Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала у заяві про розгляд справи без її участі, та вимоги мотивує тим, що 30.11.2018року наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №10009/ВК\~від 30.11.2018року [PERSON]було звільнено з роботи за власним бажанням, у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом. Тому позивач просить стягнути з відповідача на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 14.01.2019року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] до 30.11.2018року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-13). Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №10009/ВК від 30.11.2018року [PERSON]було звільнено з роботи за власним бажанням, у звязку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.13). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 30.11.2018року становила 46741 грн. 68 коп., що підтверджується розрахунковим листком Товариства за листопад2018 року (а.с.14), сума заборгованості не була виплачена до цього часу. З повідомлення ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про розміри оплати праці працівника вбачається, що сума вихідної допомоги, нарахованої до виплати [PERSON], становить 9890\~грн.\~50коп. (код «185» в розрахунковому листі). Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обовязок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків), в тому числі суму нарахованої вихідної допомоги (без вирахування податків), разом в розмірі 46741\~грн.\~68коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковими для судів. Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується у випадках, крім іншого, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи з середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п. 2 Розділу 3 вказаного Порядку, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається\~з Індивідуальних\~відомостей Пенсійного\~фонду України\~про застраховану\~особу,\~розмір заробітку [PERSON], з якого сплачено єдиний внесок ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», становить: за вересень 2018\~року 1279,20 грн., за жовтень 2018 року 5099,90 грн., що в сумі складає 6379,10грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата [PERSON], становить 151 грн. 88 коп. (6379,10 грн. : 42 роб.дн. = 151,88грн.). Згідно наказу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» від 21.03.2014 р. №75 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» в Товаристві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділок, вівторок, середа. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була звільнена 30.11.2018 року, а розрахунок з нею не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 5163\~грн.\~92\~коп.за період з 30.11.2018р. по 20.02.2019р., що складає 34робочих дні (враховуючи триденний робочий тиждень), при середньоденній заробітній платі позивача 151,88грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо позовних вимог в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, в постанові [PERSON] Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з наданих позивачем доказів, 27.12.2018 року між [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено Угоду про надання правової допомоги, відповідно до п. 5.1 якої за надання правової допомоги клієнт зобовязується виплатити адвокату гонорар у розмірі 3000,00 грн., предоплата здійснюється у розмірі 50% вартості наданих послуг (а.с.15-16). На виконання умов Договору [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] грошові кошти в розмірі 1500 грн. 00 коп., що підтверджується квитанцією про оплату правової допомоги №8 від 27.12.2018 року та Актом прийому-передачі послуг (а.с.17-18). Згідно орієнтовного розрахунку участі в судових засіданнях адвоката [PERSON], примірна вартість участі адвоката в суді першої інстанції 1500,00 грн. (а.с.19). Пунктом 2 частини 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на зазначені вище обставини, враховуючи типовість та невелику складність цивільної справи про стягнення невиплаченої заробітної плати, спрощений порядок її розгляду без участі сторін, законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд критично сприймає наданий позивачем розрахунок визначення вартості юридичних послуг та вважає його неспівмірним зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, зокрема, в частині складання проекту позовної заяви. Тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 500 грн. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн., оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial