Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб між нею та відповідачем. В своїй заяві позивач зазначила, що вони з відповідачем з 24 серпня 1991 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають. З листопада 2017 року фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаємоповаги, взаємодовіри, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на їх взаємовідносини. Спільне подружнє життя суперечить її інтересам, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене позивач просила суд, шлюб укладений між нею та відповідачем у с. Погреби Глобинського району Полтавської області 24 серпня 1991 року, актовий запис №10 - розірвати. В судове засідання позивач, не з'явилася подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, в порядку п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. 24 серпня 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER], виданим 24 серпня 1991 року, актовий запис №10 (а.с. 7). Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають . Крім того, судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося через через несумісність характерів, відсутність взаємоповаги, взаємодовіри, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на їх взаємовідносини. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач відзиву на позов не надав, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати. Згідно зі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 640,00 грн.

Outcome: approved