Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Просить визнати за нею, як спадкоємицею за законом після смерті чоловіка - [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0677 га, кадастровий номер 4610137200:07:020:0299, місце розташування: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0677 га, кадастровий номер 4610137200:07:020:0299, місце розташування: [ADDRESS] . Будучи спадкоємицею померлого позивач звернулась до приватного нотаріуса Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Білінського І.І. з заявою про прийняття спадщини за законом. Однак постановою №840/02-14 від 20.08.2019 у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці відмовлено, оскільки нею не було представлено правовстановлюючих документів на вказану вище земельну ділянку. Вказує, що вона будучи спадкоємицею померлого вчинила усі дії спрямовані на прийняття спадщини, спадкове майно, яке є предметом розгляду, належало спадкодавцю, однак оригінал державного акту на право власності на землю відсутній, тому вона позбавлена можливості оформити своє право на спадщину в позасудовому порядку. Відзиву на позовну заяву та інших заяв по суті справи до суду не надходило. Інформація про рух справи та процесуальні дії, вчинені судом в процесі її розгляду. Позовна заява поступила до суду 12.04.2021. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначивши таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Одночасно з відкриттям провадження у справі суд направив сторонам інформаційне повідомлення про права та обов`язки сторін (а.с.25), в тому числі про обов`язок подати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, а також неможливість приховування доказів. Цим же повідомленням сторонам роз`яснено порядок та строки подання доказів. Інтереси позивача представляв адвокат і в такому випадку за загальним правилом, яке закріплено в статті 221 ЦПК України суд звільнений від обов`язку з`ясовувати обізнаність учасників справи з їхніми правами та обов`язками та роз`яснювати їх. Зрештою, сторони не звертались до суду з проханням роз`яснити їхні права та обов`язки. Справа розглядалась в порядку загального позовного провадження, і перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 22.07.2021. Справа призначена до судового розгляду по суті. Під час судового розгляду даної справи судом досліджено матеріали справи та належним чином завірені матеріали спадкової справи №290 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Сторони мали можливість надавати суду пояснення та докази, якими підтверджуються їхні вимоги чи заперечення. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу ч. ч. 2, 3, 4 ст. 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Відтак, суд у відповідності до вимог ч.5 ст.12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (ч. 3 ст. 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Узагальнена позиція учасників справи. Позивач приймала участь у розгляді справи в особі свого повноважного представника - адвоката Буляндри Х.В., яка подала заяву про проведення судового розгляду справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву, або клопотання про розгляд справи у судовому засіданні не подав. Зі згоди представника позивача та на підставі наявних у справі даних і доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Білінський І.І. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить поводити судовий розгляд справи в його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Позиція суду. Дослідивши матеріали справи, належним чином завірену копію спадкової справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Фактичні обставини справи. Під час судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах спадкової справи копією свідоцтва про смерть, виданого 21 травня 2018 року за [NUMBER] Метричним урядом Словацької республіки. Згідно копії свідоцтва про шлюб серї [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Підгайчиківської сільської ради Золочівського району Львівської області (а.с.9), позивач [PERSON] та померлий [PERSON] були чоловіком та дружиною. Після смерті чоловіка позивачка 08 жовтня 2018 року звернулась до приватного нотаріуса Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Білінського І.І. з заявою про прийняття спадщини за законом. Інші спадкоємці згідно матеріалів відсутні. Постановою приватного нотаріуса Золочівського районного нотаріального округу Львівської області Білінського І.І. від 20 серпня 2019 року №840/02-14 (а.с.10), позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно - земельна ділянка, площею 0,0677 га., кадастровий номер 4610137200:07:020:0299, місце розташування: [ADDRESS] , оскільки правовстановлюючих документів на вищевказане майно не було представлено спадкоємицею. З наявної в матеріалах справи копії державного акту про право власності на землю, серії ЛВ 51111220 виданого 05 червня 2000 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за 3-5-2 №486 (а.с.11) померлому [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,0677 га, місце розташування: [ADDRESS] , кадастровий номер 4610137200:07:020:0299. Аналогічні дані про право власності на вказану вище земельну ділянку наявні у долучених до матеріалів справи відомостях про право власності/право постійного користування до Поземельної книги, крім відомостей про речові права, що виникли після 1 січня 2013 року (а.с.13-17). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Змістом положень статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 4.12., 4.14. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5,встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Підпунктом 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Одночасно суд звертає увагу, що чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВСУ в п. 23 Постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права в цивільному законодавстві - це спосіб захисту, який застосовується у випадку спору між суб`єктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між сторонами і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обов`язку. Однак, слід зазначити, що в силу ст. ст. 8, 55, 124 Конституції України, цей спосіб захисту може застосовуватись не тільки за наявності спору, але й при невизначеності правового стану майна. Такий спосіб захисту здійснюється на підставі пред`явлення позову про визнання права власності, який може поєднувати не тільки правову вимогу визначення наявності чи відсутності правовідносин, а ще й вимогу про наявність чи відсутність цивільних прав та обов`язків щодо майна. Відтак, суд вважає встановленим, що померлий [PERSON] на момент смерті був власником земельної ділянки, позивачка, будучи спадкоємицею померлого, вчинила у встановлений законом спосіб усі дії, спрямовані на прийняття спадщини, однак у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на вказане майно не може реалізувати свої спадкові права шляхом їх оформлення нотаріально, тому з метою захисту її права на оформлення спадкових прав у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання за позивачем [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0677 га., кадастровий номер 4610137200:07:020:0299, місце розташування: [ADDRESS] .

Outcome: approved