Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнень до позовної заяви від 06 жовтня 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої злочином. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2013 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] були визнанні винними у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та засуджені до кримінальної відповідальності за вчинену ними 12 липня 2013 року за попередньою змовою крадіжку великої рогатої худоби, яка належала позивачу [PERSON], чим завдали йому матеріальних збитків на суму 6 000 гривень, а встановлені вироком суду обставини з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою, не підлягають доказуванню при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок. Крім цього, зазначає, що відповідач [PERSON], який був неповнолітнім на день скоєння злочину, на час подання позову до суду досяг повноліття, тому несе відповідальність щодо відшкодування спричиненої ним матеріальної шкоди самостійно, а відповідач [PERSON] є неповнолітнім і на день звернення з даним позовом до суду, у зв'язку з чим заподіяна ними шкода підлягає відшкодуванню у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Родина відповідача [PERSON] частково відшкодувала позивачу спричинену матеріальну шкоду на суму 500 гривень, тому розмір завданої злочином матеріальної шкоди на день пред'явлення позову до суду становить 5 500 гривень, яку з посиланням на ст.1166, ст.1179 ч. 1 ст.1182, ст.1192 ЦК України просив стягнути з [PERSON] та неповнолітнього [PERSON], а в разі відсутності коштів або майна у останнього, стягнути завдану шкоду з його матері - [PERSON], так як у разі відсутності у неповнолітньої особи ( у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальниками. Під час розгляду кримінального провадження в суді родини засуджених відшкодували йому моральну шкоду в сумі 3 000 гривень, проте ухиляються від відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 5 500 гривень, у зв'язку з чим змушений звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника (а.с.26), в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу у його відсутність, оскільки його інтереси в судовому засіданні представляє представник з усіма повноваження сторони у справі на підставі нотаріально посвідченої довіреності (а.с.18). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення, пояснив, що в процесі розгляду кримінальної справи відшкодували позивачу завдану вчиненою крадіжкою моральну шкоду, а також його сім'я сплатила позивачу 500 гривень на відшкодування матеріальної шкоди. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Пояснив, що з розміром шкоди згоден, але на даний час він не працює, не має власного майна та прибутків, в зв'язку з чим відшкодовувати шкоду буде поступово. Відповідач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.22,30-31), в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, як не надала і заперечень проти позову та доказів, які їх обґрунтовують. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши надані докази та матеріали, приходить до наступного. У відповідності до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Судом встановлено, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 20 листопада 2013 року, який набрав законної сили 21 грудня 2013 року, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], засуджені за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб (а.с.3-5). Вироком встановлено, що 12 липня 2013 року засуджені, які на період вчинення злочину буди неповнолітніми, викрали з розташованого біля села Оріхове Солонянського району Дніпропетровської області одну голову пасовища великої рогатої худоби (телицю) вартістю 6000 гривень, яка належала [PERSON] та продали її за 3 500 гривень скупникам м'яса, внаслідок чого завдали потерпілому шкоди на зазначену суму (а.с.3-5). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, при цьому постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61.ч.4 ЦПК України). Таким чином, суд вважає доведеним факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди на суму 6 000 гривень саме протиправними діями відповідачів [PERSON] та [PERSON] Положеннями ст.22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права, при цьому збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO](а.с.15), тобто на час розгляду справи судом є повнолітньою особою, а тому згідно зі ст. 34 ЦК України має повну цивільну дієздатність, тобто здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання та відповідно до ст. 1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. В той же час, відповідач [PERSON], [INFO], як на день скоєння кримінального правопорушення, так і на день розгляду цивільної справи судом є неповнолітньою особою (а.с.33,35), яка відповідно до ч.3 ст.33 ЦК України несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до ст.1179 ЦК України, якою встановлено, що неповнолітня особа ( у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах, а у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками, якщо вони не доведуть, що шкоду було завдано не з їхньої вини. Обов'язок батьків відшкодовувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Пунктом 6 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» встановлено, що шкода, заподіяна неповнолітнім віком від 15 до 18 років, відшкодовується самим заподіювачем. Якщо в останнього немає майна або заробітку, достатнього для відшкодування заподіяної ним шкоди, відповідний обов'язок покладається на його батьків (усиновителів) або піклувальників за умови їх винної поведінки, що сприяла виникненню шкоди. Цей їх обов'язок припиняється при досягненні заподіювачем повноліття або появи в нього майна чи заробітку, достатніх для відшкодування шкоди. Частиною 1 статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, а згідно ч.1 ст. 1182 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох неповнолітніх осіб, відшкодовується ними у частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. В судовому засіданні встановлено, що позивачу протиправними діями відповідачів завдано матеріальної шкоди на суму 6 000 гривень, а родиною [PERSON] до розгляду позову судом частково відшкодовано шкоду на суму 500 гривень, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в розмірі 5 500 гривень з кожного в частках які є рівними, при цьому на відшкодування спричиненої злочином матеріальної (майнової) шкоди на користь позивача з відповідача [PERSON] з урахування сплачених коштів підлягає стягненню 2500 гривень, а з неповнолітнього відповідача [PERSON] - 3000 гривень. Оскільки судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] не має самостійного заробітку чи іншого прибутку, не є власником будь-якого майна, достатнього для відшкодування шкоди, а його матір'ю є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.35), то ця шкода підлягає відшкодовуванню його батьками, тобто його матір'ю - [PERSON], при цьому вказаний обов'язок припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Крім цього, в зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір, оскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved