Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але вже понад 10 років за нею не проживає, тобто будинком не цікавиться, його речей у будинку немає, він покинув його добровільно та ні на що не претендує. Реєстрація відповідача у вказаному будинку створює їй перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації останнього проводить вона, повноцінно скористатися субсидією по сплаті послуг вона не може. Відзиву на позовну заяву відповідач до суду не надав. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав зазначених у позові. При цьому, пояснила, що відповідач був другом її сина, з яким вони навчалися в ПТУ, і на час закінчення ПТУ йому необхідна була прописка для влаштування на роботу. Він фактично в будинку ніколи не проживав. Де він знаходиться на даний час сину невідомо, так як вони втратили зв`язок. Відповідач про причини неявки не повідомив, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи - центру надання адміністративних послуг Овруцької міської ради житомирської області в судове засідання не з`явився, але надали заяву, в якій просять справу слухати у їх відсутність. Щодо задоволення позову не заперечують. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідка та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , тобто позивач, є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , який вона отримала в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON] . У вказаному житловому будинку з нею, серед інших, зареєстрований і [PERSON] , [INFO] . Рішенням №57 четвертої сесії 5 скликання Зарічанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 29.11.2006 «Про найменування (перенайменування) вулиць та нумерації будинків» було встановлено наступні назви вулиць, провулків та нумерацію будинків в с. Заріччя та Острів згідно з додатком 1,2, а також припинено дію попередніх рішень ради, в тому числі і рішення 17-ї сесії 4 скликання від 13.08.2004, 18-ї сесії 4 скликання від 17.11.2004, 23-ї сесії 4 скликання від 21.07.2005 «Про перейменування нумерації будинків». Відповідно до вказаних додатків [PERSON] було встановлено нумерацію житлового будинку по [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються копіями: свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.2006, зареєстрованого в реєстрі за №1-1176, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно комунального підприємства «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради» від 27.07.2006, довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виконавчого комітету Овруцької міської ради №890 від 02.08.2021 та рішення №57 4-ї сесії 5 скликання Зарічанської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 29.11.2006 «Про найменування (перенайменування) вулиць та нумерації будинків» (а.с.9-12). Приписами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 6 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужим нерухомим майном в певних межах, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна можливості володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Критерій «істотності» є оціночним поняттям та підлягає встановленню в залежності від обставин кожної конкретної справи. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові №522/20822/18 від 09.06.2021. У ч.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право кожної особи на повагу до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. «Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). У ч.3 ст. 12, ч.ч.1, 5-6 ст.81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Копія довідки про склад сім`ї виконавчого комітету Овруцької міської ради №890 від 02.08.2021 (а.с.6) свідчить, що до складу сім`ї [PERSON] входять: чоловік - [PERSON] , [INFO] , син - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] , [INFO] , та не родич - [PERSON] , [INFO] . З акту №22 встановлення фактичного місця проживання особи від 02.08.2021, складеного уповноваженою особою - старостою Зарічанського округу Струтовською Л. І. (а.с.7), вбачається, що зі слів суб`єкта звернення - [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований по [ADDRESS] , але за вказаною адресою фактично не проживає з 2014 року ( а. с. 7). Копія акту обстеження домогосподарства №6-107 від 19.02.2018 (а. с. 8), в свою чергу, свідчить, що комісією в складі в. о. старости - [PERSON] , сусідів: [PERSON] та [PERSON] встановлено, що дійсно в домогосподарстві [PERSON] зареєстровані, але фактично не проживають: син - [PERSON] , 1989 року народження, який проживає в м. Харків; дочка - [PERSON] , 1993 року народження, яка проживає в с. Слобода Шоломківська Овруцького району Житомирської області, та [PERSON] , який проживає в м. Київ. Факт не проживання [PERSON] у спірному житловому будинку [ADDRESS] підтвердила в судовому засіданні і свідок [PERSON] , яка показала, що вона є сусідкою через паркан [PERSON] вже 18 років, і ніколи не бачила в неї [PERSON] . Таким чином, встановивши, що позивач є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS] , який вона отримала в порядку спадкування після смерті чоловіка - [PERSON] , відповідач в будинку не проживає і не проживав з часу реєстрації, тобто більше 10 років, оцінивши баланс інтересів сторін та дослідивши питання втрати права відповідача на житло на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, суд приходить до висновку, що право останнього на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України та відповідно про задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 908 грн.00 коп. в дохід держави.

Outcome: approved