Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який уточнювала /а.с.92,94/, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS], виселити їх та зняти з реєстрації за зазначеною адресою. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником 2/3 частини зазначеної квартири. Проте, відповідачі чинять перешкоди їй в користуванні цією квартирою. В зв'язку з наведеним просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON] проти позову заперечила та подала до суду позов третьої особи /а.с.57/, в якому просить зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] та вселити його в зазначену квартиру. Свої вимоги мотивує тим, що він є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Зі слів сусідів йому стало відомо, що [PERSON] протягом дня 30.04.2015 року самовільно, не поставивши його до відома, поміняла замки вхідних дверей даної квартири, чим обмежила йому вільний доступ до вказаної квартири та створює перешкоди у користуванні та володінні його власністю. Крім цього у даній квартирі знаходяться його особисті речі. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримав, проти позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги заперечив, додатково пояснивши, що 30.04.2015 року [PERSON] потрапила до квартири, коли в неї нікого не було, оскільки її викликали працівники ремонтних служб, щоб зупинити затоплення нижче розташованих квартир, після цього [PERSON] замінила замки від вхідних дверей та на даний там постійно проживає зі своїми двома дітьми У судовому засіданні представник відповідачів та третьої особи, що заявляє самостійні вимоги позов третьої особи підтримала, проти первісного позову заперечила, дала пояснення аналогічні доводам, наведеним у позові третьої особи, додатково пояснивши, що до 30.04.2015 року в спірній квартирі проживав чоловік [PERSON], 30.04.2015 року [PERSON] потрапила до квартири, коли в неї нікого не було, після цього [PERSON] замінила замки від вхідних дверей та почала там постійно проживати зі своїми двома дітьми. Оскільки відповідачі не проживають у спірній квартирі, не зареєстровані в ній, і тому підстав для задоволення первісного позову немає. У судовому засіданні представник органу опіки і піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради первісний позов підтримала, при вирішенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги поклалася на розсуд суду, пояснивши, що така позиція обумовлена захистом прав та інтересів малолітніх дітей [PERSON] Заслухавши представників сторін, третьої особи, що заявляє самостійні вимоги, третьої особи без самостійних вимог, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 2/3 частини квартири [ADDRESS] належить малолітній [PERSON], [INFO] року /а.с.9/, а 1/3 частини зазначеної квартири належить [PERSON] /а.с.59/. Згідно з довідкою ЛКП «Сигнівка» від 20.05.2013 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані три особи: [PERSON] та двоє її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], [INFO] /а.с.55/. Як убачається з пояснення сторін до 30.04.2015 року в спірній квартирі проживав чоловік [PERSON], а 30.04.2015 року [PERSON] увійшла до квартири, коли в неї нікого не було, щоб зупинити затоплення нижче розташованих квартир, після цього [PERSON] замінила замки від вхідних дверей та почала там постійно проживати зі своїми двома дітьми, зазначені обставини визнаються всіма учасниками судового процесу, а відтак не підлягають доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України. Таким чином, у судовому засіданні достовірно з'ясовано, що у квартирі [ADDRESS] проживають троє осіб [PERSON] та двоє її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Підстави та порядок визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням чітко визначені ст.ст. 71,72 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Беручи до уваги, що відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживають, жилою площею не користуються, не зареєстровані за зазначеною адресою, добровільно їх у зазначену квартиру [PERSON] не допускає, і тому відсутні правові підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням у вказаній квартири, як і відсутні підстави для їх виселення та зняття з реєстрації. Суд не бере до уваги твердження представника позивача за первісним позовом, що відповідачі мають право на користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] відповідно до рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28.11.2013 року (справа № 462/7171/13-ц), оскільки зазначеним рішенням за [PERSON], [PERSON] не визнавалося право на користування зазначеним житлом, а відтак зазначене твердження є голослівним та надуманим. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, прийшов до висновку, що у задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити. Щодо позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги [PERSON], то такий позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] в користуванні та володінні спірною квартирою, такий висновок суду був зроблений з огляду на наступне. 06.05.2015 року [PERSON] звернувся зі заявою в Залізничний РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, в якій він просив вжити заходів відносно [PERSON], яка чинить йому перешкоди в користуванні спірною квартирою /а.с.62/. Крім того, на пропозицію представника [PERSON] представнику [PERSON] передати їй ключі від спірної квартири для надання їх [PERSON], представник [PERSON] ніяким чином не зреагував. За таких обставин, суд не бере до уваги твердження представника позивача за первісним позовом, що [PERSON] не створювала перешкоди [PERSON] у користуванні та володінні спірною квартирою, вважає їх надуманими, оскільки такі спростовується вищевказаними доказами Також, суд критично ставиться до твердження представника [PERSON], що [PERSON] не може бути вселений в однокімнатну спірну квартиру через те, що там відсутні житлові умови для його проживання, оскільки норми ЖК України та ЦК України не передбачають випадки, коли співвласнику квартири може бути відмовлено у вселенні з підстав того, що площа даної квартири є недостатньої для проживання в ній всіх співвласників, а посилання представника позивача на норми ст. 50 ЖК України є помилковими, оскільки вказана норма регулює правовідносини, які пов'язані з наданням жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, і ніяким чином не стосується житла, яке належить фізичним особам на праві власності. Враховуючи вищенаведене, суд, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що [PERSON] чинить перешкоди йому в користуванні спірною квартирою, крім того, останній не може вселитися у цю квартиру в добровільному порядку, тому це необхідно зробити у судовому порядку. Одночасно, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судовий збір, який останній сплатив при подачі позову до суду.

Outcome: approved