Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив\~ право користування житлом, право власності на яке належить позивачу. В позові зазначила, що є власником будинку № 26 по вул. Солідарності в м. Запоріжжі, на реєстрації в якому перебуває відповідач, який\~ доводиться їй сином. Відповідач будинком не користується, видалившись з нього до іншого постійного місця проживання, чия адреса позивачу невідома. Особистих речей відповідача в житлі немає, бажання користуватися ним він не виказує. Позивач позбавлена можливості вирішити питання припинення реєстрації відповідача, так як жодних стосунків з ним вона не підтримує, їй невідомі номери засобів його звязку, адреса проживання. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі позивача. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не зявився, відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Вказані обставини у відповідності до ст. 280 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача, висловленої в її письмовій заяві. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачу на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.05.2009 року, яка набрала законної сили, належить право власності на будинок № 26 по вул. Солідарності в м. Запоріжжі (а. с. 5-6). Зазначене право зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 8). В квартирі зареєстрована відповідач, яка фактично в ньому не проживає (а. с. 11). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач в будинку не мешкає, сервітут щодо цього житла для відповідача не встановлений ані законом, ані рішенням суду. Перебування [PERSON] на обліку в житлі позивача створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Outcome: approved