Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та в остаточній редакції просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - житловим будинком з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О. 17 березня 2004 року за реєстровим №632 їй належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS], право власності на нього зареєстроване в КП «ХРБТІ» 08 квітня 2004 року в реєстровій книзі №1 за реєстровим №75. У зазначеному будинку зареєстрований відповідач - колишній чоловік позивача [PERSON], який з лютого 2014 року не проживає у будинку, оскільки пішов із сім'ї, фактичне місце його проживання на даний час невідоме, зв'язку з ним у позивача немає, його особистих речей в будинку також немає. Таким чином позивач вважає, що відповідач втратив право користування вищевказаним будинком, оскільки не проживає у ньому тривалий час без поважних причин, не приймає ніякої участі у витратах, пов'язаних з утриманням будинку, комунальних платежах. Враховуючи те, що позивач змушена сплачувати комунальні послуги з урахуванням кількості осіб, які зареєстровані в квартирі, що ставить у скрутне матеріальне становище, а також ту обставину, що реєстрація відповідача перешкоджає їй у користуванні своєю власністю, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору дарування житлового будинку від 17 березня 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Павловою О.О. 17 березня 2004 року за реєстровим №632 [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 08 квітня 2004 року). Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS], довідки Виконавчого комітету Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області №112/02-19 від 19 лютого 2015 року та акту депутата VI скликання Покотилівської селищної ради округу №19 Старіченка М.В. від 18 лютого 2015 року, за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач по справі - [PERSON] з 19 вересня 2000 року. Однак, як вбачається із вищевказаного акту депутата, [PERSON] з лютого 2014 року не проживає у спірному будинку. У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, шлюб між якими розірваний на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 березня 2014 року. Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення суду, сторони по справі припинили шлюбні відносини у 2012 році. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт непроживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом [PERSON] та підтримує з нею дружні стосунки. Зазначає, що останній раз відповідача у вищевказаному будинку бачив в кінці 2013 року. Протягом 2014 року свідок неодноразово навідувався до позивача як сусід, однак ані відповідача, ані його речей у будинку не бачив. Свідок [PERSON], яка є також сусідкою позивача та проживає напроти неї, у судовому засіданні пояснила, що знаходиться з позивачем у дружніх стосунках, позивач у спірному будинку проживає разом з матір'ю та донькою, колишній чоловік позивача - О.М. у будинку не проживає з лютого 2014 року, коли добровільно пішов із сім'ї після розірвання шлюбу з позивачем, більше свідок його не бачила. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] тривалий час, а саме з лютого 2014 року, покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачами свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідач є членом сім'ї позивача. Згідно ст.. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved