Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що вона відповідно до наказу № 18 К, від 27.04.2012 року була прийнята на посаду оператора колл - центру відділу роботи з населенням до КП «Сумижитло» СМР. Відповідач, у встановлені чинним трудовим законодавством строки, з жовтня 2015 року не виплачував їй заробітну плату. Управлінням Держпраці у Сумській області встановлено факти порушення чинного законодавства про працю, складено відповідний акт та винесено припис № 29 від 25.12.2015 року щодо усунення виявлених порушень. 16.01.2016 року вона була змушена звільнитися з займаної посади оператора колл-центру відділу роботи з населенням за власним бажанням, відповідно до ст.38 ч.3 КЗпП України, в зв'язку з порушенням КП «Сумижитло» СМР законодавства про працю та умов колективного договору (несвоєчасна виплата заробітної плати). Відповідно до приписів ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов'язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення 16.01.2016 року, відповідач письмово не повідомив її про нараховані суми належні при звільненні та не здійснив виплату належних сум, що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Крім того, як передбачено ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Згідно довідки відповідача № 224/15.01-08 від 25.05.2016 року середньомісячна заробітна плата за два календарні місяці роботи склала: 2870,96грн. За таких обставин, середньоденна заробітна плата позивача складає 220,84грн. У зв'язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 89 календарних дні, з нього підлягає стягненню середній заробіток за час затримки в розрахунку, який на момент звернення до суду складає 19654,76грн. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з Комунального підприємства «Сумижитло» Сумської міської ради на її користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення судового рішення. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги уточнила, зазначивши, що 03.06.2016 року на її картку в банку надійшли кошти в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі, тому вона просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17.01.2016 року по 02.06.2016 року. В судове засідання представник відповідача не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В запереченнях на позов КП «Сумижитло» СМР зазначило, що не могло вчасно провести з позивачем розрахунок при звільненні, оскільки на час звільнення позивача на примусовому виконанні у відділі Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції перебувало зведене виконавче провадження №б/н, боржником у якому виступає КП «Сумижитло» СМР. При примусовому виконанні даного зведеного виконавчого провадження старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції [PERSON] видано постанову про арешт рахунків боржника по ЗВП №б/н від 03.12.2015 року, накладено арешт на всі банківські рахунки підприємства. Відповідно до ч.1,6 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Саме внаслідок виконання постанови про арешт коштів боржника, КП «Сумижитло» СМР не мало змоги виплатити відповідні грошові суми при звільненні позивачу. Тому вина відповідача щодо не проведення розрахунку з [PERSON] у день звільнення відсутня. Таким чином, вина відповідача за час затримки розрахунку з позивачем відсутня, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала з 01 травня 2012 року в КП «Сумижитло» Сумської міської ради оператором колл-центру, що підтверджується наказом №181-К від 27 квітня 2012 року КП «Сумижитло» (а.с.9). Позивач [PERSON] була звільнена з роботи 16 січня 2016 року за власним бажанням у звязку з порушенням КП «Сумижитло» законодавства про працю та умов колективного договору, що підтверджується наказом від 16.01.2016 року №10-к (а.с.10). Згідно з ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. В день звільнення 16.01.2016 року остаточний розрахунок з [PERSON], проведений не був. Заборгованість по заробітній платі [PERSON] становила 23499грн.17коп. і за зверненням [PERSON] до суду був виданий судовий наказ від 15.02.2016 року про стягнення з КП «Сумижитло» СМР на користь [PERSON]І 23499грн.17коп. заборгованості по заробітній платі, яка утворилася на час звільнення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 29.01.2014 року у справі №6-144ц13, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як на поважну причину щодо невиплати належних [PERSON] сум при звільненні КП «Сумижитло» Сумської міської ради посилається на накладений постановою від 03.12.2015 року державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні арешт на кошти КП «Сумижитло» Сумської міської ради, які розміщені на рахунках підприємства в банках (а.с.18). Такі обставини, як відсутність грошових коштів, арешт коштів відповідача, який має значні борги перед іншими стягувачами, не свідчить про відсутність вини відповідача і не звільняє від відповідальності за порушення строків розрахунку при звільненні з працівниками. Верховний Суд України в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-76цс14 зазначив, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Порушення процедури про банкрутство роботодавця, наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити зазначені кошти. Заборгованість по заробітній платі в розмірі 23499,17грн. була виплачена [PERSON] 03.06.2016 року, що вбачається з виписки по картковому рахунку [PERSON] в банку (а.с.23). Оскільки з позивачем [PERSON] КП «Сумижитло» Сумської міської ради не провело остаточний розрахунок в день звільнення, вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 17.01.2016 року по 02.06.2016 року є обґрунтованими. З відповідача на користь [PERSON] належить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку по день повного розрахунку по заробітній платі з 17.01.2016 року по 02.06.2016 року включно. Згідно з п.2 постанови КМУ «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року №100 із змінами та доповненнями середньомісячна заробітна плата обчислюється за два останні місяці грудень 2015 року, листопад 2015 року, що передують звільненню. Згідно довідки відповідача (а.с.13) середньоденний заробіток [PERSON] за листопад-грудень 2015 року становить 220грн.84коп. Середній заробіток за весь час затримки з 17.01.2016 року по 02.06.2016 року становить 20979грн.80коп. (220,84грн.х95дн.= 20979грн.80коп., кількість робочих днів з 17.01.2016 року за січень 2016 року 10 днів, за лютий 2016р. 21 день, за березень 2016р. 22 дні, за квітень 2016р. - 21 день, за травень 2016р. 19 робочих дні, червень 2016 р. 2 робочих дні). Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток в сумі 20979грн.80коп. за весь час затримки розрахунку по день повного розрахунку по заробітній платі з відрахуванням з цієї суми усіх необхідних платежів та зборів. З відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551грн.20коп.

Outcome: approved