overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі та мають двох дітей. Однак, через втрату почуття любові і поваги один до одного, вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе, а шлюб має формальний характер. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що вони з чоловіком спільно не проживають. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 14 червня 2003 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Яцьківської сільської ради Васильківського району, актовий запис за № 1, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] від 14 червня 2003 року (а.с. 3). Сторони є батьками дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 20 листопада 2003 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 03 серпня 2010 року (а.с. 6, 7). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Зазначила, що вони із відповідачем мають різні характери, погляди на життя та сім'ю. Вони втратили почуття поваги і любові один до одного; шлюб має формальний характер. Вони проживають окремо, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їх інтересам. Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги з викладених у заяві підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні просив надати строк для примирення, після спливу якого, не заперечив проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 28 липня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 259 (а.с. 5). За клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що зазначили в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Зазначила, що вони із відповідачем мають різні погляди на шлюб та сім'ю; відповідач нехтує сімейними цінностями; між ними постійно виникають сварки. Вони проживають окремо, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги з викладених у заяві підстав та доповнила їх проханням відновити її дошлюбне прізвище. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 05 жовтня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Умані Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області (а.с. 4). За час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотання про надання часу на примирення сторонами не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Згідно із статтею 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з відновленням позивачці її дошлюбного прізвища. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі та вони мають трьох спільних дітей. Зазначила, що вони із відповідачем мають різні погляди на життя та стосунки в сім'ї; відповідач нехтує сімейними цінностями; між ними постійно виникають сварки. Ними втрачено почуття поваги і любові один до одного, а шлюб існує лише формально. Вони проживають окремо, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги з викладених у заяві підстав та просила їх задовольнити. Проти примирення категорично заперечила. Відповідач в судове засідання не прибув, просив розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 14 вересня 2001 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Канівського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис за № 154 (а.с. 5). Сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8, 9). За клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися. Так, позивачка в судовому засіданні зазначила, що у строк наданий їм судом для примирення, відповідач телефонував їй з пропозицією примиритися; більше жодних дій, спрямованих на примирення відповідач не вчинив. Отже, наданий сторонам строк на примирення до позитивних наслідків не привів. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із наданих в судовому засіданні пояснень позивача і змісту позову встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та позивач наполягає на його розірванні, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Зазначила, що їх із відповідачем шлюб має формальний характер, оскільки вони мають різні погляди на життя і сім'ю, моральні та духовні цінності. Впродовж останнього року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, а тому вона вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. Позивач в судовому засіданні підтримала свої вимоги з викладених у заяві підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив надати строк для примирення, після спливу якого в судове засідання не прибув. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 16 вересня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1417 (а.с. 4). За клопотанням відповідача сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого сторони не примирилися, про що позивач зазначила в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення не привів до примирення подружжя. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, наданий сторонам строк для примирення не завершився примиренням подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначила, що вона із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Дітей вони не мають. Зазначила, що їх із відповідачем шлюб має формальний характер, оскільки вони мають різні характери, різні погляди на сімейне життя та стосунки в сім'ї, що приводить до постійних сварок та непорозумінь; вони втратили почуття поваги і любові один до одного. Впродовж останнього часу шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, а тому вона вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. В заяві наданій суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 26 листопада 2011 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Малосолтанівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 4 (а.с. 5). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - дочка [PERSON], [INFO]. Зазначила, що їх із відповідачем шлюб має формальний характер, оскільки вони мають різні характери, різні погляди на сімейне життя, що приводить до постійних сварок та непорозумінь; вони втратили почуття поваги і любові один до одного. Впродовж останнього часу шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 16 листопада 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайоннного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 500 (а.с. 4). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Зазначила, що їх із відповідачем шлюб має формальний характер, оскільки вони мають різні погляди на життя і сім'ю; відповідач нехтує сімейними цінностями, ініціює сварки, які негативно впливають на психічний стан дитини. Впродовж останнього року шлюбні відносини між ними фактично припинені. Вони втратили почуття поваги і любові один до одного, а тому позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 04 вересня 2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстраціїактів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 234 (а.с. 6). За час шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма ч. 4 ст. 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог, позивачка зазначила, що вона із відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу народилась дитина - син [PERSON], [INFO]. Зазначила, що їх із відповідачем шлюб має формальний характер, оскільки вони мають різні характери, погляди на життя і сім'ю; вони втратили почуття поваги і любові один до одного. Її чолові вчиняє сварки, а тому вона вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. Сторони в судове засідання не з'явилися. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у своїй заяві також просив розглянути справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 12 липня 1996 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі запису актів громадянського стану Данилівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 13 (а.с. 3). За час шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved