Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, між нею та [PERSON], зареєстрований 08.08.1998 року Чугинською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис №06. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 08.08.1998 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Питання участі в утриманні дитини та його вихованні між нею та відповідачем вирішено. Матеріальних та моральних претензій вони один до одного не мають. За час спільного проживання вони з відповідачем так і не знайшли спільної мови. Як виявилось у них зовсім різні характери, виховання та погляди на життя. З 2014 року вони з відповідачем припинили фактичні шлюбні відносини. Мешкають окремо, не спілкуються, не ведуть спільне господарство. На даний час знаходиться в фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком і розірвання шлюбу їй необхідне для реєстрації повторного шлюбу. Відповідач також має шлюбні відносини з іншою жінкою. Таким чином, родина зруйнована та відновити її неможливо, тому просить строк на примирення не надавати. В судове засідання позивач не з'явилася, в позовній заяві просить справу розглянути без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст.21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 08 серпня 1998 року Чугинською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області, між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №06. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 22 травня 2000 року Чугинською сільською радою Станично-Луганського району Луганської області. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що відповідач заперечень на позовну заяву не надав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у чинність ст.112 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої шлюб розривається, якщо подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. У чинність ч.2 ст.115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. У чинність п.2 ч.3 ст.115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved