Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійним шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що даний шлюб було укладено нею без бажання створити сім`ю за проханням її матері для можливості отримання житла після смерті її батька. Пояснила, що вона розписалась при реєстрації шлюбу і більше вона не бачила свого чоловіка з дня реєстрації шлюбу жодного разу; свідоцтво про шлюб вона не отримувала. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов та просили задовольнити вимоги позову з викладених у нього підстав. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та пояснив, що він уклав із позивачкою шлюб щоб висловити свою повагу до батька позивачки, який свого часу допоміг влаштувати його на роботу; пояснив, що вважав укладення шлюбу формальністю. Також, пояснив, що у зв`язку з укладенням шлюбу із позивачкою він приїхав у село Барахти, вони розписались і більше він не бачив свою дружину з дня реєстрації шлюбу жодного разу; свідоцтво про шлюб він не отримував. На запитання головуючого, відповів, що він укладав даний шлюб без наміру створити сім`ю із позивачкою. Вислухавши ступне слово сторін і представника позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 10 лютого 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 1, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 19 вересня 2020 року (а.с. 24). Спільних дітей сторони не мають. Позивач бажає визнати шлюб недійсним, а відповідач проти цього не заперечує. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що він спільно проживає із позивачкою однією сім`єю як чоловік і дружина з 2010 року. Також, свідок підтвердив зазначені позивачем обставини щодо неможливості реєстрації народження їх другої спільної дитини у зв`язку із виявленням факту перебування позивача у зареєстрованому шлюбі. Згідно із частиною другою статті 40 СК України, суд шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності; шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. При вирішенні справи суд враховує наступне. З дати укладення шлюбу, сторони разом не проживали жодного дня, спільного господарства не вели. Як зазначили сторони під час розгляду справи кожен із них уклав даний шлюб не за власним бажанням, а на прохання інших осіб без наміру створення сім`ї. Отже, суд переконався, що сторони уклали шлюб між собою без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Про дану обставину на переконання суду свідчить той факт, що сторони понад більше як 10-ть років разом однією сім`єю не проживали і не вели спільного господарства. Встановлені судом обставини взаємовідносин сторін вказують на те, що вони не вели спільного господарства, не проживали разом жодного дня і не мали спільного побуту, не цікавились життям один одного та не відносились один до одного як чоловік і дружина між якими існує почуття кохання, поваги і взаємодопомоги. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на певну церемоніальність й символізм союзу чоловіка і жінки при реєстрації шлюбу. Зокрема, сторони не підтвердили факту придбання для себе обручок, чим на думку суду висловили свою байдужість до акту реєстрації шлюбу між ними та засвідчили відсутність бажання надати шлюбу особливого, важливого значення як суттєвої події у своєму житті. Також, позивач пояснила, що вона не була вбрана у весільну сукню. У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, сукупність усіх встановлених судом обставин та правовідносин, що склалися між сторонами, їх характер та зміст пояснень сторін по справі, вказують на той факт, що шлюб між сторонами укладено ними без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Отже, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами шлюб є фіктивним, а тому, на підставі частини другої статті 40 СК України, його слід визнати недійсним. Норми статті 206 ЦПК України передбачають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі частини першої статті 142 ЦПК України, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, решту суми судового збору слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved