overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб, зареєстрований 19.08.2015 у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис № 1090. В обґрунтовування своїх доводів позивач посилається на те, що з 19.08.2015 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу шлюбні відносини поступово погіршились та з січня 2016 взагалі не підтримують, спільне життя не склалося із-за розходження поглядів на сімейні обовязки, ведення спільного господарства тощо. Отже, сімя розпалася, шансів збереження не має. Позивач звернувся із заявою, якою просить розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, але про день та час слухання справи повідомлений належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю не надав, у звязку з чим суд, розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, встановлено, що сторони уклали шлюб 19.08.2015, що зареєстрований у Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис 1090. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено свідоцтвами про шлюб, про народження (а.с.3,4). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони тривалий час шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть тощо. Отже, аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки сімя позивача розпалась, підстав для примирення або поновлення сімї не встановлено, тому вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб, зареєстрований 21.10.2011 Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1003. В обґрунтовування своїх доводів позивач посилається на те, що з 21.10.2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу шлюбні відносини поступово погіршились, а на сьогоднішній час взагалі відсутні порозумінні та повага, спільне життя не склалося із-за розходження поглядів на сімейні обовязки, ведення спільного господарства, виховання дитини тощо, у звязку з чим виникають постійні конфлікти між подружжям, що негативно відображається на вихованні дитини. Отже, сімя розпалася, шансів збереження не має. Позивач звернувся із заявою, якою просить розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, але про день та час слухання справи повідомлений належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю не надав, у звязку з чим суд зі згодою позивача, розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Так, встановлено, що сторони уклали шлюб 21.10.2011, який зареєстрований Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1003. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження (а.с.5,7). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони тривалий час шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть тощо. Отже, аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки сімя позивача розпалась, підстав для примирення або поновлення сімї не встановлено, тому вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Далі, позивач просить змінити прізвище відповідача на дошлюбне, однак у цієї частині необхідно відмовити, оскільки вирішення питання про те, яким прізвищем іменуватися відповідачу після розірвання шлюбу шлюбним чи дошлюбним, є виключним правом того, хто у звязку із шлюбом змінив своє прізвище (ст.. 113 СК України).. Отже, оскільки у суду відсутня згода відповідача на зміну прізвища на дошлюбне, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позову в цієї частині. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 15.12.2007 відділом РАЦ центрального району м. Воронежу РФ, актовий запис № 1296. В обґрунтовування своїх доводів позивач посилається на те, що з 15.12.2007 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя не склалося та з травня 2012 подружжя припинили шлюбні відносини, позивач з дитиною проживає окремо від відповідача. Причиною припинення шлюбних відносин стало різні погляди на шлюб, відсутність взаєморозуміння, у звязку з чим втратили почуття любові і поваги один до одного. Шансів щодо збереження родини не існує. Представник позивача звернувся із заявою, якою просить розглянути позов без його участі, позовні вимоги підтримує, просить його задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, але про день та час слухання справи повідомлений належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи за його відсутністю не надав, у звязку з чим суд зі згодою позивача, розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, встановлено, що сторони уклали шлюб 15.12.2007, зареєстрований відділом РАЦ центрального району м. Воронеж РФ, актовий запис № 1296. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено свідоцтвом про укладання шлюбу, свідоцтвом про народження (а.с.4,5). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони з травня 2012 шлюбні відносини не підтримують, проживають окремо, спільне господарство не ведуть тощо. Отже, аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки сімя позивача розпалась, підстав для примирення або поновлення сімї не встановлено, тому вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 20.08.1993р. в Палаці одруження «Центральний» виконкому Харківської міської ради народних депутатів Харківської області, актовий запис № 1416. В обґрунтовування своїх доводів позивач посилається на те, що з 20.08.1993р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх декілька років між подружжям виникали ьа виникають постійні сварки та непорозуміння, життя сумісне життя з відповідачем не склалося на підставі різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, у звязку з чим втратили почуття любові і поваги один до одного. Позивач, її представник звернулися із заявою, якою просять розглянути позов без їх участі, позовні вимоги підтримують і просять їхо задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, але про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач 05.08.2015р. подав заяву з проханням надати строк для примирення, між тим до сьогоднішнього часу ніяких відомостей не надійшло, у звязку з чим суд зі згодою позивача, визнав доцільним слухати справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення, що не суперечить вимогам ст.. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, встановлено, що сторони уклали шлюб 20.08.1993р., зареєстрований Палацом одруження «Центральний» м. Харкова, актовий запис № 1416 (а.с.3). Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтва про народження (а.с.4,5). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Судом встановлено, що позивач протягом року неодноразово зверталася із заявами до правоохоронних органів щодо протиправної поведінки чоловіка, спричинення останнім тілесних ушкоджень тощо. Такі обставини підтверджено копіями висновків Комінтернівського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківської області від 02.10.2014р., 07.09.2015р., висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи від 25.08.2015р. Отже, аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки сімя позивача розпалась, підстав для примирення або поновлення сімї не встановлено, тому вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Витрати щодо розірвання шлюбу покласти на відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб, укладений між сторонами 21.04.1990р. В обґрунтовування своїх доводів позивач посилається на те, що з 21.04.1991р. перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Протягом останніх 10 років життя сумісне життя з відповідачем не склалося на підставі різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння, у зв'язку з чим втратили почуття любові і поваги один до одного. Позивач звернулася із заявою, якою просить розглянути позову без її участі, позов підтримує і просить його задовольнити, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, але про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач 13.01.2014р. подав заяву з проханням надати строк для примирення, між тим до сьогоднішнього часу ніяких відомостей не надійшло, у зв'язку з чим суд зі згодою позивача, визнав доцільним слухати справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення, що не суперечить вимогам ст.. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Так, встановлено, що сторони уклали шлюб 21.04.1990р., зареєстрований Палацом одруження «Орджонікідзевський» м. Харкова, актовий запис № 372 (а.с5). Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджено копіями свідоцтва про народження (а.с.4). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Оскільки сім'я позивача розпалась, підстав для примирення або поновлення сім'ї не встановлено, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Витрати щодо розірвання шлюбу покласти на відповідача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання доньки [PERSON], 2004 року народження, у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходів), щомісячно і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки за минулий час за останні три роки. В підтвердження своїх вимог позивач зазначає, що з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2004р. по 25.05.2012р., від якого [INFO] народилась донька - [PERSON], яка проживає та знаходиться на утриманні лише позивача, відповідач матеріальної допомоги на виховання та утримання доньки не надає. Оскільки у позивача недостатньо коштів на утримання неповнолітньої дитини, просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач підтвердила викладені обставини, просить позов задовольнити, стягнути з відповідача аліменти за минулий період з урахуванням його добровільної матеріальної допомоги. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, не погодився зі стягненням аліментів на минулий період, в чому просить відмовити. Суд, вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, вважає позовні вимоги таким, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с. 4). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки забов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2012р. шлюб між сторонами розірвано, неповнолітня дитина мешкає разом із матір'ю і знаходиться на її вихованні і утриманні. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з батька дитини аліментів в розмірі ? частини його заробітку (доходів) підлягають задоволенню. Далі, позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період. Відповідно до правил ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Між тим, з боку позивача не надано суду жодного доказу у підтвердження такої вимоги позову, що передбачає ч.2 ст. 191 СК України. Не містять таких доказів і матеріали справи. Більш того, з боку відповідача в обґрунтування своїх заперечень, надані суду письмові розписки позивача, чеки та інші документи, що підтверджують отримання від батька дитини грошових коштів на утримання доньки з 2012 по 2015р.р. Отже, аналізуючи вищевикладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позову щодо стягнення з відповідача аліментів за минулий час.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернулася з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням вказуючи, що згідно рішення Виконавчого комітету Соснівської районної ради № 851 від 18 грудня 2002 року «Про зміну договору найму жилого приміщення та відкриття особових рахунків по ВЖ «РЕУ-7» вона є наймачем квартири [ADDRESS], в звязку зі смертю наймача цієї квартири її батька [PERSON]. Разом з нею в квартирі зареєстровані її племінниця [PERSON], сестра [PERSON], та її мати [PERSON]. В середині 2015 року відповідачі зібрали свої особисті речі та залишили квартиру і не з'являються у ній, їх особисті речі квартирі відсутні, будь який зв'язок із квартирою вони втратили, комунальні послуги не сплачують. Вона знаходиться у важкому матеріальному становищі і не має змоги сплачувати комунальні послуги, також не має можливості оформити субсидію на комунальні послуги. Просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав, просив їх задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду клопотання про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. \~ \~ \~ \~Відповідачі в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному його розгляді, що відповідає вимогам ст. 281 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі рішення Виконавчого комітету Соснівської районної ради № 851 від 18 грудня 2002 року «Про зміну договору найму жилого приміщення та відкриття особових рахунків по ВЖ «РЕУ-7» є наймачем квартири [ADDRESS] в звязку зі смертю наймача цієї квартири, її батька [PERSON]. Відповідно довідки КП «Соснівська СУБ» ЧМР № 1099 від 14.05.2018 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані племінниця позивачки [PERSON], сестра [PERSON], та мати [PERSON]. Згідно акту\~про не\~проживання осіб\~за місцем\~реєстрації від\~17\~травня 2018\~року,\~посвідченої КП\~«Соснівська СУБ»\~ЧМР,\~встановлено,\~що [PERSON]\~та [PERSON]\~в квартирі\~[ADDRESS] не\~проживають з\~2015\~року, комунальні послуги не оплачують, ніякої участі в утриманні даного житла не приймають та ним не користуються. Внаслідок реєстрації відповідачів в квартирі позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири. З таких обставин, суд вважає, що відповідачі втратили зв»язок з житлом, так як в спірному житлі не проживають більше року, що згідно ст. 71, 72 ЖК України являється підставою для визнання їх такими, що втратили право на проживання у [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: смт. Любимівка Каховського району, вул. Рівненська, 8. Відповідач [PERSON] колишня невістка позивача, зі своїм сином відповідачем [PERSON] перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, проте не проживають в цьому будинку з січня 2016 року часу фактичного припинення сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON] За вказаних обставин позивач вважала, що відповідачі втратили право користування житлом. Перебуванням відповідачів на реєстраційному обліку у житлі [PERSON] створено їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, змушено до додаткових витрат на оплату комунальних послуг та позбавлено можливості отримати субсидію. Відзивів на позов не надходило. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Будь-яких заяв від них не надходило. Судом, згідно зі ст. 280 ЦПК України, ухвалено про заочний розгляд справи. В судовому засіданні позивач на задоволенні позову наполягала з підстав, викладених в позовній заяві. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору відчуження від 21 березня 1980 року (а.с. 5) є власником будинку, розташованого за адресою: смт. Любимівка Каховського району, вул. Рівненська, 8. 11 травня 2016 року Каховським міськрайонним судом ухвалене рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [INFO], проте за даною адресою з січня 2016 року не проживають у даному житлі. Підтверджуються вказані обставини довідкою про склад сімї (а.с. 7), актами обстеження (а.с. 8 11), показами, наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у раз відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Суд визнає доведеним факт обмеження права власності [PERSON] перебуванням відповідачів на реєстраційному обліку місця проживання за адресою житла позивача. Суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в належному позивачу будинку без поважних причин понад один рік це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Вимоги мотивовано тим, що з 12 серпня 2014 року [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: м. Каховка, вул. П.Осипенко, 47. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є членами сімї попереднього власника, перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, проте не проживають в цьому будинку з часу набуття позивачем права власності на нього. За наведених обставин позивач вважала, що відповідачі втратили право користування житлом. Відзивів на позовну заяву не надходило. Позивач в судовому засіданні на задоволенні позову наполягла, з підстав, викладених в позовній заяві В судове засідання відповідачі не зявилися, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином у встановленому порядку. Відповідачем [PERSON] подано заяву про розгляд справи за його відсутністю та визнання позову. Суд ухвалено про проведення судового розгляду за відсутності відповідачів. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить будинок розташований за адресою: м. Каховка, вул. П.Осипенко, 47, що підтверджується договором дарування (а.с. 5). [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [INFO], проте за даною адресою з серпня 2014 року не проживають. Підтверджуються вказані обставини довідкою про склад сімї (а.с. 11), актом (а.с. 7), показами, наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до ст. ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Гарантії, визначені ст. 156 ЖК України з урахуванням ст. 405 ЦК України (щодо права користування жилим приміщенням нарівні з власником будинку, збереження такого права користування житлом для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку), на відповідачів не поширюються припинення права власності особи на житло тягне за собою втрату відповідного права користування членами її сімї. Суд визнає доведеним факт обмеження права власності [PERSON] та вбачає підстави для його захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом позивача.

Outcome: approved