Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернулася через суд з позовом до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину однокімнатної квартири [ADDRESS] Заявлені вимоги мотивувала тим, що вона є власником 1/2 частини зазначеної квартири відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON], який помер [INFO] року. 23.02.1994 року [PERSON] та [PERSON] перебували в цивільному шлюбі і отримали у власність вказану квартиру. [INFO] року померла [PERSON]. Позивач зареєстрована в даній квартирі з 08.11.2007 року. Однак вона фактично відкрито безперервно володіє нерухомим майном з моменту прийняття спадщини , а саме з [INFO] року, тобто протягом десяти років, тому просить суд визнати за нею право власності на іншу 1/2 частину спірної квартири. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, покладається у вирішенні справи на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню на підставі ст.ст.344,346 ЦК України, п. 8 Перехідних положень ЦК України. За вимогами останніх, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності припиняється у разі смерті власника. Правила ст.. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як слідує з матеріалів справи, квартира належала [PERSON] та [PERSON], які перебували в цивільному шлюбі (а.с.8). [PERSON] помер [INFO] року(а.с.10). [PERSON] є власником 1/2 частини зазначеної квартири відповідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON].(а.с.11) [PERSON] померла [INFO] року(а.с.9). Відповідно письмової відповіді від 23.08.2016 року за № 3709/01-16 Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена. З заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача , часто буває в гостях у неї. Проживає в цьому будинку з 1991 року. Знає, що з 2005 року позивач мешкає сама. ЇЇ відомо, що в квартирі проживали чоловік та жінка [PERSON] та [PERSON], які вже померлі. Стверджувала, що на теперішній час позивач мешкає в цієї квартирі і сплачує комунальні послуги. В підтвердження того, що позивач після смерті [PERSON] володіла та відкрито користувалася зазначеним майном як власник і відкрито, добросовісно і безперервно продовжує користуватися зазначеним нерухомим майном по цей час, а саме на протязі більш ніж десяті років, надала суду квитанції про сплату за комунальні послуги. За викладених обставин суд виходить з того, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді достовірно довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна не має, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю на 1\\2 частку квартири за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved