звернувся до суду представник відповідача. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з'явився з невідомих причин. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили розгляд справи у відсутність її учасників. З відзиву відповідача випливає, що підставою для відмови у виплаті спадкоємцю застрахованої особи страхового відшкодування у відповідності до п. 4.2 Умов страхування є вживання застрахованою особою алкоголю, що встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Самостійною підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, як зазначає представник відповідача, є пропуск встановленого договором строку звернення з повідомленням про настання події, яка підпадає під ознаки страхового випадку, який (строк) обчислюється шістьма місяцями у випадку смерті застрахованої особи. Оскільки смерть застрахованої особи мала місце [INFO], а повідомлення від спадкоємця надійшло лише 5 березня 2018 року, відповідно до п. 4.1.4. Умов страхування до договору це є підставою для відмови страховика у здійсненні страхової виплати. У зв'язку з вказаними обставинами відповідач просить про відмову у задоволенні позову. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що 10 квітня 2017 року між [PERSON], чия смерть сталася [INFO], і товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків № К2J4NS-173A4BV, відповідно до п. 6.1.1. якого смерть застрахованої особи є страховим випадком (а. с. 10). За вчинення навмисного вбивства [PERSON] [PERSON] засуджено вироком Святошинського районного суду м. Києва від 22.08.2017 року, який набрав законної сили, за ч. 1 ст. 115 КК України до семи років шести місяців позбавлення волі (а. с. 21-26). За змістом ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно із договором страхування № К2J4NS-173A4BV вигодонабувачем за ним є застрахована особа. Так як страхові виплати (страхове відшкодування) в силу закону спадкуються на загальних підставах, позивачу як спадкоємцю померлої [PERSON] належить право висувати вимогу про отримання страхового відшкодування. 5 березня 2018 року з метою реалізації означеного права позивач звернулась до страховика з заявою про прийняття пакету документів з метою отримання належного [PERSON] страхового відшкодування (а. с. 70). Заяву встановленої форми про страхову виплату позивачем було подано 12 березня 2018 року (а. с. 71). У виплаті страхового відшкодування позивачу було відмовлено на підставі п. 4.2 Умов страхування до договору, як випливає з страхового акту від 15.06.2018 року (а. с. 103). Відповідно до п. 4.2. Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків, які є невід'ємною частиною договору добровільного страхування № К2J4NS-173A4BV, не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження та функціональні розлади, стійка втрата застрахованою особою працездатності, смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, які відбулися у зв'язку з вживанням застрахованою особою алкоголю, наркотичних, токсичних, психотропних речовин, ліків без призначення лікаря і т. і. (п. 4.2.6.); внаслідок травм, отриманих застрахованою особою, що знаходилася в стані алкогольного сп'яніння (п. 4.2.5). З наведених положень випливає, що самостійними підставами для відмови у виплаті страхового відшкодування є отримання застрахованою особою шкоди здоров'ю у зв'язку з вживанням нею алкоголю, наркотичних, токсичних, психотропних речовин та застрахованою особою, яка знаходилася в стані алкогольного сп'яніння, під впливом токсичних речовин. Хоча відповідач в відзиві на позов зазначає, що підставою для відмови у виплаті відшкодування є отримання тілесних ушкоджень, що зумовили смерть потерпілої, у зв'язку з вживанням нею алкоголю, разом з тим в страховому акті він посилається і на отримання ушкоджень особою, що знаходилася в стані алкогольного сп'яніння, тому суд вважає за необхідне встановити наявність як першої, так і другої підстави для відмови у проведенні страхової виплати. Що стосується відмови з мотивів отримання каліцтва у зв'язку з вживанням алкоголю, суд вважає, що для застосування цієї підстави необхідно встановити причинний зв'язок між вживанням застрахованою особою спиртного і настанням її смерті, на що вказує семантика словосполучення «у зв'язку». Суд не може погодитися з наявністю такої підстави для відмови, оскільки вироком суду встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок отриманих нею травм під час застосованого до неї фізичного насильства з боку обвинуваченого. Для застосування такої підстави, як отримання ушкодження особою, що перебувала в стані алкогольного сп'яніння, необхідно констатувати стан такого сп'яніння у потерпілої, але суду не надано допустимих доказів цього стану. Як на докази наявності стану алкогольного сп'яніння відповідач посилається на встановлені судом обставини справи, за яких [PERSON] з [PERSON] та [PERSON] вживали алкогольні напої (почали вживати спиртні напої, як зазначено у мотивувальній частині вироку). Вживання алкогольних напоїв та перебування в стані алкогольного сп'яніння не є тотожними поняттями, так як словосполучення «вживання алкогольних напоїв» є вербальним відображенням певних дій, тоді як стан алкогольного сп'яніння є медичним критерієм і має бути підтвердженим допустимими джерелами доказів, якими є медичні висновки. Доказів перебування потерпілої в стані алкогольного сп'яніння та ступеню цього сп'яніння в матеріалах справи немає. Натомість в наданому суду висновку судової медичної експертизи трупа [PERSON] є незаперечний умовивід експерта про відсутність в крові потерпілої метилового, етилового, пропілового, бутилового, алілового спиртів та їх ізомерів, що свідчить на користь висновку про відсутність стану алкогольного сп'яніння у [PERSON] (а. с. 27-34). Підстав піддавати сумніву достовірність цього процесуального джерела, на необ'єктивність якого посилається відповідач, у суду немає, так як висновок отриманий у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, з дотриманням вимоги про роз'яснення експерту встановленої законом про кримінальну відповідальність відповідальності за відмову від виконання покладених обов'язків та за дачу свідомо неправдивого висновку (а. с. 27). Таким чином, суд не вбачає ознак жодної з наведених підстав для відмови у здійсненні виплати страхового відшкодування спадкоємцю застрахованої особи. Як на ще одну підставу для нездійснення такої виплати страховик посилається на порушення встановленого п. 4.1.4. Умов страхування до договору строку здійснення повідомлення про страховий випадок, хоча й не зазначає цієї підстави для відмови в страховому акті № Z1825PB700009M (а. с. 102-103). Вирішуючи доводи відповідача в цій частині, суд виходить з такого. Хоча пунктом 4.1.1. Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків, а також статтею 26 Закону України «Про страхування» як підстава для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) і передбачене несвоєчасне повідомлення страхувальником або застрахованою особою про настання страхового випадку без поважних на це причин, проте суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову з цих підстав, виходячи з такого. Строк повідомлення про настання події, що має ознаки страхового випадку, встановлений п. 3.1. умов страхування і обчислюється тридцятьма днями, а у випадку смерті застрахованої особи - шістьма місяцями після настання події. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі, зокрема: несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку. Аналізуючи положення спеціального закону (ст. 26 Закону України «Про страхування») у взаємозв'язку з наведеним положенням цивільного законодавства, суд доходить висновку про те, що несвоєчасне повідомлення про подію, яка підпадає під ознаки страхового випадку, може бути виправдано поважними причинами. Позивач, яка не є стороною договору і не ознайомлена зі змістом Умов страхування до договору добровільного страхування від нещасних випадків, дізналася про існування договору після звернення до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, яке (звернення) мало місце у листопаді 2017 року і вже 5 березня 2018 року подала перше повідомлення про страховий випадок. Статтею 12 ЦК України встановлено презумпцію розумності та добросовісності здійснення особою свого права, яка діє до того часу, коли інше буде встановлено судом. Оцінюючи поведінку позивача в аналізуємій обстановці, суд вважає, що вона діяла розумно та добросовісно, вчинивши всі дії, необхідні для отримання страхового відшкодування одразу після того, як дізналась про існування свого права. У зв'язку з викладеним суд вважає, що пропуск зазначеного строку зумовлений поважними причинами, а відмова відповідача, який не вдавався до з'ясування причин пропуску строку повідомлення про страховий випадок, у виплаті страхового відшкодування наповнена лише формальним змістом. Між тим право позивача як спадкоємця застрахованої особи на отримання страхового відшкодування передбачено як договором, так і законом. Відмова у виплаті страхового відшкодування є лише правом страховика і реалізація ним цього права не обмежує потерпілого в праві на отримання страхової виплати. Спори, пов'язані із страхуванням, вирішуються в порядку, передбаченому чинним законодавством України, як витікає зі змісту ст. 45 Закоону України «Про страхування». Способом захисту порушеного права в силу цивільного процесуального законодавства є, зокрема, звернення до суду з позовом. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку (ст. 26 Закону України «Про страхування»). Знаряддя судового захисту, застосоване позивачем, спрямоване на стягнення належної їй як спадкоємцю застрахованої особи суми цього відшкодування, тому з урахуванням добросовісності її поведінки суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову. Вирішуючи вимоги позову про притягнення відповідача до відповідальності, встановленої статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів», суд не вбачає підстав для покладення на страховика цих витрат, оскільки спеціальним законом, що підлягає застосуванню при розв'язанні цього позову є, як вже зазначено судом, Закон «Про страхування», яким такі витрати страховика передбачені в розмірі, встановленому договором страхування. Відповідно до п. 1.1.3. Умов страхування страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати страхувальнику пені у розмірі 0,01 / від належної до сплати суми за кожен день прострочення. В основу розрахунку позивача покладено 37 днів прострочення страховика, тому виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, обчислена у відповідності до правил пункту 1.1.3 Умов страхування пеня становить 185 грн. (50000 грн. страхового відшкодування х 0,01 / х 37 днів), яку належить стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи доводи відповідача про те, що позивач не виконала обов'язку з надання всіх необхідних для здійснення виплати страхової суми документів, суд виходить з такого. Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (ст. 25 Закону України «Про страхування»). Що стосується рішення про відмову у страховій виплаті, воно відповідно до ст. 26 Закону України «Про страхування» приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови. Як зазначено судом, рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято страховиком, що випливає зі страхового акту від 15.06.2018 року (а. с. 103). Наведені обставини означають, що надані спадкоємцем страхувальника документи визнані страховиком достатніми для прийняття рішення за цією страховою виплатою, у зв'язку з чим твердження відповідача про невиконання позивачем обов'язку з надання всіх документів суд до уваги не приймає. Судовий збір, попередньо сплачений позивачем, згідно із правилами цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим з відповідача на її користь пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: partial