Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вона з відповідачем 27 жовтня 2015 року зареєструвала шлюб. Від цього шлюбу є діти син [PERSON], 27 вересня 2016 р. н. та син [PERSON], 27 вересня 2016 р. н., які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Протягом 2017 року сімейне життя між ними погіршилося, що привело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Спільне господарство не ведуть, проживають окремо, спірного майна немає. В добровільному порядку відповідач кошти на утримання дітей не надає. Вважає, що збереження сімї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна, а тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, на кожну дитину, а також стягнути з відповідача на її користь 320,00 грн. половину суми судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Судом встановлено, що сімя сторін розпалась, її зберегти неможливо, а тому шлюб між ними потрібно розірвати. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дітям. Інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей він не має. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивачки дійсно необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, для дитини відповідного віку, на кожну дитину. Крім того з відповідача мають бути стягнуті судові витрати по справі в сумі 704 гривню 80 копійок на користь держави та на користь позивачки 320,00 грн. половину суми судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду, як вона просила. На підставі викладеного та

Outcome: approved