Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Позов мотивує тим, що з відповідачем з 27 жовтня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі, хоча проживають окремо. В шлюбі в сторін у справі народились діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що має на утриманні ще одну дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач погодився сплачувати аліменти в розмірі 1 000 гривень на кожну дитину, що є недостатнім для нормального забезпечення життєдіяльності дітей. Як на підставу позову посилається на положення ст.ст. 180-182, 191 СК України. Позов надійшов до суду 3 червня 2020 року. Ухвалою суду від 17 серпня 2020 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку в судове засідання. 15 вересня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, відповідно до якого позов визнає частково та готовий сплачувати аліменти в розмірі 1 000 гривень на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів просив врахувати його матеріальне становище та факт надання допомоги матері, яка є інвалідом другої групи. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просили його задовольнити. Відповідач позов в судовому засіданні визнав частково, пояснення надав аналогічні викладеним у відзиві, просив стягувати з нього аліменти в розмірі 1 000 гривень на кожну дитину. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27 жовтня 2012 року вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 4 грудня 2012 року та серії [NUMBER] від 21 квітня 2017 року вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач не заперечив факту проживання дітей разом з позивачем. З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДФС України про суми виплачених доходів вбачається, що дохід позивача за період часу третій квартал 2019 року - другий квартал 2020 року становив 530 164,35 гривень; дохід відповідача за вказаний період становив 77 013,81 гривень. З наданої відповідачем довідки про доходи від 4 вересня 2020 року вбачається, що його дохід за вересень 2019 року - серпень 2020 року становив 82 084,03 гривень. З інформаційних довідок від 23 вересня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів майна щодо суб`єкта номер 225129380 та 225129912 вбачається, що нерухомого майна на території України за сторонами у справі не зареєстровано. З листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України від 18 серпня 2020 року вбачається, що позивач за останні два роки неодноразово здійснювали виїзди за межі території України, відповідач виїздів за межі території України не здійснював. Отже, оцінивши в сукупності представлені у справі докази, суд дійшов висновку що вимоги позивача щодо стягнення аліментів є підставними, оскільки діти проживають разом з позивачем, відповідач проживає окремо, що останнім не заперечувалось в судовому засіданні, відповідач має постійний дохід, беручи до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідного віку у 2020 році, а також доходи сторін у справі та відсутність у відповідача на утриманні інших дітей, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, а саме про стягнення аліментів в розмірі 1 500 гривень та 1 200 гривень щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому, судом не беруться до уваги доводи відповідача про необхідність надання матеріальної допомоги матері, оскільки не представлено достатніх доказів в підтвердження факту необхідності матері в додатковому матеріальному забезпеченні. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави судові витрати в розмірі 840,8 гривень судового збору. Крім того, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід попустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial