Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, який зареєстрований 02.02.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Володарського РУЮ у Донецькій області, актовий запис № 79, посилаючись на припинення шлюбних відносин з відповідачем через несумісність характерів та різних поглядів на життя. Оскільки вважає збереження сім'ї не можливе, просила суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання неодноразово не з'явився, хоча належним чином повідомлялася про дату, місце і час розгляду справи, що дає суду право розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення по справі. Визнаючи наявні матеріали про права та взаємини сторін достатніми, суд розглянув справу у заочному порядку, в порядку ст. 197 ЦПК України на підставі наявних у справі доказах у відсутність не з'явившихся сторін. Ознайомившись з позовною заявою, розглянувши заяву позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.02.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом ДРАЦС реєстраційної служби Володарського РУЮ у Донецькій області, актовий запис № 79. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим подальше сумісне проживання подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і буде суперечити інтересам подружжя. Проаналізувавши наведені норми діючого законодавства, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON], та [PERSON], крім того, неявка відповідача до судового засідання, не надання ним заперечень до позову свідчить про його байдужість щодо збереження шлюбу, тому суд вважає, що його розірвання не буде суперечить закону та не порушить законних прав та свобод осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved