Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, який доповнила та просить розірвати з відповідачем шлюб зареєстрований 08 вересня 2007 року в Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 985, та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] в розмірі 1600,00 гривень, [PERSON], [INFO] у розмірі 1400,00 гривень, щомісячно, з дня подання позову до досягнення повноліття кожною дитиною. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, сімя розпалася по причині втрати порозуміння. Сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, відповідач проживає окремо. Шлюб між сторонами носить формальний характер і його збереження суперечить інтересам позивача. Від шлюбу сторони мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які залишились проживати з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно допомоги на утримання дітей не надає, тому позивач змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року відкрито провадження по справі. Позивач у судове засідання не зявилась, подала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій проти задоволення позову не заперечував, просив розглядати справу за його відсутності. Будь-яких клопотань сторонами не надано. Враховуючи заяви позивача та відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2007 року в Московському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 985 від 08.09.2007 року, що підтверджено свідоцтвом про шлюб Серії 1-ВЛ № 068060, яке видано 08 вересня 2007 року Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать копії свідоцтв про їх народження, де батьком записаний відповідач по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка та примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, враховуючи що сторони не бажають перебувати у шлюбі, на примирення не згодні, тому суд вважає що шлюб підлягає розірванню на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України, оскільки збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, тому за заявою позивача суд вважає залишити їй прізвище після розірвання шлюбу «Пойманова». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є батьком [PERSON] та [PERSON] і зобовязаний їх утримувати але не виконує такі свої обовязки, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх спільних синів у твердій грошовій сумі на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі 1600,00 гривень, на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1400,00 гривень, щомісячно. При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує, що діти проживають з матірю і вона несе основний тягар їх утримання, а відповідач визнав заявлені до нього вимоги та не заперечував проти їх задоволення. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що вимоги позивача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання двох синів підлягають задоволенню в повному обсязі та питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved