Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання осіб втратившими право на користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.12.1998 року. Разом зі нею за вказаною адресою зареєстровані онука [PERSON], 1991 р. н.. онук [PERSON], 1990 р. н., та онука [PERSON], 1990 р. н. Відповідачі за даною адресою не мешкають, оплати за комунальні послуги не здійснюють та відповідно станом житла не цікавиться. В добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації. Змушена щомісячно вирішувати питання щодо сплати комунальних послуг з розрахунку трьох осіб, та підтверджувати фактичне проживання лише її. Реєстрація відповідачів у вказаній квартирі створює перешкоди у вільному розпорядженні власністю а тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 49 ). Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 33-36 ) та через оголошення на сайті Судової влади України ( а.с. 48), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст. ст. 223,280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.02.1998 року , витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 10.07.2017 року , свідоцтва про право на спадщину за законом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 05.07.2017 року. (а. с.9-12 ). Разом з позивачем за вказаною адресою [ADDRESS] зареєстровані - онук [PERSON], 1991 р. н. , онук [PERSON] 1990 р. н. та онука [PERSON], 1990 р. н., що підтверджується довідкою № 4386 від. 07.09.2017 року (а. с.16 ). Відповідно до ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з v договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується ст.13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки реєстрація відповідачів у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю та відповідачі без поважних причин понад один рік не проживють у вказаному житлі, що підтверджується актами перевірки житлових умов заявника від 06.09.2017 року (а. с. 17-20 ). Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 640 грн. по 213, 33 грн. з кожного .

Outcome: approved