Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] 02.11.2017 звернулися до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 6 березня 2003 року в за місцем свого постійного проживання в [INFO] у віці 88 років померла їх мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку загальною площею 2,139 га, яка розташована на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Вони є спадкоємцями за заповітом, складеним 25.12.1996 на їх користь в рівних долях, посвідченим Добрянською сільською радою Великописарівського району Сумської області, реєстровий номер 84, який не змінювався та не відмінявся. Спадщину після смерті спадкодавця прийняли шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном відповідно до законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР. Вони є єдиними спадкоємцями після смерті спадкодавця на все майно за заповітом. На даний час спадщина на земельну ділянку ніким юридично не оформлена, відумерлою не визнана. Приватним нотаріусом їм відмовлено в оформлені спадщини після смерті [PERSON] на земельну ділянку у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно та розбіжностей в імені спадкодавця, а саме у правовстановлюючому документі зазначено імя «Дарина», а у свідоцтві про смерть - «Даря» та рекомендовано звернутися до суду. Вважають, що при написанні імені власника була допущена помилка, оскільки вважалось, що «Дарина» та «Даря» це одне і те ж імя. Виготовити дублікат державного акту на померлу особу не можливо. Тому прохають встановити факт належності правоустановлюючого документу спадкодавцю та визнати право власності за ними по ? частині спадкового майна у судовому порядку. Представник позивачів [PERSON], що діє на підставі довіреностей /а.с.7-9/, в судове засідання надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує /а.с.47/. Представник відповідача та третьої особи у судове засідання надали кожен окремо письмові заяви про визнання позовних вимог та розгляд справи без їх участі /а.с.44,48/. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та третьої особи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають повному задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла 6 березня 2003 року в с. Мирне Великописарівського району Сумської області у віці 88 років, що підтверджено свідоцтвом про її смерть /а.с.10/, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 2,139 га, що розташована на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області, що належить померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 029766, зареєстрованого за № 979 від 28.12.2001, в якому імя власника вказано «Дарина», вартість земельної ділянки становить 14\~011,00 грн /а.с.14-28/. Позивачі після смерті [PERSON] є спадкоємцями за заповітом, складеним 25.12.1996 на їх користь, посвідченим Добрянською сільською радою Великописарівського району Сумської області, реєстровий номер 84 /а.с.11/. Відповідно довідок Добрянської сільської ради Великописарівської району Сумської області від 23.08.2017 № 825, від 04.10.2017 № 561 померла 06.03.2003 [PERSON] була постійною мешканкою с. Мирне Великописарівського району, буд. 08, де проживала і була зареєстрована одна. Від її імені Добрянською сільською радою посвідчувався заповіт 25.12.1996 за № 84, який не змінювався і не відмінявся. Доньки, [PERSON] та [PERSON] здійснили поховання своєї матері [PERSON], розпорядилися її майном /а.с.29-30/. Оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку втрачено, про що мається відповідне оголошення у місцевій газеті /а.с.31-32/. Приватний нотаріус [PERSON] 10.10.2017 відмовив позивачам у письмовій формі у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої 06.03.2003 [PERSON] на земельну ділянку через відсутність оригіналу правоустановчого документу та розбіжностей у імені спадкодавця у правовстановлюючому документі /а.с.33/. Відповідно довідки Добрянської сільської ради Великописарівського району сумської області від 07.11.2017 за № 998 [PERSON], [INFO] та [PERSON] одна і та ж особа, була членом КСП «Добрянське», мала у власності земельну частку / пай/ / а.с. 45/. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру заповіт від імені [PERSON], посвідчений Добрянською сільською радою Великописарівського району Сумської області 25.12.1996 за реєстровим номером 84, є чинним, спадкова справа після її смерті не реєструвалася /а.с.49-50/. Відповідно пункту 6 частини 1 статті 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засіданні доведений факт, що померлій 6 березня 2003 року [PERSON] належить державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-СМ № 029766. Без встановлення цього факту позивачі не мають можливості оформити свої спадкові права. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина відкрилася 6 березня 2003 року після смерті [PERSON] Тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, які входять, і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що після смерті [PERSON], померлої 06.03.2003, позивачі є спадкоємцем за заповітом у рівних долях, спадщину прийняли відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, проте, спадщина на земельну ділянку у нотаріальному порядку не оформлена в звязку з тим, що втрачений оригінал правоустановлюючого документу. Визнати за ними право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку.

Outcome: approved