Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 04.04.1964 її батьки [PERSON] , 1940 р.н., та [PERSON] , 1943 р.н., уклали шлюб у відділі РАГС м. Андіжан республіки Узбекистан, але свідоцтво про укладення шлюбу станом на 2017 рік не збереглося. 16.10.1967 від шлюбу [PERSON] та гр. [PERSON] в м. Андіжан республіки Узбекистан народилася донька [PERSON] (позивач), яка внаслідок укладення шлюбу 31.07.1993 з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». 12.04.1978 на підставі рішення народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 12.04.1978 року (справа № 2-668) було визнано право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] згідно укладання домашньої угоди купівлі-продажу. 16.09.1994 рішенням виконавчого комітету народних депутатів Амур-Нижньодніпровської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 478/2 було узаконено за [PERSON] літню кухню Б та сарай В по [ADDRESS] (після перейменування [ADDRESS] ), а також закріплено в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га. Позивачем зазначається, що [INFO] [PERSON] померла та на момент її смерті разом з нею за адресою: [ADDRESS] проживав її чоловік [PERSON] . За життя [PERSON] , який постій проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, хоча і вступив у спадщину, яка відкрилася після смерті його дружини [PERSON] , але не оформив право власності на себе у встановлено законом порядку. [INFO] [PERSON] помер, склавши перед цим 04.11.2016 заповіт, яким заповів [PERSON] (позивачу) усе належне йому майно. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, на момент смерті [PERSON] разом з ним за адресою: [ADDRESS] , проживала його донька [PERSON] (позивач) та у зв`язку з прийняттям спадщини і з метою оформлення права власності на успадковане домоволодіння [ADDRESS] , позивач звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з питанням оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька [PERSON] . Однак, постановою державного нотаріусу Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. від 30.01.2018 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом; згідно з постановою державного нотаріуса не доведено, що спадкове майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; відсутній правовстановлюючий документа на Ѕ частину домоволодіння на ім`я спадкодавця [PERSON] ; не надано документ, який підтверджує ступінь споріднення між померлою [PERSON] та померлим [PERSON] . На переконання позивача, її права підлягають захисту в судовому порядку, оскільки постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з чим й має звернення [PERSON] до суду із даним позовом із заявленими позовними вимогами про встановлення факту реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а також про визнання права власності на домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Учасники справи не скористалися правом брати участь у судовому засіданні; від представника позивача надійшла заява про розгляду справи у його відсутність. Процесуальні дії у справі наступні: -ухвалою суду від 22.05.2019 за клопотання учасника справи витребувано з Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори (49000, м. Дніпро, вул. Радистів, 8) спадкову справу (в завіреній копії) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] та спадкову справу (в завіреній копії) після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Як встановлено судом на підставі відповідного свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 78, 79), позивач [PERSON] народилася [INFO] у м. Андіжан Республіки Узбекистан, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , факт реєстрації шлюбу між якими 04.04.1964 підтверджується штампом у паспорті [PERSON] (а.с. 80, 80 звор.) з відміткою про реєстрацію з [PERSON] , 1947 р.н., та штампом у паспорті [PERSON] (а.с.81, 81 звор.) з відміткою про реєстрацію з [PERSON] , 1943 р.н., а також довідкою про укладення шлюбу, виданою завідуючою відділом ЗАГС міста Андіжіна І. [PERSON] (а.с.76), відповідно до якої у відділі ЗАГС міста Андіжана Андіжанської області Республіки Узбекистан 04 квітня 1964 року зареєстрований запис акту про укладення шлюбу за №238 [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто [PERSON] , по національності росіянин і [PERSON] , [INFO] , місце народження: місто [PERSON] , по національності українка. Після укладення шлюбу привласнені прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] . Рішенням народного суду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська від 12.04.1978 (справа №2-668 1978 р.) визнано домашню угоду від 10.05.1977, за якою [PERSON] придбала у громадянки [PERSON] за 2300 руб. Домоволодіння по [ADDRESS] дійсною та визнано за [PERSON] право особистої власності на вказане домоволодіння (а.с.64, 123 звор.). Право власності в цілому зареєстровано 25.04.1978 в КП «ДМБТІ» ДОР за записано в реєстрову книгу № 164 за реєстровим № 9 за [PERSON] (а.с.64 звор., 123). Рішенням виконавчого комітету народних депутатів Амур-Нижньодніпровської Ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 478/2 від 16.09.1994 було узаконено за [PERSON] літню кухню Б та сарай В по [ADDRESS] після перейменування [ADDRESS] ) та закріплено в постійне користування земельну ділянку площею 0,10 га (9). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.12) та після її смерті відкрилася спадщини на вищевказане домоволодіння. Заповіту померла [PERSON] не залишала. Спадкоємцями за законом першої черги померлої [PERSON] були чоловік [PERSON] та донька [PERSON] (позивач), місце проживання яких на день смерті [PERSON] , відповідно до даних паспортів було зареєстровано разом з нею у домоволодінні [ADDRESS] (а.с. 81,82). [INFO] помер [PERSON] що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.15). За життя [PERSON] склав заповіт від 04.11.2016, посвідчений державним нотаріусом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. за реєстровим № 5-590 (а.с.13), яким усе належне йому майно де б воно не було та з чого воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право заповів [PERSON] (позивачу). Інших спадкоємців ані за заповітом, ані за законом немає (спадкова справа №543/2017 до майна померлого [PERSON] ). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко О.В. від 30.01.2018 було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину домоволодіння, як майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] , померлій [INFO] , чоловіком якої був (документами не доведено) [PERSON] , померлий [INFO] (а.с.130, 130 звор.). Згідно з постановою державного нотаріуса Перервою О.С. не доведено, що спадкове майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; відсутній правовстановлюючий документа на Ѕ частину домоволодіння на ім`я спадкодавця [PERSON] ; не надано документ, який підтверджує ступінь споріднення між померлою [PERSON] та померлим [PERSON] . Спірні правовідносини виникли із права позивача, як спадкоємця за заповітом, на спадщину після смерті батька. Дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. До виниклих правовідносин суд застосовує Кодекс про шлюб та сім`ю України в редакції 1969 року та Цивільний кодекс України в редакції 2004 року. Як встановлено судом під час розгляду справи, спадкове майно було придбане батьками позивача під час перебування у зареєстрованому шлюбі. За ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і\~розпорядження цим\~майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (ч.2 ст.22 КпШС України). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено судом зі спадкової справи № 972/2016, заведеної 04.11.2016 після смерті [PERSON] , [INFO] позивач та її батько [PERSON] зверталися до Четвертої дніпропетровської нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину після смерті [PERSON] , та є такими, що прийняли спадщину (а.с.131, 132). Постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії спадкова справа не містить. Час відкриття спадщини\~визначається ч.\~2 ст.\~1220 ЦК України як день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом, та до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з ч. 3 статті 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час прийняття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. За ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відтак, для суду наявні підстави дійти висновку, що позивач та її батько прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, втім, [PERSON] не встиг за життя отримати свідоцтво про право на спадщину, проте, ж позивач не позбавлена права отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на свою частку спадкового майна після його смерті (аналізуючи вищевказані норми матеріального права така частка позивача складає ј частину спадкового майна, а у [PERSON] ѕ частини: Ѕ частина частка в спільній сумісні власності подружжя та ј частина в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , як спадкоємця за законом першої черги). Якщо спадкоємець\~за заповітом\~або за\~законом помер\~після відкриття\~спадщини і\~не встиг\~її прийняти,\~право на\~прийняття належної\~йому частки\~спадщини,\~крім права\~на прийняття\~обов`язкової\~частки у\~спадщині,\~переходить до\~його спадкоємців\~(спадкова\~трансмісія)\~(ч.\~1\~ст.\~1276\~ЦК України). Суд не погоджується із доводами позивача щодо необхідності визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , оскільки на момент смерті він мав право на ѕ частини спадкового майна, а щодо ј частини спадщини після смерті матері, не вбачається порушення прав позивача та, як наслідок, необхідність їх судового захисту судом не встановлено, оскільки остання зверталася у передбаченому законом порядку до компетентних органів (в даному випадку Четверта дніпровська державна нотаріальна контора) для оформлення своїх спадкових прав на вказану частку у спадковому майні та не позбавлена можливості такого звернення в подальшому для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, вбачаються підстави для часткового задоволення позову в обраний позивачем спосіб (ст. 16 ЦК), а саме в частині встановлення факту реєстрації шлюбу батьків позивача та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на ѕ частини спадкового майна.

Outcome: partial