Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування житловими приміщеннями в квартирі [ADDRESS] (Кіровограді) наступним чином: виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,5 кв.м., виділити в користування відповідачам [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 9,7 кв.м. та спільному користуванні залишити коридор площею 7,0 кв.м., кухню площею 5,7 кв.м.,вбиральню площею 2,9 кв. м., комору площею 1,3 кв.м. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 13 березня 2006 року, виданого Кіровоградською міською радою, квартира [ADDRESS] (Кіровограді) належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON],, [PERSON], в рівних частках, а саме по 1/4 частки. 30 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб , де змінено прізвище на [PERSON]. 26 квітня 2014 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй на праві спільної часткової власності 1/4 частку квартири [ADDRESS] (Кіровограді). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 жовтня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], позивач успадкувала 1/4 частку квартири [ADDRESS] (Кіровограді). Стверджується, що враховуючи Свідоцтво про право власності на житло від 13 березня 2006 року виданого Кіровоградською міською радою та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 жовтня 2014 року виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON]В, позивачу належить 1/2 частки квартири [ADDRESS] (Кіровограді). Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] (Кіровограді), вказана квартира розташована на другому поверсі п'яти поверхового будинку, загальною площею 41,1 кв.м., житловою 24,2 кв.м. Складається з кімнати площею - 14,5 кв.м., кімнати площею - 9,7 кв.м., кухні площею - 5.6 кв.м., коридору площею - 7,0 кв.м., вбиральні площею - 2,9 кв.м., комори площею - 1,9 кв.м. На даний час не має змоги користуватися належною на праві власності 1/2 часткою спірної квартири, оскільки батько, відповідач по справі - [PERSON] унеможливлює її та її сім'ї перебування та проживання в даній квартирі постійними сварками, образами, чварами, погрозами та інше. Батько провокує сварки, виганяючи позивача та її дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] з квартири, висловлюється нецензурною лайкою в присутності дітей, повідомляє , що у них не має права на проживання в даній квартирі, а тому просить задовольнити позов повністю та стягнути сплачений судовий збір в сумі 640 грн. В судове засідання адвокат позивача надала заяву про розгляд справи у їх відсутність та повне підтримання позову ( а.с. 57). До судового засідання від представника відповідача [PERSON] та від [PERSON] надано відзиви на позовну заяву . Зазначено, що не заперечували щодо вільного здійснення [PERSON] свого права спільної часткової власності на 1/2 частину квартири, в якій позивач. довгий час проживала після чого переїхала проживати до іншої квартири разом з дітьми та чоловіком. Стверджується , що ніякого спору не існує, заперечення будь-яких фактів, чи перешкоджань щодо прав [PERSON] в користуванні квартирою не було. Ззаначено, що позивач не обгрунтувала доцільність встановлення порядку користування квартирою № 8, в будинку 27, по проспекту Університетській в м. Кропивницький між співвласниками. Позивач не вказала в позовній заяві, що у даній квартирі також проживає матір її батька та її рідна бабця [PERSON], [INFO], яку забрали до себе з м. Вознесенська та доглядають. Зазначено, що приміщення, які просить виділити позивач їй та відповідачам в користування, не відповідають їхнім ідеальним часткам у спільній власності, а тому просять відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив містить посилання на ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 355,356,364 ЦК України . Судом встановлено , що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках по 1/4 частки квартири №8 в будинку 27 по п. Університетський в м. Кропивницькому, згідно свідоцтва про право власності на житло від 13.03.2006 року, виданого Кіровоградською міською радою ( а. с. 5-6) . 30 вересня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, де змінено прізвище на [PERSON] (а. с. 7) . 26 квітня 2014 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй на праві спільної часткової власності 1/4 частку квартири [ADDRESS] (Кіровограді). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 жовтня 2014 року, виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], позивач успадкувала 1/4 частку квартири [ADDRESS] (Кіровограді) (а. с. 8). Враховуючи Свідоцтво про право власності на житло від 13 березня 2006 року виданого Кіровоградською міською радою та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 жовтня 2014 року виданого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON]В, позивачу належить 1/2 частки квартири [ADDRESS] (Кіровограді). Згідно технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] (Кіровограді), вказана квартира розташована на другому поверсі п'яти поверхового будинку, загальною площею 41,1 кв.м., житловою 24,2 кв.м. Складається з кімнати площею - 14,5 кв.м., кімнати площею - 9,7 кв.м., кухні площею - 5.6 кв.м., коридору площею - 7,0 кв.м., вбиральні площею - 2,9 кв.м., комори площею - 1,9 кв.м. Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно-позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема можуть бути припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов'язку, або іншим способом. Відповідно до вимог ст. 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 41 Конституції України кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Частина 3 статті 9 ЖК України передбачає, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 3 статті 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст. 358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до роз»яснення Пунктом 14 Постанови Пленуму ВС України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки суду не надано жодних доказів , що відповідачами вчиняються перешкоди позивачу у розпорядженні належним майном. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Поняття доказів визначено ст. 76 ЦПК України. Статею 81 ЦПК України визначено саме обов»язок сторін щодо доказування і подання доказів. В розумінні ст. 80 ЦПК України саме суд вирішує питання про достатність доказів для встановлення обставин , що мають значення для справи. Матеріали , що надані до суду з позовом містять лише копії правоустановчих документів та підтверджуючих родинні відносини, за таких обставин у суду відсутні підстави та докази на підтвердження вчинення відповідачами перешкод у користуванні власністю, а тому позов є необґрунтованим та безпідставним і не підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесенні сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed