Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначала, що вона працювала на посаді вчителя початкових класів спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка з поглибленим вивченням англійської мови Шевченківського району м. Києва. 14 грудня 2015 року її було звільнено за прогул без поважних причин за п.4 ст. 40 КЗпП України. Позивач зазначала, що 16 листопада 2015 року діти не приходили до школи, а вчителі працювали вдома. Вона ходила до учениці, яка навчається дистанційно, однак мама дівчинки попросила перенести уроки у зв'язку з сімейними обставинами. З приводу відсутності на роботі вона надавала директору школи пояснення. 15 грудня 2015 року їй вручили наказ про звільнення. Посилаючись на те, що звільнення з роботи було незаконним, оскільки відсутність її у школі 16 листопада 2015 року була зумовлена проведенням виборів і відсутністю доступу до приміщення школи, відмовою матері [PERSON] від проведення запланованих занять, не мала жодних негативних наслідків, позивач просила зобов'язати відповідача скасувати наказ про звільнення її з роботи, поновити її на роботі та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили про його задоволення, посилаючись на те, що позивача було звільнено з роботи без законних на те підстав та з порушенням встановленого законом порядку. Представник позивача також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, в тому числі 5000 грн. витрат на правову допомогу. Від відповідача до суду надійшли заперечення на позов (а.с.а.с.37-40) та заява про розгляд справи за відсутності його представника, з якої вбачається, що при винесенні рішення відповідач покладається на розсуд суду (а.с.75). Представник третьої особи у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вважав їх безпідставними та просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача, представників позивача та третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. У судовому засіданні встановлено, що наказом начальника Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №1973-к від 14 грудня 2015 року «Про звільнення з роботи [PERSON].» звільнено [PERSON], вчителя початкових класів спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка з поглибленим вивченням англійської мови, з роботи 14 грудня 2015 року за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 41). Наказом директора спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка з поглибленим вивченням англійської мови №207-к від 14 грудня 2015 року «Про звільнення з роботи [PERSON].» звільнено [PERSON], вчителя початкових класів спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка з поглибленим вивченням англійської мови, з роботи 14 грудня 2015 року за прогул без поважних причин, п.4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 44). Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (із послідуючими змінами) роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Згідно з пунктом 22 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Як видно з даних наказу начальника Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №1973-к від 14 грудня 2015 року «Про звільнення з роботи [PERSON].» підставою наказу про звільнення стало клопотання директора СШ №82 від 24 листопада 2015 року №98. Разом з тим, наказом Управління освіти Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації №33 від 21 січня 2011 року «Про порядок призначення та звільнення працівників загальноосвітніх навчальних закладів Шевченківського району» наказано здійснювати звільнення з посади педагогічних працівників загальноосвітніх навчальних закладів району за поданням керівника навчального закладу до районного управління освіти (а.с.а.с. 42-43). Зазначеним наказом (п.2.9.) також визначено, що підставою для видання наказу по управлінню освіти про звільнення працівника із займаної посади є відповідна заява працівника за погодженням керівника загальноосвітнього навчального закладу. Згідно з даними клопотання директора СШ №82 від 24 листопада 2015 року №98 про винесення дисциплінарного стягнення (а.с. 62) [PERSON] 16 листопада 2015 року була відсутня на роботі без поважних причин, поважну причину відсутності пояснити не змогла. По факту відсутності складено відповідний акт. Як вбачається з даних акту (а.с. 66) [PERSON] 16 листопада 2015 року була відсутня на роботі без поважних причин впродовж робочого дня. Разом з тим, як видно з даних наказу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка від 10 листопада 2015 року №248 «Про перенесення навчальних занять у зв'язку з роботою виборчої дільниці 15-16 листопада 2015 року у спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка Шевченківського району м. Києва» навчальні заняття 16 листопада 2015 року було наказано не проводити, для працівників школи 16 листопада 2015 року вважати робочим днем. При цьому, заступнику директора з навчально-виховної роботи [PERSON] було наказано повідомити вчителів та учнів школи про зміни до розкладу занять. Згідно з пояснювальної записки від 19 листопада 2015 року (а.