Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про позбавлення права користування житловим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначає, що має у власності житловий будинок № 44, який знаходиться по вул. Некрасова, в м. Гребінка Полтавської області. Вказала, що відповідач [PERSON] є її рідним братом. З 2008 року відповідач зареєстрований у будинку, який належить їй відповідно до договору дарування, але із моменту реєстрації і по сьогоднішній час у будинку не проживає, на утримання будинку коштів не дає, взагалі житлом, у якому зареєстрований, не користується. Зазначила, що у звязку із необхідністю отримання субсидії вона звернулася до суду із вказаним позовом, оскільки відповідач своїм небажанням добровільно знятися із реєстраційного обліку порушує її права як власника. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволені позовних вимог наполягали. Відповідач достовірно знав про час та місце судового розгляду справи, але до суду не зявився, письмових заяв та клопотань суду не надав. Той факт, що відповідач був повідомлений належним чином підтверджується копією оголошення, яке було опубліковано у друкованому засобі масової інформації місцевої сфери розповсюдження «Зоря Полтавщини» № № 116-117 (22646-22647) від 18 серпня 2015 року. Відповідно до вимог ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник відповідача, Гребінківського районного сектору управління державної міграційної служби України в Полтавській області у судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, проти задоволення вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи та перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку № 44, по вул. Некрасова, що в м.Гребінка Полтавської області. Дана обставина підтверджується Договором дарування від 07.10.2014 року, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності серії ЕЕВ 726693, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 470632753208 (а.с.05-06). Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], із 23 травня 2008 року зареєстрований [INFO], який розташований по вул. Некрасова, що в м.Гребінка Полтавської області(а.с.09). У позовній заяві позивач вказує на те, що майже з моменту реєстрації, а саме із червня 2008 року, відповідач у житловому будинку не проживає, свої особисті речі забрав, грошей на утримання будинку не надає. Зазначає, що у звязку із необхідністю отримання субсидії вона звернулася до суду із вказаним позовом, оскільки відповідач своїм небажанням добровільно знятися із реєстраційного обліку порушує її права як власника. Статтею 4 Конституції України та ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім'ї , інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Статтею 391 ЦК передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, частино 2 статті 405 ЦК України встановлено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; оголошення особи померлою. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved