Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення заборгованості по виплаті аліментів, посилаючись на те, що відповідач з серпня 1995 року не сплачує аліменти, внаслідок чого утворилася заборгованість. Крім цього, зазначає, що їхня з відповідачем донька [PERSON] на даний час є повнолітньою, навчається на денній формі навчання, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги, якої відповідач не надає, тому просить стягнути в її користь аліменти до закінчення навчання доньки та додаткові витрати на її утримання. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та долученим до матеріалів справи оголошенням в газеті «Високий Замок» від 3-5 квітня 2015 року, де міститься оголошення про виклик відповідача в судове засідання. Заперечень на позовну заяву відповідачем суду подано не було. На підставі ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає, що слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 жовтня 1990 року. Від шлюбу мають повнолітнього доньку [PERSON], [INFO] /а.с.7/. Відповідно до постанови Франківського районного суду м. Львова від 13.12.1993 року відповідач зобовязаний виплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття /а.с.8/. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач вказує, що відповідач з серпня 1995 року сплату аліменти припинив, тому на момент досягнення дитиною повноліття наявна заборгованість по сплаті аліментів. Однак, всупереч вимог ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність такої заборгованості, та її розмір, тому вимога про стягнення заборгованості по виплаті аліментів необґрунтованою, отже, задоволенню не підлягає. У відповідності до ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Оскільки позивачем не доведено наявності заборгованості відповідача по сплаті аліментів та її розміру, вимога про стягнення неустойки не може бути судом задоволена. Як вбачається з договору про підготовку фахівців з вищою освітою за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр та довідки №476 від 24 вересня 2013 року, повнолітня донька [PERSON], навчається на денній формі навчання факультету іноземних мов Львівського національного університету ім. І. Франка /а.с.13-14/. Відповідно до ч.1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.. Відповідно до ч.3 ст. 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку, доходу платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Суд погоджується із доводами позивача, що її доходи недостатні для утримання повнолітньої дитини, а відповідач може надавати матеріальну допомогу, тому, з врахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Сімейного кодексу України, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? частки від доходів на утримання повнолітньої [PERSON], яка продовжує навчання є підставною, та підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення додаткових витрат на навчання, то суд відмовляючи в задоволенні позову в цій частині виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Глава 16 СК України регулює правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх доньки та сина. А саме, статтею 201 СК України врегульовано застосування норм цього Кодексу до відносин щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина: до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тобто Сімейним Кодексом України чітко передбаченні статті, що застосовуються до правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх доньки та сина, стаття 185 СК України (щодо додаткових витрат на дитину, які просить стягнути позивач) в даному переліку не значиться. Отже, [PERSON] є повнолітньою та за законом має право на отримання від батька лише аліментів, а право на отримання від батьків додаткових витрат Сімейним Кодексом України не встановлено. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року по справі 6-186ц14.

Outcome: partial