Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що\~ КП «Дирекція замовника»\~ є балансоутримувачем будинку [ADDRESS] . Станом на сьогоднішній день\~ є зареєстрованим в кімнаті [ADDRESS] , але понад п`ять років не проживає [PERSON] , [INFO] , який є колишнім чоловіком позивачки та батьком\~ її сина. Місце проживання відповідача їй не відоме. Відповідач в зазначеній вище кімнаті не проживає, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, особистих речей відповідача в кімнаті немає, перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чинили і не чинять. Факт тривалого не проживання [PERSON] підтверджується актом обстеження житлового приміщення від 14.05.2019 року. У зв`язку з наведеним просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в кімнаті\~ [ADDRESS] та зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задоволити, проти винесення заочного рішення суду не заперечила (а.с.25). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено (а.с. 23). Представник КП «Дирекція замовника»\~\~ в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (а.с.21, 31). З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом\~ встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з виписки № 1204 з будинкової книжки про реєстрацію осіб та склад сім`ї, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] в складі сімї 2 чоловік: [PERSON] , [INFO] , наймач та [PERSON] , [INFO] , син (а.с.15). Факт тривалого не проживання [PERSON] підтверджується актом обстеження житлового приміщення кімнати [ADDRESS] Франківську від 14.05.2019 року (а.с.16). Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім`ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Згідно зі ст. 7 Закону України\~ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з\~ реєстрації\~ місця\~ проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З наведеного вбачається, що з вимогою\~ про зняття з реєстрації [PERSON] за вказаною адресою, позивач вправі звернутись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відтак право позивача на час розгляду справи суд вважає не порушеним. Суд також звертає увагу на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття її з реєстрації, а тому додатково зобов`язувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації не має потреби. З наведеного суд прийшов до висновку по відмову в задоволенні позову в цій частині. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог, оскільки\~\~ відповідача\~\~ понад п`ять не проживає за вказаною адресою. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~ в кімнаті\~ [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: partial