Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернулася із зазначеним позовом, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти знаходяться на утриманні матері, батько матеріальну допомогу на утримання дітей надає у недостатньому розмірі. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітної плати (доходу) щомісячно. Позивач у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила обставини, викладені у позові. Пояснила, що відповідач купує дітям іграшки, речі, інколи продукти харчування, сплачував комунальні послуги. Надавав грошові кошти, але не в достатньому розмірі. Після пред'явлення позову гроші не надає. Просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Пояснила, що відповідач бере участь в утриманні дітей, купував одяг, іграшки, сплачує комунальні послуги, перераховував грошові кошти. В подальшому перераховувати грошові кошти припинив. [PERSON] згоден сплачувати аліменти, проте бажає, щоб позивач сплачувала комунальні послуги та дозволяла батькові бачитися з дочками безперешкодно. Третя особа у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Пояснила, що відповідач сплачує аліменти на утримання їх спільної дитини. Спочатку розмір аліментів був ? частина доходів, потім відповідач зменшив розмір до 1/8 частини, проте рішенням апеляційного суду розмір аліментів змінено до 1/6 частини. Вважає позовні вимоги [PERSON] - справедливими. Ухвалою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.09.2018 року ухвалено вважати належною третьою особою - [PERSON]. Вислухавши представників сторін та третю особу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Сторони є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO](а.с. 7, 8). Діти проживають разом з матір'ю (а.с. 9). Згідно копії трудової книжки встановлено, що позивач 04.05.2018 року звільнена за власним бажанням (а.с. 10-11). Відповідач бере участь в утриманні дітей, купуючи одяг, предмети особистої гігієни тощо. Крім того, на користь позивача здійснювалися перекази грошових коштів 29.05.2018 року в сумі 500 грн., 19.05.2018 року - 500 грн. Також відповідачем сплачувалися комунальні послуги, нараховані за адресою, де проживають позивач з дітьми (а.с. 28-32, 33-45, 46-51, 92-97, 98-110, 111-116, 127, 197-202, 203-204). Відповідач сплачує на користь третьої особи аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\6 частини всіх видів його заробітку (доходів) (а.с. 192-193, 194, 195) Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не виконує передбачений законодавством обов'язок утримувати дітей, придбання одягу не узгоджувалось з позивачкою, між сторонами не було досягнуто згоди щодо виду, розміру та порядку сплати аліментів. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з обов'язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Пунктом 17 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Із норм чинного сімейного законодавства вбачається, що в разі недосягнення згоди між батьками стосовно порядку чи розміру аліментів кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма закріплена в ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Також суд враховує положення ст.3 Конвенції про права дитини, відповідно до якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється турботі про інтереси дитини. Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров'я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. З урахуванням вищезазначеного, враховуючи, що діти проживають разом з матір'ю, відповідач позов визнав, виходячи з інтересів дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої вимоги про стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі. На підставі викладеного і

Outcome: approved