Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Сімерківської сільської ради Перечинського району про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що 28 липня 2003 року помер його дід [PERSON]. Дід залишив заповіт, яким все своє майно, житловий будинок і все те, що буде належати йому на день смерті, і на що за законом матиме право, заповів йому. Він прийняв спадщину за дідом, оскільки постійно проживав з ним на час відкриття спадщини та вів спільне господарство. Будь-яких інших спадкоємців, які б прийняли спадщину за покійним дідом немає. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок він звернувся до нотаріуса, однак йому було відмовлено у оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, у звязку з чим право власності на нього не було зареєстроване. Тому просить задовольнити позов та визнати за ним право власності на вказаний будинок з господарськими будовами та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Позивач у судовому засіданні уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності на житловий будинок № 190 по вулиці Центральній в с. Сімерки Перечинського району. У судове засідання представник відповідача не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 28 липня 2003 року помер дід позивача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ФМ №130188, виданого виконкомом Сімерківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 29 липня 2003 року. Також встановлено, що [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно, житловий будинок і все те, що буде належати йому на момент смерті заповів у власність своєму онуку [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченою секретарем Сімерківської сільської ради Перечинського району 19 січня 2001 року та зареєстрованою в реєстрі за № 01. Крім цього встановлено, що згідно довідки виконкому Перечинської міської ради Закарпатської області № 356 від 15 червня 2017 року, за даними погосподарської книги № 6, номер обєкта погосподарського обліку 0194-1, житловий будинок за адресою: с. Сімерки, вул. Центральна, № 190 Перечинського району Закарпатської області знаходиться у власності [PERSON] Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу № 55/01-16 від 19 червня 2017 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок № 190 по вул. Центральній в с.Сімерки Перечинського району Закарпатської області. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за заповітом постійно проживав з покійним дідом у спадковому будинку на час відкриття спадщини та продовжує там жити і після його смерті, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовився від неї, а тому вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняв спадщину, однак у нього існують перешкоди у оформленні права на спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved