Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, та після уточнення вимог просить зобов`язати відповідачів знести самовільну прибудову - сходи на другий поверх будинку [ADDRESS] , які знаходяться на земельній ділянці, що їй належить на праві власності, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,0707 гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28 березня 1999р., зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] , при зведенні сходів на другий поверх будинку [ADDRESS] , який належить відповідачам на праві спільної часткової власності, була самовільно зайнята належна позивачу земельна ділянка площею 0,0009 га. Жодних договорів про надання права користування даною земельною ділянкою з відповідачами позивач не укладала та дозволу на будівництво сходів не надавала, а тому вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав власника земельної ділянки. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.03.2017 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб Одеську міську раду та Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області. Матеріали справи містять заяву представника позивача про розгляд справи за їх відсутності та наполяганні на задоволенні позову у повному обсязі, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, проте жодного разу до судового засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Одеської міської ради Танасійчук І . М . у судовому засіданні вважав, що позов підлягає задоволенню повністю, додатково надавши відповіді державних органів щодо відсутності права відповідачів на здійснення будівництва, та зазначив, що справу можливо розглянути у заочному порядку. Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справи у порядку заочного провадження, у відповідності до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України. Вислухавши представника Одеської міської ради Танасійчука І .М., вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,0707 гектарів, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28 березня 1999р., зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2089. Суміжними власниками земельних ділянок розташованих за адресою: [ADDRESS] є відповідачі по справі, які набули право власності відповідно до свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка була власником земельної ділянки та будинку [ADDRESS] . За час життя [PERSON] склала заповіт та розпорядилася своїм майном наступним чином: земельну ділянку, площею 0,0222га, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,0067га, кадастровий номер [NUMBER] , а також 87/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по Ѕ частці кожному про що 21.09.2016 року були видані свідоцтва про право на спадщину. земельну ділянку, площею 0,0430га, кадастровий номер [NUMBER] , а також 9/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по Ѕ частці кожному про що 24.02.2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину; земельну ділянку, площею 0,0135га, кадастровий номер [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,0213га, кадастровий номер [NUMBER] , а також 4/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по Ѕ частці кожному про що 24.02.2017 року були видані свідоцтва про право на спадщину. При зведенні прибудови - сходів на другий поверх будинку [ADDRESS] відповідачами було самовільно зайнято земельну ділянку площею 0,0009 га, яка належить на праві власності позивачу. Згідно протоколу з розгляду земельних спорів ОМР від 06.10.2015 року позивачу було рекомендовано з даним питанням звернутись до суду. Листом - відповіддю управління архітектури та містобудування ОМР №01-11/4406 від 01.11.2018 року повідомлено, що станом на день надання відповіді дозвільних документів на проведення будівельних робіт за адресою: [ADDRESS] згідно інформації архіву управлінням не надавалось. Згідно листа - відповіді управління державного архітектурно-будівельного контролю ОМР №01-8/789вх від 09.11.2018 року інформація щодо одержання права на виконання будівельних робіт або прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, розташованих за адресою: [ADDRESS], - відсутня. У відповіді департаменту комунальної власності ОМР №01-18/2102-09-04 від 28.11.2018 року зазначено, що по земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , рішенням ОМР №1313-VІ від 20.09.2011 року надано дозвіл гр. [PERSON] на розробку проекту землеустрою для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та об`єктом права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України, право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч.2 ст.83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Згідно ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (реконструкція) об`єкту здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Частина 1 ст.12 ЗК України, передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в т.ч. розпорядження землями територіальних громад. Статтею 126 ЗК України, передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчуються державними актами. Відповідно до положень ст.5 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року за №2780-12, при здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпеченні: розробка містобудівної документації, проектів конкретних об`єктів згідно вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови. Пунктом 4 ч.2 ст.17 Закону України «Про основи містобудування» від 16.11.1992 року за № 2780-12, містобудівна документація є основою для вирішення питань щодо розташування та проектування нового будівництва, здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів містобудування та упорядкування території. Відповідно до ст.23 Закону України «Про планування і забудову території» будівництво об`єктів містобудування здійснюється згідно з діючим законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними та місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацію. Фізичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад чи їх виконавчих органів у разі делегування їм таких повноважень, дозвіл на будівництво об`єкту містобудування (ст.24 вказаного закону). Згідно ч.1, ч.2, ч.4 ст.376 ЦК України, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка самочинно його здійснила на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п.22 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30 березня 2012 року роз`яснив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Жодних заперечень та доказів на їх обґрунтування відповідачами не надано. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі встановленого суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відповідачі, як власники суміжної земельної ділянки, без отримання правовстановлюючих документів та дозволу, самовільно збудували прибудову - сходи на другий поверх будинку [ADDRESS] на належній позивачці земельній ділянці, чим порушують її права як власника земельної ділянки, на самостійне володіння, користування та розпорядження нею. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 551,40 грн.

Outcome: approved