Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - [ADDRESS], зобов'язати Московський РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області, відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб зняти відповідача з реєстраційного обліку зі спірного житла. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником та основним наймачем квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2008 року р.№4187. В квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач зазначає, що відповідач по справі є колишнім чоловіком, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.05.2012 року шлюб розірвано. Відповідач в спірній квартирі не мешкає, добровільно покинув приміщення у 2011 році. У зв'язку з тим, що в добровільному порядку відповідач не знявся з реєстрації, позивач звернулась з даним позовом до суду. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином та вчасно. Відповідач по справі, [PERSON], про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином та вчасно, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Вивчивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, позов таким, що не підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2014 року у відкритті провадження у справі за вимогою [PERSON] до [PERSON], третя особа - Московський РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області, відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб про зобов'язання Московський РВ ХМУ ГУМВС в Харківській області зняти відповідача з реєстраційного обліку спірної квартири -відмовлено. Сторони по справі зареєстрували шлюб 23.02.2007 року (а.с. 8). Як вбачається з договору купівлі-продажу, квартира [ADDRESS] була придбана 23.12.2014 року на ім'я [PERSON] (а.с. 6) Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31.05.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). У відповідності до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто, спірна квартира була придбана під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст. 317 ЦК України.) Відповідно до ст.ст. 379, 382 ЦК України, обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира. Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). Доказів того, що квартира [ADDRESS] є особистою власністю [PERSON], позивачем суду не надано Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, підстав для позбавлення відповідача права користування власністю позивачем суду не надано. Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed