Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої порушенням прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач являється суб'єктом підприємницької діяльності і займається виготовленням, продажем та установкою металопластикових виробів - вікон та дверей. 01.10.2014 між нею з однієї сторони та відповідачем з другої сторони було укладено споживчий договір поручення, відповідно до п.1.2. якого відповідач взяв на себе зобов'язання вибрати виробника, замовити і оплатити необхідні комплектуючі вироби, а саме: п'ять металопластикових вікон, всі необхідні послуги по їх складанню в готові комплекти виробів, зберіганню, доставці та установці виробів. Вона виконала всі вимоги укладеного між ними договору і передала відповідачу для виконання договору грошові кошти в сумі 6500 грн. у вигляді авансових платежів. Після виконання замовлення в повному обсязі вона повинна була провести доплату в сумі 2150 грн. В обумовлений договором строк відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, виготовив та встановив лише одне вікно вартістю 1602 грн., а інша частина замовлення на суму 4898 грн. залишилась невиконаною. Ще до укладення договору, а саме в липні 2014 року, вона та відповідач досягли усної домовленості про виготовлення і встановлення ним металопластикових конструкцій: підвіконня - 4 шт., відливи - 5 шт., жалюзі - 5 шт. Для виконання замовлення вона передала відповідачу гроші в сумі 3195 грн. Відповідач виготовив 4 шт. відливів на суму 452,34 грн., а інша частина замовлення на суму 2742,66 грн. до цього часу не виконана. На всі її звернення з проханням виконати взяті на себе зобов'язання та виготовити і встановити металопластикові конструкції відповідач не реагує. Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів здійснюється судом. Таким чином, в зв'язку з порушенням її прав як споживача і відмовою відповідача виконати взяті на себе зобов'язання, вона змушена звернутися з даною позовною заявою до суду. Просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за невиконані роботи в сумі 7640,66 грн. (4898 грн. + 2742,66 грн. = 7640,66 грн.). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Просить позов задовольнити. Відповідачв судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи через оголошення в газеті «Вінничина» від 07.10.2016 №78(23120 ). Суд, вважає можливим розглянути справу в відсутність відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказах, з постановленням заочного рішення, оскільки проти цього не заперечує позивач. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. За правилами ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести тіобставини, на які вона посилається як на підставусвоїхвимог і заперечень, крімвипадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що в липні 2014 року позивач та відповідач досягли усної домовленості на виготовлення та встановлення металопластикових конструкцій. Для виконання замовлення позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 3195 грн. Відповідач свої зобов'язання виконав лише частково, а саме виготовив 4 штуки відливів на суму 452,34 грн. Іншу частину замовлення на суму 2742,66 грн. не виконав. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст.514 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначних змістом зобов'язання ( неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає наслідки порушення зобов'язання, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови і відшкодування збитків. Так як відповідач [PERSON] виконав своє зобов'язання по виготовленню та встановленню металоконструкцій лише частково на суму 452,34 грн., то з нього підлягає стягненню на користь позивача 2742,66 грн. Також в судовому засіданні встановлено, що 01.10.2014 між сторонами був укладений договір-доручення, відповідно до п.1.2. якого відповідач взяв на себе зобов'язання вибрати виробника, замовити і оплатити необхідні комплектуючі вироби, а саме: п'ять металопластикових вікон, всі необхідні послуги по їх складанню в готові комплекти виробів, зберіганню, доставці та установці виробів., що підтверджується копією договору доручення від 01.10.2014 (а.с.4). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. Таким чином, Договір доручення, укладений між сторонами був підставою для виникнення у сторін договору певних зобов'зань і він є різновидом договорів про надання послуг. Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець ) зобов'язується за завданням другої сторони ( замовника ) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 2.3 укладеного між сторонами договору - доручення, повірений зобов'язуєтьсяу визначений сторонами строк виконати доручення та передати результати такого виконання довірителю, а саме виготовити та встановити 5 штук металопластикових вікон, а замовник зобов'язаний виплатити відповідачу за виконану роботу 8650 грн. На виконання договору позивач сплатила відповідачу аванс в сумі 6500 грн., а решту грошових коштів в сумі 2150 грн. мала виплатити після виконання робіт. Відповідач на виконання даного договору виготовив та поставив позивачу лише одне вікно вартістю 1602 грн., інша частина замовлення на суму 4898 грн. залишилась невиконаною. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач не виконав дій згідно п. 2.3 договору - доручення. Враховуючи наявні обставини та виходячи із зазначених вищеположень ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідач свої зобов'язання за договором - доручення не виконав. Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилось неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що відповідач взятих на себе зобов'язань за договором належним чином не виконав, суд знаходить позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Обов'язок по доказуванню обставин, викладених в позові покладений саме на позивача. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Враховуючи вищевикладені обставини, норми матеріального права з урахуванням положень ст.ст. 10, 11 ЦПК України відповідачем належними доказами в судовому засіданні не спростовані доводи позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн. та на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті розміщення оголошення в газеті в сумі 180 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved