Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася на те, що 14.06.2010р. відповідач [PERSON] позичив у неї грошові кошти в розмірі 9000 доларів США, про що написав боргову розписку, відповідно до якої зобов'язувався повернути кошти не пізніше 30.07.2011р. шляхом їх сплати поступово або повністю на протязі обумовленого строку, але не пізніше 30.07.2011р. Вона виконала свої обов'язки за договором позики, однак відповідач борг не повернув. Розмір заборгованості складає 9000 доларів США. Термін прострочення виконання зобов'язання - 870 днів. Таким чином, розмір пені з 31.07.2011р. по 16.12.2013р. складає 15660 доларів США. Тому просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 9000доларів США, що еквівалентно 71100грн., пеню в сумі 15660 доларів США, що еквівалентно 123714грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з'явився, однак подав заяву в якій позовні вимоги підтримав повністю, просив справу розглянути за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечив проти вирішення справи за відсутності відповідача, розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 14.07.2010р. укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.92), згідно якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримав позику в сумі 9000 доларів США, яку відповідач зобов'язався повернути до 30.07.2011р. Згідно розписки, [PERSON] за кожен день затримки сплати богу погодився сплатити пеню в розмірі 0,2 % від суми позики. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання - ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів того, що [PERSON] борг повернуто вчасно відповідачем суду не подано, як і не подано належних доказів, які б спростували сам факт отримання відповідачем позики у позивача та написання відповідної розписки. Відтак, враховуючи вищенаведене, та те, що відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість за договором позики в гривневому еквіваленті. Наведене узгоджується із правовими позиціями, які висловлені у правовому висновку Верховного Суду України за результатами розгляду цивільної справи (Постанова № 6-79 цс 14 від 02.07.2014р.), де вказано зокрема, що «Аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.». Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved