Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого зазначила, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 28.09.1993 року, їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] є її племінником, на прохання якого вона дозволила йому разом з дружиною проживати в належній їй квартирі та зареєструвала місце проживання дружини в 2012 році в якості піднаймача. Після народження їхньої дитини з дозволу позивача 24.12.2014 року в належній позивачу квартирі було зареєстровано в якості піднаймача [PERSON] та його неповнолітнього сина. До вересня 2015 року [PERSON] проживала та працювала в м. Долина Івано-Франківської області, а у зазначеній квартирі - відповідачі з сином. В жовтні 2015 року відповідачі переїхали на проживання в іншу квартиру, де проживають і по даний час. Однак знятись з реєстрації в добровільному порядку не бажають, а позивач змушена оплачувати за них комунальні послуги. Факт не проживання відповідачів в квартирі можуть підтвердити свідки. Тому просить суд визнати [PERSON], [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за зазначеною вище адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повному обсязі. Відповідачі [PERSON], та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали. Представник третьої особи Органу опіки і піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради в особі Служби в справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - Дутчак І.В. в судовому засіданні позовну заяву не заперечила при вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Заслухавши позивача та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає наступне. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання , у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст.33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є позивач - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло та будинковою книгою (а.с.4,5-7). У вказаній вище квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON], [PERSON] та їхній неповнолітній син [PERSON], що також підтверджується будинковою книгою, довідкою № 02-02/5212 виписки з будинкової книги про реєстрацію та склад сім'ї, а також відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Івано-Франківській області від 07.12.2016р. (а.с.5-7,8,21,22). Згідно ч.1 ст.158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі),що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Відповідно до положень ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи яка не досягла десяти до років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Наведені позивачем обставини про те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], а також їхній неповнолітній син [PERSON], фактично не проживають у вказані вище квартирі підтверджується показаннями [PERSON] та [PERSON], які викладені в їх письмовій заяві та засвідчені директором КП «Муніципальна інвестиційна компанія» Джус М.Д. (а.с.30,38) та повідомленнями про вручення судової повістки відповідачам за адресою їх фактичного проживання: [ADDRESS]. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідачі суду не подали. Виходячи з системного аналізу зазначених правових норм, та враховуючи те, що відповідачі разом із своїм малолітнім сином вибули в інше житлове приміщення, не сплачують комунальні послуги, не є членами сім'ї позивача, постійного права користування жилим приміщенням,що належить позивачці, не набули. Однак реєстрація відповідачів у спірній квартирі чинить перешкоди позивачу у здійсненні права користування майном. Тому суд вважає,що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved