Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини [PERSON], [INFO], який продовжує навчатися, в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн, щомісячно, але не менше 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до закінчення навчання в навчальному закладі або до досягнення ним двадцяти трьох років. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 21.02.2003 шлюб між нею та відповідачем було розірвано, стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина аліменти до досягнення ним повноліття. На даний час син [PERSON] досяг повноліття, однак продовжує навчатися у зв'язку із чим потребує додаткових коштів на утримання. Вона не в змозі надати матеріальне забезпечення дитині у повному обсязі, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 01.08.2018 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач подав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на те що він проживає у тяжких матеріально-побутових умовах, хворіє, на даний час оформляє ІІ групу інвалідності, здійснює догляд за матір'ю - інвалідом ІІ групи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Із свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON], який народився [INFO] вбачається, що його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із виконавчого листа, виданого Верховинським районним судом 20.10.2008, на підставі рішення Верховинського районного суду від 21.02.2003 справа № 2-64/2003 із [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, щомісячно, розпочинаючи з 03.03.2003 та до досягнення ним повноліття (а.с.5). При цьому судом встановлено, що на даний час [PERSON] досяг повноліття, у зв'язку із чим стягнення аліментів за рішенням суду припинено. Однак, [PERSON] продовжує навчатися на 2 курсі Львівського національного університету імені Івана Франка, денна форма навчання, на платній основі, термін закінчення навчання червень 2021року, що стверджується довідкою з місця навчання за вих.№989 від 16.07.2018 (а.с.15), квитанціями про оплату за навчання (а.с.19). У відповідності до ч.1 та 2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до роз'яснень у п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За таких обставин, оскільки встановлено, що [PERSON] будучи сином відповідача [PERSON], на даний час досяг повноліття, але не досяг 23 річного віку, продовжує навчатися після досягнення повноліття на платній основі, у зв'язку із чим потребує матеріальної допомоги, а тому враховуючи обов'язок батька брати участь в утриманні своєї дитини, позовні вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину до завершення навчання, але не далі, як досягнення 23 річного віку є підставними. При цьому суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині, оскільки на переконання суду докази про наявність у відповідача на утриманні хворої матері та наявного захворювання не можуть звільняти його від обов'язку від надання матеріального забезпечення своїй дитині, а також не підтверджують про відсутність у нього об'єктивної можливості надавати таку допомогу, а лише можуть впливати на розмір такого зобов'язання. А тому, враховуючи стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище та наявність на утриманні інших осіб, а також стан здоров'я, матеріальне становище, потреби повнолітньої дитини, її вік та можливість залучення власних коштів для оплати навчання, обов'язку матері брати участь в утриманні повнолітньої дитини на період навчання, мінімальний гарантований державою розмір аліментів визначений ч.2 ст.182 СК України, суд приходить до переконання, що достатнім розміром аліментів, який забезпечить гармонійний розвиток [PERSON] є 50 відсотків прожиткового мінімуму (у зв'язку із досягнення дитиною повноліття застосовується загальний показник), які слід стягувати з відповідача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися щомісячно та до завершення сином навчання у Львівському національному університеті імені Івана Франка, але не дальше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Outcome: partial