Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із указаним позовом в якому вказала, що разом зі своєю матір'ю [PERSON] та братом [PERSON] є власниками 81% квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], в рівних частках. Власником інших 19% вказаної квартири є батько сторін по справі [PERSON], який не встиг зареєструвати у державного реєстратора свідоцтво про право власності на житло та помер 23 травня 2015 року. Після його смерті відкрилася спадщина на зазначену частину квартири тапозивач 16.11.2015 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Однак приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] винесено постанову про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку із відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зважаючи на викладене позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 19/100 частин квартири №66 по проїзду [PERSON], будинок №2 в м. Житомирі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Зазначив, що не подавав заяву про прийняття спадщини після смерті батька та не заперечує проти того, що вказана вище частина квартири перейшла сестрі. Представник Житомирської міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Треті особи в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу №15/2015, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи із наступного. Судом встановлено, що громадяни [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками 81/100 частин квартири №66 по проїзду [PERSON], 2 в м. Житомирі в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом № 57895 про право власності на житло від 13.05.2008 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.08.2008 (а.с. 8, 9). Судом також встановлено, що 23 травня 2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається зокрема із 19/100 вказаної вище квартири. Як слідує із свідоцтва №63645 про право власності на житло від 17.04.2015, загальна площа приватизованого [PERSON] житла, розташованого за адресою: [ADDRESS], становить 10,86 кв.м., що складає 19% від загальної площі квартири (а.с. 13, 14). Як вбачається із копії спадкової справи №15/2015, що була заведена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON], яка приходиться донькою померлого [PERSON], звернулася 16.11.2015 року із відповідною заявою про прийняття спадщини після померлого батька (а.с. 43). Постановою від 28.12.2015 року приватний нотаріус [PERSON] відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири №66 по проїзду [PERSON], будинок №2 в м. Житомирі у зв'язку із відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі прав власності (а.с. 52). Інших спадкоємців майна померлого [PERSON] із матеріалів спадкової справи №15/2015 не вбачається. Згідно із положеннями статей 182 та 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1297, 1278 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно положень ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 19/100 частин квартири №66 по проїзду [PERSON], будинок №2 в м. Житомирі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved