overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають спільну дитину. Однак, їх спільне життя виявилось невдалим через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини і обов'язки по веденню спільного господарства і вихованню дитини. Зазначила, що шлюбні відносини між ними припинені з березня 2015 року. Вважає, що сім'я розпалась. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 01 лютого 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 27 (а.с. 3). За час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам її дітей, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають трьох неповнолітніх дітей. Зазначила, що вони мають різні погляди на життя і сімю; втратили почуття любові і поваги один до одного. Зазначила, що шлюб фактично розпався. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснила, що вже два роки вони спільно не проживають. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечив щодо розірвання шлюбу. Підтвердив зазначену позивачем обставину щодо їх не проживання разом. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 18 лютого 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис за № 49, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 129818 від 18 лютого 2012 року (а.с. 3). Сторони є батьками дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 210927 від 03 липня 2012 року, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 269409 від 15 травня 2014 року і [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 290233 від 13 травня 2015 року (а.с. 5, 6, 7). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають трьох спільних дітей. Однак, їх спільне життя виявилось невдалим через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини і духовні цінності. Зазначила, що шлюбні відносини між ними припинені, з липня 2015 року вони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб розпався; на примирення не згодна. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 18 листопада 1994 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в Центральному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів в м. Києві, актовий запис № 2549 (а.с. 6). За час шлюбу у сторін народились діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8, 9). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають трьох спільних дітей. Однак, їх спільне життя виявилось невдалим через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини і духовні цінності. Зазначила, що шлюбні відносини між ними припинені, з липня 2015 року вони спільно не проживають та спільного господарства не ведуть. Вважає, що шлюб розпався. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо вимог позову, але після спливу наданого судом строку для можливого примирення, змінив свою думку і погодився на розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 18 листопада 1994 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в Центральному міжрайонному управлінні реєстрації шлюбів в м. Києві, актовий запис № 2549 (а.с. 6). За час шлюбу у сторін народились діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8, 9). За клопотанням позивача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що позивач зазначила в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Позивач бажає розірвати шлюб. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При вирішенні справи суд враховує, що позивач, яка бажає розірвати шлюб, не може бути примушена до збереження шлюбних відносин із відповідачем, а наданий сторонам строк для можливого примирення, примиренням сторін не закінчився. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, із з'ясованих під час розгляду справи обставин взаємин подружжя та з наданих в судовому засіданні пояснень позивачки встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер і вона бажає його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; неповнолітніх дітей вони не мають. Однак, за час спільного подружнього життя виявилось, що вони мають різні характери, різні погляди на життя і сім'ю. Зазначила, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, внаслідок чого вважає подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливим. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні не заперечив щодо вимог позову і погодився на розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 13 серпня 1986 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в в Кодаківській сільській раді Васильківського району Київської області, актовий запис за № 7 (а.с. 3). Неповнолітніх дітей у сторін немає. Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та пояснень позивача встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; спільних дітей вони не мають, але вона має на утриманні двох малолітніх дітей. Зазначила, що вони мають різні погляди на життя і сім'ю; втратили почуття любові і поваги один до одного. Зазначила, що шлюб фактично розпався та носить формальний характер. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву у якій не заперечив щодо розірвання шлюбу та просив розглянути справу у його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 25 липня 2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1103, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 25 липня 2015 року (а.с. 3). Спільних дітей у сторін немає. Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень позивача встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Спільних дітей вони не мають. Зазначила, що вже дев'ять місяців до подання позову вони спільно не проживають, оскільки подружні відносини між ними погіршилися. Вони втратили почуття поваги і любові один до одного; мають з відповідачем різні погляди на спільне сімейне життя. Сторони в судове засідання не прибули. В заяві суду позивач підтримала свої вимоги та просила розглянути справу у її відсутність. Враховуючи, що відповідач, який належним чином був повідомлений, двічі не з'явивсь в судове засідання та від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, на підставі частини 4 статті 169 та статті 224 ЦПК України, суд вирішив справу на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалив заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в повному обсязі, суд встановив наступні обставини. 21 серпня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис за № 203 (а.с. 4). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що сторони спільно не проживають та шлюбні відносини між ними фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; спільних дітей вони не мають. Зазначила, що вони мають різні характери, погляди на життя і сім'ю; постійно виникають сварки і вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Зазначила, що протягом року вони спільно не проживають, а шлюб фактично розпався та носить формальний характер. Позивач в судове засідання не прибула, надала заяву у якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечив щодо розірвання шлюбу. Пояснив, що зазначені позивачем обставини їх не проживання спільно відповідають дійсності. Вислухавши пояснення відповідача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 22 вересня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 16, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22 вересня 2012 року (а.с. 4). Спільних дітей у сторін немає. Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень відповідача встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved