Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про надання дозволу для тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за межі України, на періоди з 20.12.2019 року по 20.01.2020 року, з 15.03.2020 року по 31 березня 2020 року, 01.06.2020 року по 31.08.2020 року, з 25.10.2020 року по 10.11.2020 року, 20.12.2020 року по 20.01.2021 року до Румунії, Республіки Болгарія, Угорщини, Словаччини, Республіки Польщі, Італійської Республіки, Федеративної Республіки Німеччини, Туреччини без супроводі батька [PERSON] у супроводі [PERSON] та/або [PERSON] , посилаючись на те, що від шлюбу у позивача із відповідачем народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивача та перебуває на її утриманні. Ухвалою Новоселицького районного суду від 03.12.2019 року було відкрито провадження в порядку позовного провадження з викликом сторін. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні надали відзив на позовну заяву відповідно до якої просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судовому засіданні не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, та не повідомив про причини неявки, однак від них надійшов лист про розгляд справи у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає із позивачем. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Судом встановлено, що виїзд неповнолітньої дитини разом із матір`ю в Італію відповідає її інтересам, оскільки позивач може забезпечити їй відпочинок за межами України, що сприятиме як фізичному, так і духовному росту дитини. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ за № 57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження, щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Отже, законом передбачено можливість надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків за умови, що такий дозвіл має одноразовий характер з визначенням конкретної країни перебування та з вказівкою на певний період часу на протязі якого дитина буде перебувати за кордоном. Позивач має намір виїхати разом із неповнолітньою дитиною з метою їх оздоровлення та відпочинку до республіки Італія, однак без нотаріально посвідченої згоди на це батька дитини, зробити цього не може. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у своїй постанові від 04 липня 2018 року у цивільній справі №14-244цс18. На підставі наведеного та враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а також приймаючи до уваги неможливість отримання позивачем необхідної для цього згоди від відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та надати дозвіл на виїзд за кордон без згоди відповідача у достатній та необхідній, на думку суду період, а саме з 01 червня 2020 року по 31 серпня 2020 року в Республіку Італія. В іншій частині вимог слід відмовити за безпідставністю. На підставі Конвенції про права дитини, ст.313 Цивільного кодексу України, ст.155 Сімейного кодексу України, та

Outcome: partial