Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який був зареєстрований 19.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дубенського міськрайонного управління юстиції в Рівненській області, актовий запис № 219. Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON],[INFO], який проживає разом з нею, а син [PERSON], [INFO] помер 23.05.2015 року. У позовній заяві позивач посилається на те, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач протягом останніх трьох місяців залишив її з сином та поїхав проживати до своїх батьків в Рівненську область. З того часу не цікавиться сімєю, ні станом здоровя дитини, не надає коштів на утримання сімї. Чоловік не поважає її як дружину, вони фактично припинили спілкуватися, не ведуть спільного господарства, у них різні погляди на життя і різне коло спілкування. За таких обставин позивач вважає, що їх шлюб існує формально і подальше збереження сімї неможливе та суперечить їх інтересам. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій зазначила, що позов підтримує та просить задовольнити. Просить суд слухати дану справу у її відсутності, сина [PERSON], [INFO] залишити проживати біля неї, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Панас» та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Передбачених ч.1 ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред'явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19.08.2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції в Рівненській області, актовий запис № 219, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 097710 від 19.08.2014 року.(а.с.3) Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], що стверджено копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 250827 (а.с.6). Син [PERSON], [INFO] помер 23.05.2015 року, що стверджено копією свідоцтва про смерть серії І-НМ №209757. (а.с.7,8) Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Згідно ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3. ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду . Судом встановлено, що відповідач та позивач шлюбних відносин не підтримують, примирення між ними не можливе. Шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам позивача у звязку з чим даний шлюб слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою сторін, місце проживання дитини, яка досягла 10 років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання сина визначити її місце проживання та зважаючи, що син сторін і так проживає з матірю, що не спростовується відповідачем, суд, вважає, що місцем проживання сина [PERSON], [INFO], слід визначити місце проживання його матері. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити за позивачкою прізвище «Панас» . Оскільки, на проживанні позивачки малолітній син то з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір при подачі позовної заяви до суду. Враховуючи вище зазначене, суд приходить до переконання, що даний позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 110,112,113,160 СК України,

Outcome: approved