Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона, відповідач та їх спільна дитина зареєстровані в належній їй на праві власності квартирі [ADDRESS] . З 2013 по 2017 роки вони з [PERSON] перебули у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 01.08.2017 розірваний. Фактично шлюбно-сімейні відносини припинені в липні 2016 року. З листопада 2019 року вона із сином не може потрапити до квартири через те, що колишній чоловік чинить перешкоди, висловлює погрози знищити житло, самостійно залишити житло не бажає. Вирішення питання мирним шляхом не можливе, оскільки від відповідача постійно надходять погрози її життю та здоров`ю. Таким чином [PERSON] чинить перешкоди їй та сину в користуванні належним їй житлом. Відповідач спільним побутом з нею не пов`язаний, тому вважає, що його право на користування чужим майном підлягає припиненню на підставі частини 2 ст.406 ЦК України. Просить виселити його із зазначеної квартири. Позивач, представник третьої особи в судове засідання 15.02.2021 не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за їхньої відсутності, з огляду на те, що інтереси позивача представлені в судовому процесі професійним адвокатом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені у позові, просить позов задовольнити. Просить обмежити дослідження доказів письмовими матеріалами справи. Вважає, що вона та її довіритель надали всі необхідні докази на підтвердження обставин, викладених у заяві. На пропозицію суду відмовилася надати будь-які інші додаткові докази. Вважає, що факт звернення позивача до суду беззаперечно доводить наявність порушених прав [PERSON] . Після роз`яснення головуючим частини 3 статті 12 ЦПК України представник позивача наполягає на закінченні розгляду справи. Відповідач у судове засідання 09.11.2020, 09.12.2020, 18.01.2021 та 15.02.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. 10.08.2007 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О.), на підставі чого 07.09.2007 за [PERSON] зареєстровано право власності - а.с.7, 9. 11.06.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану (актовий запис № 87). Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 01.08.2017 (що набрало законної сили 14.08.2017) шлюб між сторонами розірвано - а.с.8. [PERSON] , [INFO] , з 14.03.2013 по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - а.с.15. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають із житлових прав сторін. Нормами статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно зі статтею 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За положеннями статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Водночас, слід звернути увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30 червня 1983 року і він не відображає усіх реалій сьогодення, а Цивільний кодекс є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. Законодавець при прийнятті ЦК України не визначив особливостей застосування норм ЦК України до житлових правовідносин в цілому, разом з тим, відносини, які регулюються ЖК УРСР, у своїй більшості є цивільно-правовими та мають регулюватися саме нормами ЦК України. Частиною першою статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно з ч. 1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо). За положеннями ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. При обранні способу захисту своїх інтересів позивач послалася саме на зазначену норму права. Разом з тим, підставою для її застосування є встановлення певного переліку фактів, що входять до предмету доказування у справі. На порушення ч.3 ст.12 ЦПК України позивачем та її представником не надано жодних доказів на підтвердження обставин, які, у разі їх встановлення, могли б бути підставою для задоволення позовних вимог. Зокрема, позивачем не доведено, що на момент звернення до суду вона є власником квартири [ADDRESS] , що в зазначеній квартирі фактично проживає [PERSON] , що на момент звернення до суду вона не пов`язана з ним спільним побутом, що разом з дитиною не може потрапити до житла, оскільки відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою. Отже, у судовому засіданні не встановлено наявність у позивача повноважень власника, а також той факт, що відповідачем порушуються, оспорюються або не визнаються будь-які права позивача (у тому числі житлові). З огляду на викладене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed