Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] відкрилася спадщина у вигляді ј частини квартири [ADDRESS] , земельної ділянки, розташованої в м. Маріуполі в садівницькому товаристві «Азовсталець», грошових вкладів, простих іменних акцій Закритого акціонерного товариства «Торговий Дім «Азовсталь». Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є вона, дружина [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є її син - відповідач по справі [PERSON] . У встановлений законом строк вона звернулася до Першої маріупольської державної контори з заявою про прийняття спадщини, в результаті чого державним нотаріусом було заведено спадкову справу № 467/2000. Свої спадкові права на майно, у вигляді грошових вкладів, простих іменних акцій Закритого акціонерного товариства «Торговий Дім «Азовсталь» вона оформила, але свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру вона не отримувала. Звернувшись 29.11.2018 року до Першої маріупольської державної контори з метою оформлення спадщини на частину спірної квартири, їй було відмовлено, у звязку з неможливістю витребування спадкової справи відносно майна померлого [INFO] [PERSON] з Донецького обласного державного нотаріального архіву, що знаходиться в м. Донецьку, територія якого тимчасово не підконтрольна владі України. Оформити право власності на частину спірної квартири іншим чином неможливо, а тому вона була змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з даним позовом. Посилаючись на указані обставини та положення ст. ст. 525,529, 548,549,554 (редакції від 18.07.1963), вказуючи на її право спадкування за законом, позивач просить визнати за нею право власності на ј частину вищевказаної квартири в порядку спадкування. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до судового засідання не з`явилися, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Суд, з`ясувавши думку представника позивача, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ст. 247 ЦПК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 травня 2019 року відкрито провадження у справі, розгляд її вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначені у справі підготовчі судові засідання, роз`яснено учасникам справи їх право та строки для подачі відзиву на позов, відповіді на відзив та письмових заперечень, а також порядок подачі доказів. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалася кожна із сторін, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та відповідно до них правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.03.1954 року, [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис №332 від 05.03.1954 року, батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00000462836 від 30 квітня 2009 року, за актовим записом №343 від 26 жовтня 1979 року відділом запису акта громадянського стану Ковельського міськвиконкому зареєстровано шлюб між [PERSON] , [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.03.2000 року [PERSON] , помер [INFO] . Після смерті [PERSON] , його дочка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.02.2006 року, зареєстроване в реєстрі за № 9-254 на майно, у вигляді частки грошових вкладів, простих іменних акцій Закритого акціонерного товариства «Торговий Дім «Азовсталь». Після смерті [PERSON] , його дружина [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спадщину за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] на від 14.08.2000 року, зареєстроване в реєстрі за № 5-2557. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.08.2018 року [PERSON] , померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , її син [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2019 року, зареєстроване в реєстрі за № 7-235 на майно, у ѕ квартири [ADDRESS] . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Дердавного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №193242094 від 16.12.2019 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , розмір частки - ѕ. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Представлені суду докази відповідають замісту статей 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості, достовірності кожного з них окремо та у своїй сукупності, та відповідно достатності їх для прийняття у справі законного та справедливого рішення. У суду відсутні мотиви, які є підставою для відхилення цих доказів. Враховуючи наведене, досліджуючи представлені суду докази, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог. Спір між сторонами стосується права на спадкове майно. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК (в редакції 2004 року), якщо спадщина відкрилась не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, тобто в даному випадку підлягає застосуванню положення ЦК України (в редакції 1963 року), оскільки спадщина відкрилась у 05.03.2000. За статтею 524, 525, 529, 548, 549 ЦК України визначено: Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщин а визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном та (або) подання нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Постановою державного нотаріуса Першої маріупольської державної нотаріальної контори від 03 грудня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру та роз`яснено, що архівні спадкові справи, у тому числі спадкова справа до майна померлого [PERSON] були передані для подальшого зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, що знаходиться в м. Донецьку, територія якого тимчасово не підконтрольна владі України, тому доступ до архівних документів відсутній. З огляду на вказане, суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняв спадщину після смерті її батька, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, відповідач визнав позов і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, то слід захистити її права та в судовому порядку визнати за нею право власності на спадкове майно.

Outcome: approved