Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Дніпропетровської районної ради Дніпропетровської області, ВГІРФО Дніпропетровського РВУ МВС України в Дніпропетровській області про виселення з приватного житлового будинку та зняття з реєстрації. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі та вказала, що вона проживає у даному житловому будинку разом зі своєю родиною, а [PERSON] є її тіткою, яка ніколи не проживала в даному будинку. Крім того, вказала, що вони сплачують рахунку за надання комунальних послуг та здійснюють ремонт будинку. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується відповідним договором купівлі - продажу від 22 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1069 (а.с.10). З матеріалів уточненої позовної заяви вбачається, що разом з [PERSON] у вищевказаному житловому будинку проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] посилається на те, що проживання разом з відповідачами стало нестерпним. Відповідачі зловживають алкогольними напоями, влаштовують сварки та бійки, принижують [PERSON] перед сусідами та родичами. Крім того, [PERSON] вказує, що в утриманні будинку, ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ, відповідачі участі не приймають, чим завдають їй матеріальних збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що уточнені позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними у достатній мірі, оскільки позивачем не надано достатніх доказів в підтвердження викладених обставин. Крім того, посилання позивача на те, що відповідачі зловживають алкогольними напоями та вчиняють сварки, бійки, не сплачують рахунки за надання комунальних послуг, а також, те, що позивач сплачує рахунки та здійснює ремонт будинку, матеріалами справи не підтверджуються. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору здійснити за рахунок позивача. На підставі ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: dismissed