Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON], про стягнення з останньої заборгованості за договором позики в сумі 158 400 гривень та 26 400 доларів США, а також три проценти річних від простроченої суми та судових витрат в розмірі 3 441 гривня. Позивач мотивує свої вимоги тим що 07.08.2012 року [PERSON] отримала від [PERSON], позику у розмірі 158 400 гривень та 26 400 доларів США. На підтвердження укладеного договору позики, відповідач [PERSON] 07.08.2012 року написала власноруч та передала позивачу розписку про отримання грошей у сумі 158 400 гривень та 26 400 доларів США із умовою, що вона поверне борг за першою ж вимогою. Однак, не зважаючи на багато численні усні перемови та письмові вимоги повернути позикодавцеві запозичені грошові кошти, [PERSON] жодним чином на них не реагувала та намагалася усіляким чином уникати зустрічей з позивачем. У зв'язку з цим позивачем відповідно до умов договору позики щодо повернення грошових коштів за першою вимогою було направлено письмову вимогу про повернення грошових коштів в строк до 17.06.2013 року. Підтвердження відправлення вимоги додані до позовної заяви. Однак, не зважаючи на письмову вимогу, [PERSON] грошові кошти у визначений строк позивачу також повернуті не були. З огляду на наведене позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь 158 400 гривень, 26 400 доларів США, суму заборгованості. Заочним рішенням Котовського міськрайонного суду від 02.10.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики в сумі 158 400 гривень та 26 400 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 02.10.2013 року складає 211 015 гривень 20 копійок, а всього на загальну суму 369 415 гривень 20 копійок, 3% річних у сумі 12721 гривня 02 копійки та судові витрати за сплачений судовий збір у сумі 3 441 гривень. Ухвалою Котовського міськрайонного суду від 27.03.2014 року, заочне рішення суду від 02.10.2013 року скасовано, справа призначена до розгляду у загальному порядку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала, відповідно до ст. 27 та ч.2 ст. 158 ЦПК України, заяву про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засіданні не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про щол свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи. На виконання вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, відповідачу надсилалися судові повістки за адресою його місця мешкання. Згідно відмітки у поштовому повідомленні відповідач [PERSON] не отримала судову повістку про виклик до суду за закінченням терміну зберігання листа. Відповідно до ст.74 ЦПК України, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає неявку відповідача у судове засідання неповажною, оскільки суд належним чином сповістив відповідача про явку до суду. Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного з доказів, а також їх достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Зі змісту ст.11 ЦПК України слідує, що суд розглядає цивільні справи, в межах заявлених особами вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Ст. 64 ч.1 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового, або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] 07.08.2012 року, отримала від [PERSON], позику у розмірі 158 400 гривень та 26 400 доларів США, про що свідчить розписка від імені [PERSON]. Згідно вказаної розписки відповідач [PERSON]. зобов'язалася повернути у строк та на умовах, передбачених розпискою суму боргу. Строк виконання зобов'язання був встановлений до першої вимоги. Згідно письмової вимоги від 13.06.2013 року позивач [PERSON] звернулася до [PERSON] із вимогою про повернення суми боргу. Направлення боржнику письмової вимоги підтверджується фіскальним чеком «Укршошти» та поштовим повідомленням, згідно якого боржник [PERSON] отримала письмову вимогу про повернення суми боргу 15.06.2013 року. Але боржник [PERSON] жодним чином не відреагувала на письмову вимогу про повернення грошових коштів. Відповідно до положень ч.1 ст. 1049 ЦК України 13.06.2013 року позивачем направлена вимога про повернення боргу на адресу відповідач, яка залишена без задоволення. Відповідач до теперішнього часу суму боргу не повернула, тобто зобов'язання за договором позики не виконала. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст.524 ЦК України передбачає, що зобов'язання мають бути виражені у грошовій одиниці України - гривні. Сторони також можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Ст.533 ЦК України встановлює, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно офіційного курсу валю встановленого Національним банком України станом на 18.11.2014 року 100 доларів США коштують 1526 гривень 02 копійки. Так заборгованість [PERSON], перед [PERSON] у сумі 26 400 доларів США у гривневому еквіваленті становить 26400х15,26=402 864 гривні. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відсутність розписки про повернення боргу в строк, та наявність у позивача оригіналу розписки про отримання грошей без помітки на ній про повернення боргу - є безспірним підтвердженням того, що відповідачка до сьогоднішнього дня не повернула позивачу грошей. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved