Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, зазначивши, що 04.05.2007 року між ними було зареєстровано шлюб. З 30.07.2013 року сторони не ведуть спільного господарства, стали мешкати окремо.Відповідачем неодноразово спричинялись їй тілесні ушкодження, з приводу чого вона знаходилась на стаціонарному лікуванні. Позивач в судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на ім'я голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не з'явився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача та неявки відповідача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. 04 травня 2007 року між сторонами відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції було зареєстровано шлюб, що посвідчується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 04.05.2007 року, актовий запис № 311 від 04.05.2007 року /а.с. 6/. Від даного шлюбу у сторін є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Причиною розпаду сім'ї стало те що у період спільного шлюбного життя між сторонами не склались нормальні стосунки, цілком утрачені почуття любові і взаєморозуміння. З боку відповідача мали місце нанесення тілесних ушкоджень позивачці в наслідок чого вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні, що повторювалося неодноразово. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені 30 липня 2013 року, однією сім'єю сторони не проживають, спільне господарство не ведуть, намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Питання про утримання дитини сторони вирішуватимуть у встановленому законом порядку. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

Outcome: approved