Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання особи, втративши право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з договору купівлі-продажу від 06 листопада 2015 року вона є власником квартири №59 будинку №5 розташованої в м. Артемівську Донецької області по вулиці 60 років Утворення СРСР. П.13 договору купівлі-продажу від 06 листопада 2015 року передбачено, що відповідачі повинні до 12 листопада 2015 року зареєструвати зміну свого проживання на інше, а також звільнити квартиру, що продається. Відповідачі квартиру звільнили, передавши їй ключі, а реєстрацію в квартирі до теперішнього часу не змінили. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. Суд перевірив матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 06 листопада 2015 року (а.с.5-6) [PERSON], [PERSON] продали [PERSON] двокімнатну квартиру №59, загальною площею 42,6 кв.м., в т.ч. жилою площею 28,1 кв.м., що знаходиться в м. Артемівську, Донецької області, по вул. 60 років утворення СРСР, в будинку №5. Згідно зі ст. 64 ЖК України член сімї наймача має такі ж права у тому числі право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, статей\~10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що позивач є власником двокімнатної квартири №59, загальною площею 42,6 кв.м., в т.ч. жилою площею 28,1 кв.м., що знаходиться в м. Артемівську, Донецької області, по вул. 60 років утворення СРСР, в будинку №5, відповідачі квартиру звільнили добровільно на підставі договору купівлі-продажу та не проживають в ній з листопада 2015 року. Наявність реєстрації у будинку відповідачів порушує право власності позивача, а саме позбавляє його права розпоряджатись власною квартирою на свій розсуд та перешкоджає йому у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право [PERSON], [PERSON] користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК України, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved