Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивачі 05 грудня 2017 року звернулися до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Вони, позивачі, з 15 жовтня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У квітні 2013 року, маючи намір придбати 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS] , вони домовились з відповідачем [PERSON] укласти договір купівлі-продажу 1/3 частини вказаного житлового будинку, що належить йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 03 листопада 1995 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори Грищенко В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4-3429. За умовами усної домовленості між ними, відповідач зобов`язався продати їм 1/3 частину вказаного будинку, а він, [PERSON] купити її за 10\~000 доларів США, частинами, де перший внесок буде складати 7 600 доларів США. 25 квітня 2013 року в підтвердження зобов`язань і на забезпечення їх виконання ним, [PERSON] було передано відповідачу [PERSON] аванс у сумі 7\~000 доларів США. Між ним та відповідачем було досягнуто домовленість, що виплату решти вартості 1/3 частини будинку 3 000 доларів США відповідач розстрочить. У свою чергу відповідач зобов`язався передати йому, [PERSON] право на оформлення всіх необхідних документів для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, що підтверджується відповідною розпискою від 25 квітня 2013 року. Зазначає, що станом на 27 жовтня 2016 року офіційний курс гривні до долару США за даними Національного банку України складає 2558,1368 за 100 доларів США, тому сума авансового платежу, яка була передана ним відповідачу складає 194 408 грн. Крім того, між нею, [PERSON] та відповідачем 25 квітня 2015 року був укладений договір, згідно якого відповідач зобов`язався передати їй усі правовстановлюючі документи на домоволодіння [ADDRESS] , а також всі права з проведення капітального ремонту будинку, оплати заборгованості за водопостачання і електропостачання, а також дав свою згоду на вселення їхньої сім`ї до будинку до моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На виконання своїх зобов`язань передати їй всі права по переоформленню житлового будинку і оплаті заборгованості по комунальним платежам відповідач уповноважив її довіреністю, посвідченою 26 квітня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори, Циганко Є.Л., реєстровий номер № 2-295, бути його представником в усіх відповідних підприємствах, органах, установах та організаціях, у тому числі і нотаріальних, а також підприємствах електропостачання, водопостачання та інших з усіх питань, що його стосуються, з приводу оформлення усіх необхідних документів для перереєстрації на неї права власності на житловий будинок. Відповідач вивіз з будинку усі свої речі та передав їм ключі від будинку. Для створення необхідних умов проживання і згідно з домовленістю з відповідачем, вона, [PERSON] , витратила на відновлення електропостачання до вищезазначеного будинку власну суму коштів у розмірі 4 866,43 грн. Крім того, вона здійснила за свої власні кошти будівельно-ремонті роботи в частині будинку, придбала будівельні матеріали на загальну суму 10 481,43 грн. Зазначає, що загальна сума вказаних витрат складає 15 347,82 грн. та є безпідставно набутим відповідачем майном. У серпні 2013 року відповідач заявив, що відмовляється продавати їм свою частину домоволодіння, відмовляється надавати оригінали правовстановлюючих документів на належну йому частину, однак грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, передані йому, згідно розписки від 25 квітня 2013 року, до цього часу не повернув. На підставі викладеного просять суд: - стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму авансового платежу у розмірі 194 408 грн.; - стягнути з відповідача на користь [PERSON] вартість безпідставно набутого майна у розмірі 40 000 грн., вирішити питання щодо судових витрат по справі. Ухвалою суду від 11 січня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по справі, відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ними такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 09 лютого 2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] (а.с. 65-66), згідно якого він просить суд позов задовольнити частково в сумі 55 930 грн., мотивуючи наступним. У нього у квітні 2013 року виникли наміри розпорядитися належною йому 1/3 частиною житлового будинку [ADDRESS] . Позивачів влаштовувала вартість майна у 10 000 доларів США, але всієї суми у них не було, тому він погодився на їх вселення до його частини будинку зі сплатою йому 7 000 доларів США, а решту суми позивачі обіцяли сплатити протягом двох років. 