Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №33 купівлі-продажу нерухомого майна від 05.03.1999 року в зв'язку із тим, що цей договір був посвідчений на Універсальній Товарній біржі «Нерухомість Н». На теперішній час вона не має можливості реалізувати свої права щодо відчуження нерухомого майна, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна ухиляється. Від позивача надійшло клопотання про слухання справи за його відсутністю. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 08.06.1990 року за реєстровим №2-1118, зареєстрованого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.06.1990 року за реєстровим №4956. 05 березня 1999 року на Універсальній Товарній біржі «Нерухомість Н» за №33 був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, який був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №4956 від 30.03.1999 року та видано [PERSON] реєстраційне посвідчення на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. У зв'язку із наміром відчужити квартиру позивач звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області, однак роз'ясненням приватного нотаріуса Яковлєвої Н.П. від 16.06.2017 року їй повідомлено, що вчинити нотаріальну дію неможливо, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона придбала частину житлового будинку на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 28.12.2012 року право власності за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] в цілому на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1990 р., зареєстрованого в ММБТІ 15.06.1990 р. та договору купівлі-продажу від 05.03.1999 р., зареєстрованого в ММБТІ 30.03.1999 р.. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у березні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права щодо відчуження належної їй частини житлового будинку, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»,

Outcome: approved