Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 4 909,20 грн. Інфляційних втрат за прострочення виконання рішення суду та 572,05 грн. 3% річних, 3 000,00 грн. Моральної шкоди. На обґрунтування позову послалася на те, що вироком Сокальського районного суду Львівської області від 17.12.2014 року стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на її користь по 6 000,00 грн. завданої матеріальної шкоди. На виконання вказаного вироку суду 23.01.2015 року видано виконавчий лист № 454/768/14-к. Вказує, що відповідач не виконує рішення суду більше як 3 роки, у зв'язку з цим кошти значно знецінилися. Також стверджує, що у зв'язку з протиправними діями відповідача, вона позбавлена права користуватися розпоряджатися належними їй коштами, тому отримує душевні страждання, витрачає значні зусилля, час для стягнення коштів в примусовому порядку. Ухвалою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 23.04.2018 року відкрито провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд такої за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 06.09.2018 року підготовче провадження у даній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 05.10.2018 року розгляд даної справи відкладено, у зв'язку з неявкою сторін в судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав пояснення, в якому зазначив, що не заперечує щодо задоволення позову [PERSON] Вислухавши пояснення позивача, оцінивши докази, суд встановив таке. Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 17.12.2014 року (справа № 454/768/14-к) [PERSON] визнано винним за ч.3 ст.15-ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання за ч.3 ст.15-ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі, за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України покарання [PERSON] шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.104 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, встановлено іспитовий строк тривалістю 1 рік 6 місяців, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. На підставі ст.76 КК України зобов'язано [PERSON] повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в дохід держави витрати за проведення експертизи по 978,00 грн. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] по 6 000,00 грн. завданої майнової шкоди. 27.01.2017 року державним виконавцем Червоноградського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 454/768/14-к, виданого 23.01.2015 року Сокальським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] завданої майнової шкоди на суму 6 000,00 грн.. Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. В силу приписів ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов»язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов»язання воно може бути грошовим або не грошовим. За змістом статей 524, 533- 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов'язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку. Тобто, грошовим є будь - яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі 1 «Загальні положення про зобов»язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу 1 книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу 111 книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу 111 книги 5 ЦК України. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь - якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань. Така правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15 -ц. Матеріалами даної справи безспірно встановлено, що відповідач має невиконане грошове зобов'язання перед позивачем, що підтверджується вироком Сокальського районного суду Львівської області від 17.12.2014 року, що набрав законної сили, за яким, зокрема, із [PERSON] стягнуто на користь позивача 6 000,00 грн. майнової шкоди, а відтак суд вважає наявними правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ч.2 ст.625 ЦК України. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов'язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення, передбачених ст. 625 ЦК України. Позивачем під час розгляду справи в суді подавалися розрахунки інфляційних втрат за прострочення виконання рішення суду та 3% річних, з якими суд погоджується. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням наведеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 909,20 грн. інфляційних втрат за період з 23.01.2015 року по 28.02.2018 року (6 000,00 грн. (сума присуджених до стягнення грошових коштів) х 181,82 % (середній індекс інфляції) / 100% - 6 000,00 грн. (сума присуджених до стягнення грошових коштів)) та 572,05 грн. за період з 23.01.2015 року по 27.03.2018 року (6 000,00 грн. (сума присуджених до стягнення грошових коштів) х 3% / 365 х 1 160 днів (за вказаний період)). Щодо відшкодування моральної шкоди, завданої позивачеві, то статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Позивачем не наведено жодних обґрунтувань, підтверджено жодними доказами в чому полягає моральна шкода та з чого вона виходила визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Разом з цим, оскільки позивач звільнена, у відповідності до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору при поданні цієї позовної заяви, то такий збір у сумі 704,80 грн., в силу приписів ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь Державної судової адміністрації України.

Outcome: partial