25 квітня 2013 року він отримав від ним суму коштів 7 000 доларів США, а решту коштів позивачі зобов`язалися сплатити у розстрочку, що відображено у розписці від 25 квітня 2013 року. Після підписання розписки позивачі вселилися до його будинку та стали в ньому жити, він передав їм ключі та документи на частину будинку. При цьому ним була видана на ім`я [PERSON] . довіреність від 26 квітня 2013 року, якою він надав їй право вирішувати питання щодо управління належною йому 1/3 частиною житлового будинку. Оскільки протягом 2013-2015 року решта суми за будинок позивачами сплачена не була, він скасував довіреність від 26 квітня 2013 року. Зазначив, що до теперішнього часу решта коштів позивачами сплачена не була. Не згоден на стягнення з нього суми коштів у розмірі 194 408 грн., оскільки на момент отримання ним коштів курс долара був іншим, а саме 7,99 грн. за 1 долар США, тобто на момент передачі коштів сума 7 000 доларів США була еквівалентна 55 930 грн., тому, на його думку, саме вказана сума повинна бути стягнути з нього на користь позивачів. Посилання позивачів на те, що він надавав згоду на проведення ними в належній йому частині житлового будинку капітального ремонту вважає безпідставними, оскільки ніякого договору про надання позивачам права проводити ремонт у належному йому житловому будинку, за яким ще не у повному обсязі сплачені кошти, він не підписував. Ніякої домовленості з приводу цього між ними не існувало. Також позивачами не доведено передачу йому 600 доларів США, тому вважає, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Заперечує також в частині стягнення з нього на користь позивачів витрат, пов`язаних з відновленням електропостачання в будинку, оскільки позивачі проживали в ньому протягом тривалого часу, таким чином відновили електропостачання за ради власної зручності. Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] , кожен окремо позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти стягнення суми коштів у розмірі 55 930 грн., в іншому просили відмовити через безпідставність. Також просили суд стягнути на користь [PERSON] витрати, пов`язані з проведенням судової почеркознавчої експертизи у розмірі 6 939 грн. 46 коп. Суд вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 квітня 2013 року між сторонами укладено розписку, відповідно до умов якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США за проданий ним будинок у [ADDRESS] . [PERSON] зобов`язався залишок суми у розмірі 3 000 доларів США погашати в розстрочку. [PERSON] у свою чергу, згідно вказаної розписки, передав повне право на переоформлення вказаного будинку [PERSON] (а.с. 14). Факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] грошових коштів в розмірі 7 000 доларів США [PERSON] визнається, що підтверджується матеріалами справи та наданими у судовому засіданні поясненнями відповідача та його представника. Відповідно до ч.1\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 7 000 доларів США за придбання у майбутньому житлового будинку [ADDRESS] . Однак, в подальшому договір купівлі - продажу спірного житлового будинку в порушення вищевказаної домовленості між сторонами укладений не був. Відповідач [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США позивачу [PERSON] не повернув, що сторонами не оспорюється та визнається, у зв`язку із чим позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються\~Цивільним кодексом України. Так, згідно з\~ст.509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі\~ст. 525 ЦК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, завдатком (ст.546 ЦК України). Частиною 1\~статті 570 ЦК України\~визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Згідно ч.2\~ст.570 ЦК України\~якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Статтею 571 ЦК України\~передбачено правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Так, Якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Таким чином за змістом ст.ст.570, 571 ЦК України\~положення законодавства про залишення завдатку особі яка його отримала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовуються лише у випадку, коли між сторонами був укладений договір, але він не виконується з вини будь-якої із сторін. У випадку коли сторони лише домовилися укласти договір в подальшому, але належним чином його не оформили, грошові кошти сплачені в рахунок виконання договору повинні бути визнані авансом та повернені в тому ж розмірі, в якому вони були передані. Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс - це лише спосіб платежу і він не є зобов`язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов`язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані [PERSON] кошти у розмірі 7 000 доларів США є авансом, що підтверджується розпискою написаною 25 квітня 2013 року. Таким чином, [PERSON] , який надав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору, в тому розмірі, в якому він надавалися, незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] була передана відповідачу [PERSON] додатково, окрім суми 7 000 доларів США, сума коштів у розмірі 600 доларів США, тому суд приходить до висновку, що в цій частині позову слід відмовити. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок переданого авансу у кошів у розмірі 7 000 доларів США, оскільки саме ця сума підтверджена матеріалами справи. Відповідно до ч.1\~ст. 533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконано в гривнях. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до роз`яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 рокуу мотивувальній частині рішення суд повинен навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розрахунок суми авансу з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення позивачем [PERSON] не здійснювався, ним використовувався офіційний курс гривні до долару США за даними національного банку України станом на 27 жовтня 2016 року, що становить 25,58 грн. за 1 долар США. Враховуючи викладене, та виходячи із принципу дизпозитивності, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок переданого авансу кошти в розмірі 179\~060 грн. (7000 доларів х на 25,58 грн.), тобто в межах заявлених вимог. Щодо вимог в частині стягнення з Государського на користь [PERSON] вартості безпідставно набутого майна у розмірі 40 000 грн., суд зазначає наступне. В обґрунтування позову в цій частині позивач зазначила, що між нею, [PERSON] та відповідачем 25 квітня 2015 року був укладений договір, згідно якого відповідач зобов`язався передати їй усі правовстановлюючі документи на домоволодіння [ADDRESS] , а також всі права з проведення капітельного ремонту будинку, оплати заборгованості за водопостачання і електропостачання, а також дав свою згоду на вселення їхньої сім`ї до будинку до моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу (а.с. 15). Також [PERSON] зазначила, що на виконання своїх зобов`язань передати всі права по переоформленню житлового будинку і оплаті заборгованості по комунальним платежам відповідач уповноважив її довіреністю, посвідченою 26 квітня 2013 року державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори Циганко Є.Л., реєстровий номер № 2-295, бути його представником в усіх відповідних підприємствах, органах, установах та організаціях, у тому числі і нотаріальних, а також підприємствах електропостачання, водопостачання та інших з усіх питань, що його стосуються, з приводу оформлення усіх необхідних документів для перереєстрації на неї права власності на житловий будинок (а.с. 18). Для створення необхідних умов проживання і згідно з домовленістю з відповідачем, [PERSON] , витрачала власні кошти на відновлення електропостачання до вищезазначеного будинку, на будівельно-ремонті роботи в частині будинку та на будівельні матеріали на загальну суму 15 347,82 грн., що є на її думку безпідставно набутим відповідачем майном та підлягає стягненню з нього у примусовому порядку. Однак, як вбачається з матеріалів справи та з наданих у судовому засіданні пояснень відповідача [PERSON] , останній заперечував факт підписання будь-якого договору про надання позивачам права проводити ремонт у належному йому житловому будинку, та стверджував, що ніякої домовленості з приводу цього між ним та позивачами не існувало. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З метою встановлення об`єктивних обставин у справі ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2018 року, по вказаній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: - чи належить підпис у договорі (без дати укладеного приблизно в 2013-2015 роках), між [PERSON] та [PERSON] , третьою стороною [PERSON] [PERSON] ? Згідно з висновком експерта Дніпровського науково-дослідницького інституту судових експертиз № 6658-18 складеного 14 лютого 2019 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 182/6975/17 (провадження № 2/0182/1/2018), у договорі без номеру та без дати укладеному між [PERSON] та [PERSON] , третьою стороною [PERSON] виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (а.с. 117-128). Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними в п. 17\~постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року № 8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. У даному випадку, оцінивши висновок експерта № 6658-18 від 14 лютого 2019 року за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 182/6975/17 (провадження № 2/0182/1/2018), суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складено вказаний висновок, проведена у відповідності з принципами законності, незалежності, об`єктивності та повноти експертного дослідження, встановленими\~ст. 3 Закону України «Про судову експертизу», а сам висновок відповідає приписам\~ст. 102 ЦПК України, є повним, чітким та конкретним. При призначені судової експертизи експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384.\~385 КК України. Проаналізувавши вказані докази та надавши їм оцінку, суд дійшов висновку, що доводи [PERSON] про те, що ним не підписувався вищезазначений спірний договір, знаходять своє підтвердження та не спростовуються іншими доказами в справі. Вказані обставини не спростовані позивачами, належними та допустимими доказами. Будь-яких належних доказів, окрім договору без номеру та без дати укладеному між [PERSON] та [PERSON] , третьою стороною [PERSON] , підписання якого, у свою чергу, заперечує відповідач [PERSON] , з боку позивачів до суду не надано. Відповідно ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що [PERSON] не підписував наданий позивачем договір без номеру та без дати укладений між [PERSON] та [PERSON] , третьою стороною [PERSON] , а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. Частиною 1 \~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~проголошено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1\~ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Частина 5\~ст. 263 ЦПК України\~передбачає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку суд дійшов висновку про часткове задоволенню позовних вимог. Крім того, враховуючи, що відповідачем були понесені судові витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 6\~939 грн. 46 коп. та що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до відповідача відмовлено, суд дійшов висновку про стягнення з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] понесених судових витрат, у відповідності до вимог ст.ст. 139, 141 ЦПК України.

Outcome: partial