Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на проведені поліпшення та добудови житлового будинку, в обґрунтування якого вказала, що вона з 19.12.1997 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 17.09.2012 року за рішенням суду розірваний. В період шлюбу відповідач на підставі договору дарування від 03.05.1998 року отримав у власність домоволодіння №3 по вул. Щорса в с. Марянівка Криворізького району Дніпропетровської області. З 1997 року сторони разом стали проживати у вказаному домоволодінні, яке на той час фактично було непридатне для життя, в ньому не було газу, води, опалення. За час їх сумісного проживання з 1997 року по 2010 рік вони вели спільне господарство, здійснили масштабні будівельно-ремонтні роботи, встановили комунікації з водо та газопостачання, здійснили реконструкцію самого будинку: добудували додаткові приміщення: кухню, веренду, підвал, що дало змогу значно збільшити весь будинок та покращити умови проживання в ньому. На будівельні та ремонтні роботи домоволодіння, а також закупівлю будівельного матеріалу були витрачені кошти сімейного бюджету подружжя. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2012 року позивачу відмовлено у визнанні за нею права спільної сумісної власності на спірний будинок, який належав відповідачу [PERSON], внаслідок його суттєвого поліпшення, одна в мотивувальній частині рішення суд констатував та встановив приюдицію на отримання нею права на відшкодування витрат на проведення поліпшення та добудови до житлового будинку. Згідно висновку спеціаліста з судової будівельно-технічної експертизи ринкова вартість домоволодіння після добудов і проведених невідємних поліпшень в спірному житловому будинку збільшилася на суму 283 882 грн., що в грошовому відношенні ? частки проведених поліпшень та добудов складає суму 141 941 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача в якості відшкодування витрат на проведені невідємні поліпшення житлового будинку. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] вдруге поспіль в судове засідання не зявився, належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним судових повісток, будь-яких заяв про відкладення судового розгляду не надав. В матеріалах справи міститься заява [PERSON], як представника відповідача про відкладення судового засідання, призначеного на 17.08.2015 року, однак в судове засідання 17.09.2015 року вона також не зявилася, будь-яких належних документів на підтвердження її повноважень на право представництва відповідача в суді не надала, наявні лише не завірені ксерокопії довіреності та угоди про надання правової допомоги. З урахуванням думки представника позивача адвоката [PERSON], який не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши письмові матеріали справи, повно та обєктивно дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя встановлені наступні обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не потребують доказування. Подружжя [PERSON] перебувало в шлюбі з 19 грудня 1997 року. З грудня 2009 року шлюбні відносини між ними фактично припинені. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку [PERSON] Петрівну28.12.2005 року народження, яка проживає разом з позивачкою. Відповідачем по справі [PERSON] відповідно до договору дарування реєстровий № 1637 від 03.05.1998 року отримано у власність домоволодіння № 3 по вул. Щорса в с. Мар'янівка, Криворізького району Дніпропетровської області, але у вказаному домоволодінні сімя [PERSON] почала проживати ще з 1997 року. Станом на 20.05.1998 року вартість домоволодіння (1983 року побудови) становила 7704 (міс тисяч сімсот чотири) грн., згідно характеристики КП БТІ м. Кривого Рогу. На момент отримання у власність відповідачем вищевказане домоволодіння було практично не придатне для проживання, тому позивачем та відповідачем проведені відновлювальні будівельно-ремонтні роботи за кошти сімейного бюджету. Так, згідно характеристики КП БТІ м. Кривого Рогу, розмір житлового будинку на 20.05.1998 року становив 87,8 кв.м., а інвентаризаційна вартість всього домоволодіння по вул. Щорса, с. Мар'янівка 3 становила 7704 гривень, а згідно характеристики КП БТІ м. Кривого Рогу від 16.10.2009 року розмір житлового будинку по вул. Щорса, 3 становив 110,3 кв.м., а інвентаризаційна вартість всього домоволодіння становила 149692 гривні. Таким чином інвентаризаційна вартість домоволодіння, що знаходиться за адресою: вул. Щорса, 3 в с. Марянівка Криворізького району Дніпропетровської області за період з 1993 року по 2009 рік зросла на 141988 = (149692-7704) сто сорок одну тисячу девятсот вісімдесят вісім гривень. Право власності зареєстроване за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про право власності №125 від 05.07.2010 року, яке видане на підставі рішення виконавчого комітету Лозуватської сільської ради, замість договору дарування, посвідченого 03.06.1998 року Криворізьким районним державним нотаріусом і зареєстроване в реєстрі за № 1-1637. Вказаним рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.12.2012 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову в частині визнання спірного домоволодіння спільною сумісною власністю, оскільки позивач не вказала та відповідно не довела в суді в чому саме полягали відновлювальні будівельно-ремонтні роботи, за рахунок яких прибудов (надбудов) збільшився розмір домоволодіння, вартість цих робіт тощо. При цьому суд визначив, що для виникнення права спільної сумісної власності, належне одному із подружжя, майно має істотно збільшитися у своїй вартості (ст. 62 СК України). Підставою для цього є спільні грошові і (або) трудові затрати дружини та чоловіка або затрати другого із подружжя. Наприклад, подружжям спільно перебудовано будинок, який належав чоловікові. Але такі грошові або трудові затрати мають бути вагомими. Суд може відмовити у визначенні майна спільною сумісною власністю подружжя якщо буде встановлено, що внесок другого з подружжя незначним. У цьому разі той з подружжя, хто поніс відповідні затрати на ремонт, переобладнання має право на їх відшкодування. Як зазначено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок. Той факт, що позивачем понесені затрати на відновлювальні будівельно-ремонтні роботи спірного домоволодіння підтверджується також наявними в неї товарними чеками та видатковими накладними на придбання будівельних матеріалів. Отже, позивач має право на відшкодування витрат на проведені поліпшення та добудови до житлового будинку. Згідно висновку спеціаліста з будівельно-технічної експертизи №65 від 29.03.2013 року (а.с 20-32), ринкова вартість домоволодіння після добудов і проведених невід'ємних поліпшень в житловому будинку № 3 по вул. Щорса в с. Мар'янівка збільшилась на суму 283 882 гривень, що в грошовому відношенні 1/2 частки проведених поліпшень та добудов складає суму 141 941 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування витрат на проведені поліпшення та добудови до житлового будинку.

Outcome: approved