Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою у якій просить визнати за ним право власності на перебудований гараж, що розташований за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Гоголя, 12 та зобовязати Васильківську міську раду зареєструвати за нею право власності на вказане нерухоме майно. В обґрунтування вимог своєї заяви позивач зазначила, що їй належить побудований у 1972 році її батьком гараж за вказаною адресою, яким вона користується із вказаного часу. Також, нею проведено ремонтні і будівельні роботи по облаштуванню гаражу. Зазначила, що земельна ділянка на якій розташовано даний гараж, належить їй на праві власності відповідно до державного акту, а адресу гаражу було впорядковано рішенням виконавчого комітету міської ради. Також, позивач посилається на проведену у 2012 році інвентаризацію гаражу та висновки про його перебудування за дотриманням архітектурно-будівельних норм і правил про що проведено відповідне дослідження. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги заяви в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених у позові підстав. Пояснили, що право власності позивача на спірний гараж нічим не підтверджено та письмових документів про це немає, оскільки при спадкуванні позивачем після померлого батька, даний гараж не увійшов до спадкової маси через відсутність на нього правовстановлюючих документів. Не отримавши відповіді від органів держави куди зверталась позивач з приводу оформлення необхідних документів на гараж, для вирішення вказаного питання вона звернулася до суду. Також, на запитання головуючого в судовому засіданні представник позивача зазначив, що станом на час розгляду справи позивачу нічого не заважає вчинити дії по введенню гаражу в експлуатацію, однак до відповідача із вказаним питанням позивач не зверталася. Відповідач надав заяву у якій просив проводити розгляд справи у відсутності його представника та при вирішенні справи по суті поклався на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача і її представника та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Рішенням виконавчого комітету Васильківської міської ради депутатів трудящих від 21.02.1972 року № 112, дозволено [PERSON] побудувати сарай розміром 4 х 3 м. у дворі садиби будинку № 12 по вулиці Гоголя (а.с. 9). Відповідно до [PERSON] з протоколу № 7 засідання комісії вирішення питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, присвоєння та впорядкування адрес обєктів нерухомого майна в м. Василькові виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 25.05.2012 року, розглянувши заяву [PERSON] комісія запропонувала надати адресу авто гаражу: вул. Гоголя 12, гараж № 1; рекомендувала виконавчому комітету міської ради розгляд унти дане питання на засіданні виконавчого комітету з урахуванням пропозицій комісії; [PERSON] провести відповідні зміни у Васильківському БТІ і відповідних службах міста та при подальшому оформленні документів вказувати визначену гаражу адресу (а.с. 8). З державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, виданого 01 листопада 2012 року на підставі рішення Васильківської міської ради № 08.3832 від 11.07.2008 року, вбачається, що позивачу була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0032 га, для будівництва індивідуальних гаражів, розташована за адресою: Київська обл., м. Васильків, вул. Гоголя, 12, гараж № 1 (а.с. 7). На зазначений гараж було виготовлено декілька технічних паспортів, застарілі погашалися у звязку із поточними змінами та останній виготовлено станом на 19.11.2014 року (а.с. 10 14, 15 20). Також, позивачем отримано висновок АтзТ ІВЦ «Металургремонт» від 09.12.2014 року про стан гаражу після реконструкції, відповідно до якого реконструкція гаражу № 1 по вулиці Гоголя 12 в місті Василькові Київської області виконана у відповідності до архітектурно-будівельних норм і правил (а.с. 21 44). Одночасно, суд враховує наступне. 01 липня 2004 року парламентом прийнято [PERSON] України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності в серпні 2004 року та згідно із його преамбули визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. [PERSON] регулює відносини, повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 1 ст. 1 Закону). Частина перша статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація прав є обовязковою. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно із частиною третьою статті 10 та частиною першою статті 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. До позовної заяви не додано та до початку розгляду справи по суті позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що спірний гараж введено в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Одночасно, суд враховує встановлені нормою статті 1 ЦПК України завдання цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, за відсутності порушення, невизнання і оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача видається неможливим й реалізація завдань цивільного судочинства, а тому є очевидним, що звернення позивача до суду із даним позовом є безпідставним і необґрунтованим. Встановлені в судовому засіданні під час розгляду справи обставини свідчать про те, що позивач навіть не вжив заходів та не вчинив жодних належних, передбачених нормативно-правовими актами дій, спрямованих на реалізацію своїх прав та інтересів щодо введення новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та необхідної державної реєстрації права власності на нього відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, яка передбачає диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на те, що ним не отримано від органів держави жодної відповіді щодо оформлення необхідної документації на перебудований гараж. Однак, позивачем не оскаржено такої бездіяльності компетентних органів. Надані позивачем на підтвердження своїх вимог письмові документи, можуть бути використані ним під час звернення до відповідних органів держави з метою введення гаражу в експлуатацію та реєстрації права власності зазначене нерухоме майно, що також вказує на передчасність звернення позивача із даною заявою до суду. Оскільки, під час розгляду справи судом не встановлено факт порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів позивача, а також, позивач не ввів перебудований обєкт нерухомості в експлуатацію та не реалізував передбачену Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» можливість зареєструвати належне йому речове право на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що підстави для визнання за ним права власності на зазначене нерухоме майно в судовому порядку відсутні. Серед іншого, слід наголосити, що суд не виконує функцій інших державних органів щодо оформлення права власності та, у даному випадку, не має повноважень для фактичної підміни правовстановлюючого документу на нерухоме майно судовим рішенням про визнання права власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є безпідставним і необґрунтованим та заявленим передчасно, а тому в його задоволенні слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed