Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

Позивач звертається до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом про припинення права спільної часткової власності на квартиру, виплату компенсації, визначення права власності обґрунтувавши позовну заяву наступним: сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачу належить 7/12 часток цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запрізького міського нотаірального округу Лучко Н.Г., 1/4 частина квартири - на підставі договору дарування від 19 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б., всього мені належть 5/6 частин квартири. Відповідач є власником 1/6 частини цієї квартири на підставі договору дарування від 19 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запрізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б. Квартира є трикімнатною, житловою площею 43,7 кв.м., загальною площею 69,93 кв.м., тобто відповідачу на його частку необхідно виділити 43,7:6= 7,28 кв.м. жилої площі, але такої кімнати у квартирі немає, найменша з кімнат має площу 10,9 кв.м. Позивач зареєстрована та проживає у належній їм спірній квартирі з 2008 року, у повному обсязі сплачує комунальні послуги та технічне обслуговування квартири, виконує поточні та капітальній ремонти. Відповідач має інше місце проживання, квартирою не користується, не приймає ніякої участі в її утриманні, не сплачує комунальні послуги та технічне обслуговування. У зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом. Позивач наполягала на задоволенні позовної заяви з підстав викладених у ній та надала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідач незаперечував на задоволенні позовної заяви з підстав викладених у ній та надав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Позивачу належить 7/12 часток цієї квартири на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запрізького міського нотаірального округу Лучко Н.Г., 1/4 частина квартири - на підставі договору дарування від 19 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б., всього мені належть 5/6 частин квартири. Відповідач є власником 1/6 частини цієї квартири на підставі договору дарування від 19 серпня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Запрізького міського нотаріального округу Ніколаєвською Л.Б. Квартира є трикімнатною, житловою площею 43,7 кв.м., загальною площею 69,93 кв.м., тобто відповідачу на його частку необхідно виділити 43,7:6= 7,28 кв.м. жилої площі, але такої кімнати у квартирі немає, найменша з кімнат має площу 10,9 кв.м. Позивач зареєстрована та проживає у належній їм спірній квартирі з 2008 року, у повному обсязі сплачує комунальні послуги та технічне обслуговування квартири, виконує поточні та капітальній ремонти. Відповідач має інше місце проживання, квартирою не користується, не приймає ніякої участі в її утриманні, не сплачує комунальні послуги та технічне обслуговування. Правом власності, відповідно до ст.316 ЦК, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.319 ЦК влласник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 321 ЦК закріплено принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 2. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 322 ЦК тягар утримання майна лежить на власникові, який зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст..ст.357 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Статтею 361 ЦК передбачено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Суд постановляє рішення про припинення Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Право особи на частку у спільному майні, що передбачено ст.365 ЦК, може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1)частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2)річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4)таке припинення не завдасть істотної шкоди права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Приймаючи до уваги, що частка відповідача є незначною, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у правах за позовами про захист права приватної власності, при визначенні грошової компенсації, суд повинен виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7 (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку/квартирі, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку/квартири з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. При неможливості виділу частки в натурі власнику, що виділяється, присуджується грошова компенсація. Вказане вище положення Постанови Пленуму Верховного суду України було прийняте з метою врегулювання ряду спорів, ще до того як набув чинності 1 січня 2005 року Цивільний Кодекс України, яким затверджено норму ч. 1 ст. 365 ЦК України, яка передбачає припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, саме за тих умов, які зазначені в зазначеній вище Постанові Пленуму Верховного суду України, тобто яка на сьогоднішній день знайшла своє законодавче затвердження та врегулювання цього роду суспільно-правових відносин між співвласниками з приводу припинення права спільної часткової власності за умов, що чітко передбачені ч.1 ст. 365 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з чим 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову позивачем підлягають поверненню.

Outcome: approved