Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: визнати спальню Марина спільною сумісною власністю подружжя; поділити спільне майно подружжя та визнати спальню Марина особистою власністю відповідача [PERSON] з присудженням їй компенсації в розмірі 11000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 15 вересня 2005 року перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому мають дитину - [PERSON], [INFO] Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між нею та відповідачем розірвано. Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 23 грудня 2014 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 700грн., щомісячно, починаючи з 27 листопада 2014 року і до досягнення дитиною повноліття. До моменту розірвання шлюбу вони проживали однією сім'єю у квартирі [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності відповідачу. За час спільного проживання у шлюбі ними було придбано у спільну сумісну власність наступне майно: спальню «Марина», пральну машину, холодильник, пилосос, праску, міксер, блендер, фритюрницю, хлібопічку, вікна, підвіконники, балкони, плитку на балконах, обшивку загальною вартістю 45228,48грн. Окрім цього, за час шлюбу було придбано меблі, килими, посуд, постіль та інші речі для домашніх потреб. Вважає, що спірне майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. З врахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати спальню «Марина», оціночна вартість якої складає 30000грн. спільною сумісною власністю подружжя та поділити її, залишивши останню власності відповідача [PERSON] з присудженням їй компенсації в розмірі 11000 грн. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та не заперечив щодо запропонованого позивачемваріанту розподілу майна. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що з 15 вересня 2005 року по 23 грудня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають дитину - [PERSON], 23.01.2008р.н. За час шлюбу, сторонами було придбано спальню Марина, та як стверджує позивач оціночна вартість такої становить 30000 грн. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.3 ст.71 СК України). При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч. 4, 5 ст.71 СК України). Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 Сімейного кодексу України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу України, за умови звернення подружжя (кожного з них) до суду з таким позовом (ст.11 Цивільного кодексу України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить вирішення справи по суті позовних вимог, враховуючи характер спірних правовідносин, а також те, що сторони досягли згоди щодо поділу спірної спальні шляхом визнання права власності на таку за відповідачем з присудженням позивачу грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності, суд вважає за необхідне визнати спальню Марина особистою власністю [PERSON] та присудити [PERSON] грошову компенсацію в сумі 11000 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню 243,60грн. судового збору на користь позивача. На підставі ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України, та

Outcome: approved