Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись в суд з позовною заявою та просять визнати неповнолітню [PERSON], [INFO], втратившою право на користування житлом розташованим в м. Стрию по вул. Січових Стрільців, 18а/1 Львівської області. В обґрунтування заявлених вимог позивачі покликаються на те, що вони [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками кватири в м. Стрию по вул. Січових Стрільців, 18а/1 Львівської області, яка належить їм на праві спільної сумісної власності в рівних долях. У даній квартирі крім них зареєстроване місце проживання має дочка [PERSON], онука [PERSON] та [PERSON] неповнолітня [PERSON], [INFO]. Мати неповнолітньої [PERSON], [INFO] [PERSON] в 2011 році разом з дитиною та чоловіком виїхала за межі України на постійне проживання. З того часу неповнолітня у їхній квартирі не була, нею не користується. В квартирі немає речей дитини. Батьки дитини не мають наміру повертатись в Україну. Разом з тим, мати дитини не бажає добровільно зняти з реєстрації неповнолітню дитину у їхній квартирі. Тому вони вимушені звернутися до суду з даним позовом. Співпозивач та представник позивачів [PERSON], [PERSON] - [PERSON], а також її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідачка [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду на виклик суду не зявилась, про причину неявки не повідомила, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи Стрийської міської ради Львівської області [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про слухання справи за їхньої відсутності, при вирішенні спору покладаються на розсуд суду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою позивачів. Відповідач в спірній квартирі не проживає з 2012 року, її речей в спірній квартирі немає. Зазначила що у володінні [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] перебуває квартира в м. Жидачів по вул. Мазепи 47/2, Львівської області. Свідок [PERSON], в судовому засіданні пояснив, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше пяти років, її речей в спірній квартирі немає. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, свідків, суд дав оцінку зібраним доказам та вважає, що позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Скориставшись своїм правом, позивачі просять визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобовязання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 02.09.1993 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира, яка знаходиться за адресою: м. Стрию по вул. Січових Стрільців, 18а/1 Львівської області. З матеріалів справи встановлено та підтверджується довідкою №677 від 25 лютого 2016 року виданою КП «Мрія», що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] син та співвласник, [PERSON], [INFO], - дружина та співвласник, [PERSON], [INFO] онука. Відповідно до листа №3-11/16 від 10.06.2016 року отриманого від відділу освіти виконавчого комітету Стрийської міської ради, вбачається, що [PERSON], [INFO], що зареєстрована [INFO] не є ученицею загальноосвітніх закладів. Стрия. Відповідно до листа №69 від 06.06.2016 року отриманого від Стрийської міської дитячої лікарні вбачається, що [PERSON], [INFO], що зареєстрована [INFO] спостерігалась в Стрийській міській дитячій лікарні та медична допомога востаннє надавалась 11 грудня 2012 року. Відповідно до листа №01-42.2/10/16 від 11.07.2016 року отриманого від головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається що [PERSON] разом з матірю [PERSON] покинула межі України 19.12.2012 року та не повертались. Відповідно до ч.2\~ст. 107 ЖК України\~якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як вбачається з п. 11\~постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»\~відповідно до\~ст.107 ЖК\~наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. Таким чином, суд приходить до переконливого висновку, що неповнолітня [PERSON] разом з матірю [PERSON] покинула межі України 19.12.2012 року та не повертались, відтак без поважних причин не проживає в спірній квартирі, перешкод у користуванні спірною квартирою їй не чинилось, вона добровільно залишила спірну квартиру разом із своєю матірю, її речі в квартирі відсутні, в правоохоронні органи з приводу усунення перешкод в користуванні спірною квартирою [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON] не зверталася, жодних дій для вселення не вчиняла, а тому вона втратила право користування нею. Окрім того в судовому засіданні свідки ствердили, що в матері -[PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] перебуває у власності інше нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Жидачів по вул. Мазепи 47/2, Львівської області, відтак суд приходить до висновку, що права неповнолітньої не порушуються відтак позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення.

Outcome: approved