Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю, співвласниками якої є [PERSON], [PERSON], яким належить 1/4 частки, [PERSON], якій належить 1/2 частки, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно . Квартира складається з 2-х жилих кімнат, що має загальну площу 44,00 кв.м, жила проща становить - 29,40 кв.м., складається з наступних жилих кімнат, 1-а кімната - 17,00 кв.м., 2-а кімната - 12,40 кв.м.. Допоміжні (підсобні) приміщення - 14,00 кв.м.. Так, потрапити до власного житла вони не мають можливості, відповідачка забрала ключі від вхідних дверей. Ключів від власної квартири вони не мають, а відповідач не бажає їх давати. Неодноразово, ми зверталися до [PERSON], але нам повідомили, щоб ми зверталися з вирішенням даного питання до суду. Зважаючи на те, що вони є співвласниками вказаної квартири, вони мають бажання проживати в даній квартирі, тому для забезпечення свого права на проживання в цьому приміщенні, просять суд вселити їх до квартири [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON] не чинити їм перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS]. 04 грудня 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] треті особи:[PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю, співвласниками якої є [PERSON], [PERSON], яким належить 1/4 частки, [PERSON], якій належить 1/2 частки, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно . [PERSON] на протязі десяти років в спірній квартирі не проживає, спірну квартиру залишив добровільно, вселятися не намагався, перешкод в користуванні спірною житловою площею йому не лагодилося, оплату житла не проводить, його речей в квартирі немає, в добровільному порядку відповідач виписатись з квартири не бажає, а тому він згідно ст. 405 ЦК України втратив право користування спірною житловою площею. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2014 року справа № 357/12899/13-ц оку за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користування та справа № 357/17726/13-ц, 2/357/5083/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] треті особи:[PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом об'єднані в одне провадження. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просили позов задовольнити в повному обсязі. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] треті особи:[PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом просили відмовити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просили позов задовольнити в повному обсязі. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] треті особи:[PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом просив відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнали частково та пояснили, що дійсно не заперечують проти вселення [PERSON], [PERSON] до вказаної квартири, заперечує проти вселення [PERSON] до вказаної квартири, просить позов задовольнити частково, вселити [PERSON], [PERSON] до вказаної квартири, в решті позовних вимог відмовити, оскільки [PERSON] в спірній квартирі не проживає близько десяти років, та не є членом сім'ї [PERSON], оскільки останні розлучені згідно рішення суду. Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по справі пов'язані з оплатою судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків [PERSON], дослідивши письмові докази по справі з оцінкою належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини: Так, в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною частковою власністю, співвласниками якої є [PERSON], [PERSON], яким належить 1/4 частки, [PERSON], якій належить 1/2 частки, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно . Квартира складається з 2-х жилих кімнат, що має загальну площу 44,00 кв.м, жила проща становить - 29,40 кв.м., складається з наступних жилих кімнат, 1-а кімната - 17,00 кв.м., 2-а кімната - 12,40 кв.м.. Допоміжні (підсобні) приміщення - 14,00 кв.м.. Так, потрапити до власного житла вони не мають можливості, відповідачка забрала ключі від вхідних дверей. Ключів від власної квартири вони не мають, а відповідач не бажає їх давати. Неодноразово, ми зверталися до [PERSON], але нам повідомили, щоб ми зверталися з вирішенням даного питання до суду. Зважаючи на те, що вони є співвласниками вказаної квартири, вони мають бажання проживати в даній квартирі, тому для забезпечення свого права на проживання в цьому приміщенні, вимушені були звернутись до суду. 04 грудня 2013 року [PERSON] звернулась з позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] треті особи:[PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. [PERSON] на протязі десяти років в спірній квартирі не проживає, спірну квартиру залишив добровільно, вселятися не намагався, перешкод в користуванні спірною житловою площею йому не лагодилося, оплату житла не проводить, його речей в квартирі немає, в добровільному порядку відповідач виписатись з квартири не бажає, а тому він згідно ст. 405 ЦК України втратив право користування спірною житловою площею. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження те, що [PERSON] своєю поведінкою перешкоджала [PERSON], [PERSON] заселитись до спірної квартири, чи зробила неспроможні та жахливі умови спільного проживання через те, що бажає користуватися усією квартирою. [PERSON] в судовому засіданні показала, що не заперечує та не заперечувала проти проживання у вказаній квартирі [PERSON], [PERSON], не згодна лише на проживання [PERSON], ніхто з квартири його не виганяв, він сам добровільно залишив вказану квартиру, що не заперечувалось останнім в судовому засіданні. Як стверджували позивачі за первісним позовом, що [PERSON] чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та спростовується матеріалами справи, оскільки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не було надано жодного доказу на підтвердження даних фактів. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своє власністю…Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.. Згідно зі ст. 3 ЦК України одним з принципів цивільного права є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном по власному розсуді. Власник має право здійснювати щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до вимог ст. ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового приміщення має право використовувати помешкання для власного проживання членів сім'ї, інших осіб і вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Так, відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень ст. ст. 150, 155 ЖК України та ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Власник такої квартири (будинку) не може бути позбавлений права користування ним, крім випадків, установлених законодавством України. Згідно зі ст. 57 ЦПК України докази встановлюються на підставі...пояснень сторін... допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів.. У відповідності з ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним мають право на користування цим житлом відповідно до закону і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 2 ст. 156 ЖК України передбачено, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Таким чином, встановлено, що характер і зміст прав членів сім'ї власника житла окреслено саме законом, хоч їх обсяг і можливо змінити договором. Проте як встановлено в судовому засіданні сторонами по справі не було досягнуто згоди щодо проживання [PERSON] у вказаній квартирі. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України членами сім'ї є: подружжя, їх діти та батьки, що спільно проживають із уповноваженою особою; інші громадяни, якщо вони постійно проживають із власником житла і ведуть із ним спільне господарство. Згідно ст. 12 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилаються сторони по справі, знайшли частково своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про вселення, встановлення порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні підлягають до часткового задоволення, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] треті особи:[PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом підлягають задоволенню в повному обсязі.. На підставі викладеного,

Outcome: partial