Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, виховання дітей, взаєморозуміння та поваги один до одного. В зв`язку з чим, стосунки погіршились та поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Відповідач не вважає за потрібне змінювати свій спосіб життя. Через постійні суперечки спільне життя стало неможливим. Подружні відносини фактично припинені. З 2016 року вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , спору щодо місця проживання якої не виникає. Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не надано. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, зазначивши, що на примирення категорично не згодна, так як з 2016 року вони проживають окремо. Погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач належним чином, відповідно до ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Про причини неявки не повідомив. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 14.12.2007 (актовий запис №1458). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання з 2016 року та проживають окремо. Позивач не бажає примирення, що вбачається з її заяви. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Судовий збір позивачем сплачено в сумі 908 грн. 00 коп., який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved