Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

позивач звернулвся з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Мотивував свої вимоги тим, що 13 листопада 2011 року вона надала у борг [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 доларів США та 88000 гривень. Як зазначила позивачка дані кошти були надані відповідачу для ведення стоматологічного бізнесу. На підтвердження отримання грошових коштів, відповідачем було складено письмову розписку про отримання таких. Оскільки у строк повернення грошових коштів між сторонами спору не було обумовлено, позивач 19 грудня 2013 року направив на адресу відповідача письмову вимогу про повернення грошових коштів, однак така була залишена поза увагою, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог стягнути з відповідача на її користь борг у розмірі 5000 доларів США та 88000 гривень, відмотки у розмірі 29985 гривень 55 копійок, три відсотка річних від суми простроченого, які становлять 36014 гривень 48 копійок, інфляційні нарахування у розмірі 14634 гривні 40 копійок та вирішити питання про судові витрати. В судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що нею [PERSON] було надано грошові кошти [PERSON] на організацію товариства для ведення спільного бізнесу. По домовленості між ним, в подальшому після створення товариства мав бути оформлений статут з визначенням часток учасників товариства, а саме її частка мала складати 40% статутного фонду товариства, а [PERSON] 60% статутного фонду. Як вказує позивачка, [PERSON] не виконав умови домовленості між ними, а тому вона звернулася до суду із позовом у спосіб стягнення з відповідача на її користь, з підстав визначених ст. 536, 1048 Цивільного кодексу України грошових коштів, які вона вважає боргом за договором позики. Просили суд задовольнити позовні вимоги повністю з підстав зазначених у тексті позовної заяви та пояснень наданих в судовому засіданні. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити у їх задоволенні. Зокрема зазначили, що [PERSON] не оспорюється факт отримання від [PERSON] грошових коштів з метою створення юридичної особи у формі товариства з обмеженою відповідальністю та визначенням часток - учасників такого товариства. В подальшому було прийнято рішення про зміну форми співпраці. [PERSON] не заперечує отримання ним грошових коштів на зазначені цілі, однак категорично заперечує, що ним такі кошти бралися у борг. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Сторонами спору не оспорювалося, що [PERSON] було надано грошові кошти [PERSON] на організацію товариства для ведення спільного бізнесу. По домовленості між сторонами спору, в подальшому після створення товариства мав бути оформлений статут з визначенням часток учасників товариства, а саме її частка мала складати 40% статутного фонду товариства, а [PERSON] 60% статутного фонду. На підтвердження своїх намірів та передачу грошових коштів з реалізацією зазначеної мети [PERSON] надав [PERSON] письмову розписку датовану 13.11.2011 р., у якій зазначив, що він дійсно отримав грошові кошти (5000 доларів США та 88000 гривень) на оформлення 40% установчих прав стоматології по вулиці Неманська, 6. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 10 46 ЦК України, за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На погляд суду правовідносини сторін пов'язані не з укладенням договору позики, а із зобов'язаннями, що виникли з домовленості між сторонами спору на здійснення спільної діяльності, а саме створення товариства для ведення спільного бізнесу, а тому спосіб захисту свого права у формі стягнення грошових коштів з відповідача, як боргу є обраний [PERSON] невірно і відповідно не ґрунтується на вимогах закону та фактично встановлених обставинах справи. Відповідно, невірно обраний спосіб захисту свого права є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки такі з пред'явлених позивачем підстав задоволені бути не можуть. Суд не бере до уваги посилання представника позивача на ту обставину, що до даних правовідносин необхідно застосовувати правові норми, які регулюються Главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України. Таке твердження є суб'єктивною думкою представника позивача, яке не ґрунтується на встановлених судом обставинах справи. За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed