Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що на підставі договорів дарування від 13.11.2002 року та від 13.08.2017 року, їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат житловою площею 37,3 кв.м. В даній квартирі зареєстровані та постійно проживають позивач та її діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Крім них у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO]. [PERSON] зазначила, що вона прописала у квартирі відповідача у 2006 році, однак в даній квартирі він ніколи не проживав, а його реєстрація була формальною, оскільки брат просив її про це. Ні на той час, ні в даний момент адреси фактичного проживання відповідача позивачу не відомо та не має жодного зв'язку з ним. [PERSON] ніколи не виконував обов'язків члена сім'ї, які пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та оплатою комунальних послуг. Всі ці послуги, в тому числі і за відповідача, оплачувала позивач, а майна яке б належало йому у квартирі не було і немає, що можуть підтвердити свідки. На підставі наведеного просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщеням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з мотивів, викладених в заяві, просила такий задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до копії договорів дарування квартири від 13.11.2002 року та від 30.08.2017 року (а.с.7,8,9), позивачу [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно копії технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], вона складається з 3-х кімнат житловою площею 37,3 кв.м., загальною площею 62,1 кв.м. (а.с.10). Відповідно до копії будинкової книги, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4-6). Реєстрація [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується копією паспорту (а.с.12), та відомостями з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління ДМС України в Івано-Франківській області від 29.11.2017 року (ас.20). Як вбачається із заяви [PERSON], зареєстрованого за адресою: [INFO], та [PERSON], зареєстрованої за адресою: [INFO], засвідченої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», заявники, стверджують, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO] з 2007 року (а.с.24), що також підтверджується і довідкою №349 від 10.01.2018 року про не проживання, виданною Головою правління ОСББ «Китайська стіна 54» [PERSON]Я.(а.с.23). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], який понад рік не проживає за вказаною адресою. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власниками та відповідачем не було. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 443 в будинку № 54 по вул. Гната Хоткевича в м. Івано-Франківськ. На підставі викладеного,

Outcome: approved