Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.09.2012 року вона надала [PERSON] в борг 24000 грн., про що [PERSON] написав власноруч розписку в якій зобов'язався повернути таку ж суму коштів до кінця 2012 року. У березні 2014 р. [PERSON] знову взяв у неї в борг 35000 грн. про що написав власноруч розписку та запевнив, що у травні 2014 р. віддасть всю суму боргу. В обумовлений строк відповідач не повернув суму позики, у зв'язку з чим виникло прострочення виконання грошового зобов'язання. Крім того, 08.06.2014 р. відповідач сам запропонував їй звернутися до суду бо в нього не виходить віддати весь борг відразу. Просить суд стягнути з відповідача борг за договорами позики у розмірі 59000 грн., суму інфляційних виплати та 3% річних по травень 2014 р. включно за договором позики від 19.09.2012 р. у розмірі 3128,52 грн. та судові витрати у розмірі 628,30 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст. 224 ЦПК України. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає чстковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 19.09.2012 року між відповідачем [PERSON] - позичальником та позивачем [PERSON] - позикодавцем було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 24000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 30.12.2012 року. Крім того, 02.04.2014 року між відповідачем [PERSON] - позичальником та позивачем [PERSON] - позикодавцем було укладено договір позики грошових коштів, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у сумі 35000 грн., а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 01.06.2014 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК Україини боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного Кодексу, якщо інше не встановлено договором. Згідно вимог ст. ст. 10, 27, 28, 29, 30, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, та вирішуючи вимоги позивача до відповідача, суд виходив з того, що за наслідком укладення даного договору між позивачем та відповідачем, сторони взяли на себе певні зобов'язання, зокрема, позивач взяв на себе зобов'язання надати відповідачу позику, а останній - повернути позику у порядку, розмірах та строки, встановлених умовами договору позики. За даними Держкомстату України індекс інфляції за 2013 р.- 100,5; у січні 2014 р. - 100,2; у лютому 2014 р. - 100,6; у березні 2014 р. - 102,2; у квітні 2014 р. - 103,3; у травні 2014 р. - 103,8. Сума боргу з урахуванням індексу інфляції за договором позики від 19.09.2012 р. на суму позики 24000 грн. складає: Загальна сума інфляційних виплат складає 2544,00 грн. Сума 3% річних процентів за користування позикою за період з січня 2013 р. по 30.06.2014 р. складає: ((24000 х 3%) : 365) х 516 = 1016,52 грн., де 516 це кількість днів прострочення виконання зобов'язань: січень - грудень 2013 р. - 365 днів, січень 2014 р. - 31 день, лютий 2014 р. - 28 днів, березень 2014 р.- 31 день, квітень 2014 р. - 30 днів, травень 2014 р. - 31 день. Загальна сума інфляційних виплат та 3% річних за договором позики від 19.09.2012 р. на суму позики 24000 грн. складає 3560,52 грн. Відповідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням зазначеного, ст. 11 ЦПК України та оскільки відповідач не повернув позику, а також з урахуванням того, що цивільним законодавством (ст. 1048 ЦК України) передбачено надання позики під проценти та відсутні обмеження за суб'єктним складом, суд вважає можливим позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача борг за договорами позики від 19.02.2012 р. та від 02.04.2014 р. у сумі 59000,00 грн., індекс інфляції та три процентів річних у розмірі 3128,52 грн. та 622,00 грн. судового збору.

Outcome: partial