Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом, уточнивши його, в якому просить визначити за позивачем [PERSON] право власності на 2/5 частин квартири [ADDRESS], а за відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частин відповідно. Свій позов мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 02.10.1996 року, власниками вказаної вище квартири на праві спільної сумісної власності є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Крім того, позивач володіє на праві власності 1/5 частин даної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.10.2006 року, що належала померлому [PERSON] Так, у зв'язку із відсутністю визначених часток у спільній сумісні власності між сторонами, позивач позбавлена можливості в повній мірі розпоряджатися належним їй майном, а відтак за захистом своїх інтересів звернулась до суду. У судовому засіданні позивач уточнений позов підтримала, пояснення надала суду аналогічним викладеним у позові та просить такий задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] уточнений позов підтримав та просить визначити за позивачем 2/5 частин квартири [ADDRESS], а за відповідачами по 1/5 частин відповідно. Відповідач [PERSON], [PERSON] та треті особи в судове засідання не з'явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення позивача та відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №209417 від 02.10.1996 року (реєстровий №20893). Разом з тим, спадкоємцем майна померлого [PERSON], а саме 1/5 частки квартири [ADDRESS], є його мати [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину від 31.10.2006 року (зареєстровано в реєстрі за №2500) та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №13045440 від 25.12.2006 року. Так, згідно із положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Між тим, ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно із змістом ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У відповідності вимог до ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно із змістом ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільною сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Жодної домовленості між співвласниками щодо визначення розміру часток у спільній квартирі в іншому розмірі не має. Визначення розміру часток жодним чином не порушує права відповідача Пленум Верховного суду України у п. 12 своєї постанови N 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що за загальними правилами ч.2 ст.372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того, згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що частки співвласників спірної квартири не визначені, суд вважає, що позов слід задоволити та визначити, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності у квартирі [ADDRESS] становить 2/5 частки, а відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частки відповідно. З наведених міркувань та

Outcome: approved