Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить поділити спільне сумісне майно, виділивши їй у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS], виділивши відповідачу автомобіль марки «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], 2011 року випуску.Свої вимоги мотивувала тим, що з 07.07.2000 року по 06.01.2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу вони за спільні кошти придбали однокімнатну квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], 2011 року випуску. Вона не має у власності нерухомого майна, яке їй необхідне для проживання з неповнолітніми дітьми, а у власності відповідача, окрім того, перебуває земельна ділянка та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] і він постійно володіє та користується зазначеним автомобілем. Компенсації вартості автомобіля не потребує та не просить, а поділ майна має здійснюватися в натурі. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснила, що право власності на зазначене спільне майно зареєстроване за відповідачем. З 2002 року по 2005 рік вона перебувала в декретній відпустці та з вересня 2005 року вона є засновником та власником приватного підприємства, де й працює. Її дохід та дохід відповідача були однаковими, вони обоє отримували мінімальну заробітну плату. У судовому засіданні відповідач позов визнав частково, не заперечував проти визнання за ним права власності на 1/2 частину автомобіля або отримання від позивача грошової компенсації вартості цієї частини автомобіля. В іншій частині відповідач та його представник позов не визнали, пояснивши, що спірна квартира не є спільною власністю подружжя, так як вона була придбана за кошти його матері, отримані нею від продажу іншої квартири, розташованої в м. Житомирі, по вул. Войкова. Продаж квартири та купівля спірної квартири були здійснені в один і той же день. Автомобіль є їхнім спільним майном. Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 07.07.2000 року ВДРАЦС реєстраційної служби Житомирського МУЮ у Житомирській області, який був розірваний рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.01.2015 року (а.с. 17). Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] (а.с. 18). Як убачається з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 11.05.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 555, витягу з Державного реєстру правочинів від 11.05.2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Житомирське ОМБТІ» Житомирської ОДА від 15.06.2006 року, відповідач набув у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 25,49 кв. м, у тому числі жилою - 14,60 кв. м. Продаж квартири сторонами договору оцінено на суму 6334,00 грн. (а.с. 21, 22). 02.03.2012 року Житомирським ВРЕР УДАІ УМВС України в Житомирській області за відповідачем зареєстровано автомобіль марки «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], 2011 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] на підставі договору № НЧ-133 купівлі-продажу автомобіля від 09.11.2011 року (а.с. 23, 33, 34). Ціна автомобіля на дату укладання договору становила 180000,00 грн., що в еквіваленті відповідала 22500,00 дол. США. 11.05.2006 року [PERSON] (продавець) передала у власність [PERSON] (покупець) двокімнатну квартиру [ADDRESS], за яку продавець одержала від покупця 13285,00 грн., що убачається з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 11.05.2006 року, зареєстрованого за № 553 (а.с. 79). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що він є батьком відповідача та бачив, що грошові кошти від продажу квартири [ADDRESS] його дружина [PERSON] віддала відповідачу, але він не пам'ятає, чи ці саме кошти відповідач сплатив за купівлю квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз досліджених судом доказів вказує про те, що під час перебування сторонами у шлюбі відповідачем було придбано квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], 2011 року випуску. Укладення одного й того ж дня - 11.05.2006 року договорів купівлі-продажу квартири не свідчить про те, що грошові кошти, отримані безпосередньо від продажу квартири [ADDRESS], були витрачені на купівлю відповідачем спірної квартири [ADDRESS]. При цьому інших доказів на підтвердження позиції сторони відповідача до суду не надано. Таким чином, стороною відповідача не надано до суду достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ці речі придбані не за спільні кошти, а тому спірне майно є об'єктами спільної сумісної власності сторін як колишнього подружжя. Вартість квартири [ADDRESS]згідно наданого позивачем висновку оцінювача від 05.10.2016 року (а.с. 27-29) становить 298900,00 грн., а згідно звіту про оцінку майна від 16.02.2017 року, яку надав відповідач (а.с. 87-97), складає 460208,00 грн. Згідно висновку оцінювача про вартість майна від 05.10.2016 року (а.с. 24-26) та відповідно до витягу з висновку станом на 25.04.2017 року (а.с. 118), які надано до суду стороною позивача, вартість автомобіля марки «Nissan Juke», д.н.з. [NUMBER], кузов [NUMBER], 2011 року випуску становить 345310,00 грн. та 425200,00 грн. відповідно. Судом роз'яснювалося сторонам право заявити клопотання про призначення судової експертизи для визначення дійсної вартості спірного майна, а також роз'яснювалися наслідки не вчинення такої процесуальної дії, які на запитання суду, їм були зрозумілі. Втім такого клопотання ніхто із сторін у судовому засіданні не заявив, вважаючи, що такої необхідності не існує. У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у справі № 6-2565цс16 у постанові від 18.01.2017 року, вказано про те, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4-5 статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності на спірне майно, що визначено ч. 1 ст. 70 СК України, і відсутність домовленості між ними та шлюбного договору щодо визначення іншого розміру їхніх часток у праві власності на нього у разі поділу майна, відсутність доказів щодо неподільності квартири та доказів її дійсної вартості, дійсної вартості автомобіля, так як у справі містяться різні висновки спеціалістів щодо вартості майна, а також за відсутності умов, передбачених ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України, суд вважає неможливим реальний поділ цього майна та здійснює його поділ, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на нього по 1/2 його частині. Враховуючи викладене та

Outcome: partial