Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона разом з відповідачем - [PERSON], є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в с.Мазівка Путивльського району Сумської області. До спадкового майна входять земельні ділянки, площею 0,1600 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення особистого селянського господарства та площею 0,3700 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Посилаючись на те, що отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на частину цього майна вона не може у зв'язку з наявністю розбіжностей в цільовому призначені земельних ділянок у Державному акті на право приватної власності на землю та у витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку,позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельних ділянок в порядку спадкування за законом, а судові витрати покласти на неї. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву в якому позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності (а.с.39). Представник відповідача Мазівської сільської ради надав суду письмову заяву про визнання позову, просив справу розглянути за його відсутності (а.с.57). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в силу ч.7 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, відзиву на позов не направляв. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення у підготовчому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Підтверджується матеріалами справи те, що на підставі ст.1222 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року в с.Мазівка Путивльського району Сумської області (а.с.6,8). Відповідно до довідки Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав по [ADDRESS], разом з [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22 червня 2012 року після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу №135/2012 (а.с.9). Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 24 лютого 2017 року визнано за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності - по 1/2 частці кожному, на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с.10). Згідно з копією державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03 січня 1996 року [PERSON] є власником земельних ділянок площами 0,37 га, 0,19 га та 0,16 га, для обслуговування житлового будинку та розширення особистого підсобного господарства, що розташовані на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.17). Відповідно до витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 18.07.2018 [PERSON] є власником земельних ділянок площами 0,1600 га, кадастровий номер [NUMBER], та 0,3700 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на території Мазівської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.11-13,14-16). Листом державного нотаріуса №1344/02-14 від 13.12.2017 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 1/2 частину земельних ділянок у зв'язку з наявністю розбіжностей в цільовому призначені земельних ділянок у Державному акті на право приватної власності на землю та у витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.19). Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 6 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Оскільки право власності померлого [PERSON] на зазначені земельні ділянки підтверджується копією Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 03 січня 1996 року, але [PERSON] у зв'язку з наявністю розбіжностей в цільовому призначені земельних ділянок не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому відповідно до ст.392 ЦК України, право власності позивача підлягає захисту, що не буде суперечити закону та при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved