Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що їхнє із відповідачем сімейне життя не склалося, поміж ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги, припинили подружні стосунки та з вересня 2013 року проживають окремо. Причиною розпаду сім'ї стала подружня невірність. Сторони в судове засідання не з'явилися, завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Позивач надала заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати. Відповідно до заяви [PERSON] він не заперечує проти розірвання шлюбу. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 09 лютого 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 72, від якого в сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки сторони припинили у вересні 2013 року, з причини того, що вони втратили взаєморозуміння, почуття любові та поваги, подружні зради. Сторони спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, що також не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у зв'язку з чим примирення поміж ними неможливе. Спір про поділ майна між сторонами вирішуватиметься окремо від питання про розярвання шлюбу. Між сторонами досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати із матір'ю. Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім'ї неможливо, їхній шлюб існує формально. Вимоги про зміну прізвищ сторонами не заявлено. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved