Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ДП заводу «Електроважмаш», в якому просив стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за затримку виконання судового рішення про поновлення на посаді за період з 19.09.2013р. по 19.11.2014р. у загальному розмірі 44431 грн. 80 коп. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013р. його було поновлено на посаді майстра стрижневої дільниці цеху №111 сталевого литва та термообробки ДП заводу «Електроважмаш» та допущено до негайного виконання. Дане рішення неодноразово переглядалося судами вищих рівнів. Ухвалою ВССУ від 09.07.2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013р. залишено в силі. Проте, відповідачем рішення суду було виконано лише 19.11.2014 р. За період з 19.09.2013р. по 19.11.2014р. кількість днів вимушеного прогулу становить 426. В судовому засіданні [PERSON] наполягав на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Представник відповідача ДП заводу «Електроважмаш» Копченко Н.О., яка діє на підставі довіреності №248-1111 від 22.12.2014, заперечувала проти задоволення позову, оскільки вважала, що порушення строків поновлення на роботі було допущено не з вини роботодавця, а через відсутність виконавчого документу з примусового виконання рішення суду та відповідних виконавчих дій. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013р. було поновлено [PERSON] на посаді майстра стрижневої дільниці цеху №111 сталевого литва та термообробки ДП заводу «Електроважмаш», а також стягнуто з ДП завод «Електроважмаш» на користь [PERSON] 18565 грн. 40 коп. середньої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу з 26.02.2013р. по 18.09.2013р., 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 229 грн. 40 коп. судового збору. Рішення в частині поновлення на посаді допущено до негайного виконання. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2014р. рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013р. скасовано та відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ДП заводу «Електроважмаш» про поновлення на роботі та виплату заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2014р. скасовано, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013р. залишено без змін. Як на підставу для задоволення позову [PERSON] посилається на положення ст.ст. 235, 236 КЗпП України та на роз'яснення, які містяться в п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», однак суд не може погодиться з ними, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Частиною 2 статті 236 КЗпП України встановлено, що такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. В п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника (п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 2 ч. 3 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження») Питання, пов'язані із зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу (ч. 1 ст. 368 ЦПК України). Частиною 1 статті 76 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Частиною другою статті 17 вищевказаного Закону встановлений перелік виконавчих документів підлягають виконанню державною виконавчою службою. Аналізуючи положення цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» суд вважає, що у разі прийняття судом рішення про поновлення працівника на роботі, яке виконується негайно, повинно бути видано виконавчий лист, який подається для примусового виконання до державної виконавчої служби та виконується відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до Московського районного суду м. Харкова з заявами про видачу йому виконавчого листа, однак з незрозумілих причин виконавчий документ був виданий лише 03.09.2014 року. Постановами старшого державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Сівіріковим Р.І. відкриті виконавчі провадження з примусового виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 19.09.2013р. Наказом директора ДП заводу «Електроважмаш» №1634-к від 17.11.2014 року було поновлено [PERSON] на посаді майстра стрижневої дільниці цеху сталевого литва та термообробки з 26.03.2013р.; допущено [PERSON] до виконання обов'язків з 19.11.2014р. Даний наказ було видано в межах виконання постанови про відкриття виконавчого провадження старшого державного виконавця Сівірікова Р.І. Обов'язковою умовою для стягнення середнього заробітку, на думку суду, є наявність вини з боку посадових осіб підприємства, які є відповідальними за виконання рішення суду. Таким чином, суд вважає, що порушення строків виконання рішення про поновлення [PERSON] на роботі відбулося не з вини ДП заводу «Електроважмаш», а тому у задоволенні позову належить відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed