Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні майном, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.04.2004, виданим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 6-988, на праві приватної власності позивачу належить 1/9 частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності зареєстроване у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації». Іншим співвласником спірної квартири є [PERSON] - відповідач по справі. Спірна квартира є однокімнатною, загальна площа квартири - 34,30 кв.м, житлова площа - 16,20 кв.м. Користуватися своєю часткою квартири позивач не має змоги, оскільки відповідач чинить їй перешкоди, а саме: змінив замки на вхідних дверях, до спірної квартири її з 2007 року не пускає, чим позбавляє її можливості у користуванні часткою спірної квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності. На її вимоги надати доступ до квартири відповідач не реагує. Вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів з цього приводу, проте вказані заходи не дали результату. Посилаючись на вказані обставини позивач просить суд усунути їй перешкоди в користуванні 1/9 частиною квартири [ADDRESS] шляхом вселення та зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди в користуванні належною їй часткою квартири, речами, меблями, які залишилися у квартирі з 2007 року. Ухвалою судді від 01.10.2019 відкрито загальне позовне провадження. 04 листопада 2019 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої заперечення тим, що 05.06.2007 державним виконавцем ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві його вселено до спірної квартири. Перед його вселенням позивач сама, добровільно, зібрала свої речі та виїхала з квартири. З 2007 року вони з позивачем не спілкувалися. Зазначив, що позивачем не доведено того, що саме через його незаконні дії вона опинилася у притулку та зверталася до правоохоронних органів. Квартира є однокімнатною, у квартирі вони мешкають разом з дружиною, а відповідно до вимог законодавства не допускається заселення в одну кімнату осіб різної статі, яким виповнилося більше дев`яти років, окрім подружжя. Вказане робить неможливим їхнє спільне з позивачем проживання в однокімнатній квартирі. Позивач, як власник частки у спірній квартирі, починаючи з 2007 року жодного разу не сплатила комунальні платежі, не приймала участі у ремонті квартири. Крім того, йому відомо, що позивач у власності має садовий будинок в с. Глеваха, а тому не позбавлена іншого житла. Від позивача 12.11.2019 до суду надійшла відповідь на відзив, у якому зазначила, що у 2007 році після вселення відповідача спірну квартиру добровільно не залишала, саме відповідач позбавив її можливості користуватися квартирою, змінивши замки на вхідних дверях та викинувши її речі з помешкання, внаслідок чого з 2007 року вона змушена жити у притулку. У власності садового будинку вона не має, продала його у липні 2008 року, комунальні платежі за квартиру сплачувала упродовж 2004-2018 років. Їй відомо, що на теперішній час відповідач квартиру здає, під час останньої з ним зустрічі у листопаді 2019 року він вкотре відмовився дати їй ключі від квартири. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, просила задовольнити позовні вимоги та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.04.2004, виданим державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 6-988, 1/9 частка квартири [ADDRESS] на праві приватної власності належить позивачу [PERSON] . Право власності позивача зареєстроване у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується реєстраційним написом № 29294 від 07.05.2004. Іншим співвласником спірної квартири є [PERSON] - відповідач по справі (частка 5/18) на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.04.2004 за реєстровим номером 6-987. Згідно з довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб Оболонської РДА від 16.09.2019 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 18.02.1994 року. З наданих позивачем довідки ст. дільничного інспектора поліції Оболонського УП ГУНП в м. Києві від 21.11.2015, листів Оболонського УП ГУНП в м. Києві та прокуратури Оболонського району м. Києва вбачається, що відповідачем чиняться перешкоди у користуванні позивачем належною їй часткою квартири, з приводу чого позивач неодноразово зверталася до правоохоронних органів, якими проводилися перевірки викладених фактів. Як вбачається з довідок Центру у справах сім`ї та жінок Деснянського району м.Києва [PERSON] , [INFO] , у період 2007-2017 років проживала у притулку Центру. Згідно ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ст.150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і мають право розпоряджатись цією власністю на власний розсуд. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Згідно статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством СРСР і Української РСР. Такм чином, позивач є власником своєї частки спірної квартири, має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством, але відповідач чинить перешкоди позивачу у здійсненні нею права власності щодо користування належною їй часткою квартири. З врахуванням вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом її вселення до квартири [ADDRESS] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні майном, часткою квартири та майном, що в ній знаходиться та належить позивачу, задоволенню не підлягають, оскільки суд покликаний захищати порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, проте вказані вимоги позивача заявлені на майбутнє, тобто передчасно.

Outcome: partial