с. 65) [PERSON] пояснила свою відсутність на роботі 16 листопада 2015 року тим, що 13 листопада 2015 року в своїй записці голова ШМО вчителів початкових класів [PERSON] повідомила їй, що 16 листопада 2015 року учні та вчителі школи не повинні приходити до школи у зв'язку з тим, що будуть проводитися вибори, а мама [PERSON], з якою у неї був намір провести два уроки, попросила її не приходити через втому і знервований стан доньки. Інформацію, викладену у записці підтвердила завуч. У судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила зазначені у пояснювальній записці обставини про причини перенесення індивідуальних занять з [PERSON] Судом також встановлено, що листом директора Департаменту освіти і науки, молоді та спорту КМДА від 30 жовтня 2015 року було повідомлено керівникам загальноосвітніх навчальних закладів про те, що Департамент рекомендує 16 листопада 2015 року не проводити навчальні заняття у загальноосвітніх навчальних закладах м. Києва, де розміщені виборчі дільниці, у зв'язку з проведенням 15 листопада 2015 року другого туру виборів міського голови (а.с.70). Разом з тим, судом встановлено, що тривалість робочого дня вчителя початкових класів, його графік встановлюється Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка, затвердженими Зборами трудового колективу 01 жовтня 2015 року (далі - Правила) (а.с.а.с.71-73). З пояснень позивача у судовому засіданні вбачається, що з цими Правилами її ніхто не ознайомлював. Долучені до Правил списки педагогічних працівників з підписами (а.с.а.с. 59-60) не спростовують пояснень позивача про те, що вона не знайомилася з ними та не розписувалася про таке ознайомлення. Крім того, Статутом спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка (пункт 4.3.6. ) визначено, що режим роботи навчального закладу затверджує Рада навчального закладу. Тексту пункту 3.8.6. Статуту, про порушення якого [PERSON] зазначено у клопотанні директора школи, посадової Інструкції, з якою б позивач була ознайомлена, повного тексту Правил (пункти 17, 21) суду відповідачем надано не було. Також суд враховує те, що перенесення навчальних занять 16 листопада 2016 року, як визначено наказом спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка від 10 листопада 2015 року №248 «Про перенесення навчальних занять у зв'язку з роботою виборчої дільниці 15-16 листопада 2015 року у спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка Шевченківського району м. Києва», повинно було відбуватися шляхом корегування календарних планів (за рахунок ущільнення матеріалу). Відповідачем при визначенні дисциплінарного стягнення не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач подав позов до суду в межах передбаченого законом строку. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що при звільненні [PERSON] з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України відповідачем не було враховано обставини щодо відсутності належного повідомлення її про графік робочого дня, поважність причин відсутності 16 листопада 2015 року її на роботі, фактичне виконання [PERSON] наказу директора школи від 10 листопада 2015 року №248 «Про перенесення навчальних занять у зв'язку з роботою виборчої дільниці 15-16 листопада 2015 року у спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів №82 ім. Т.Г.Шевченка Шевченківського району м. Києва», відповідно до якого заступник директора з навчально-виховної роботи [PERSON] повідомила їй про зміни до графіку роботи, а тому позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню. Згідно з п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. Суд визначає середній заробіток, виходячи із середнього заробітку позивача за останні два календарні місяці роботи, згідно з даними наданої відповідачем довідки (а.с. 200): за жовтень 2015 року - 5 511, 46 грн., за листопад 2015 року - 4 951, 38 грн. У жовтні 2015 року 21 робочий день, у листопаді 2015 року - 21 робочий день. Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить 249,11 грн. Тому середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 44 341, 58 грн. (249,11 грн. х 178 робочі дні). Що стосується позовних вимог про скасування наказу про звільнення з роботи, то ці вимоги необгрунтовані, а тому суд вважає, що в цій частині у позові потрібно відмовити. Суму судового збору у розмірі 1 102, 40 грн. (551,20 грн. + 551,20 грн.), відповідно до ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь держави. З відповідача на користь позивача потрібно також стягнути витрати на правову допомогу, відповідно до об'єму та вартості наданої їй правової допомоги, що підтверджено документально (а.с.а.с. 142-144) та пропорційно до задоволених судом вимог, у розмірі 2 500 грн. Згідно зі ст. 367 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню.

Outcome: partial