Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів посилаючись на те, що відповідач є її батьком. Після розірвання шлюбу між її батьками, вона залишилася жити з мамою, а батько виплачував аліменти на її утримання до її повноліття. 02.04.2016 року виплата аліментів припинилася у зв'язку з досягненням нею повноліття, однак вона продовжує навчання на денній формі навчання у вищому приватному закладі - Київському університеті культури на платній основі. Самостійно заробити кошти для оплати навчання не в змозі. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, тому позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 30 % від всіх видів доходів відповідача, щомісячно на період її навчання. В судове засідання позивач не з'явилася, просила справу провести без її участі. В судове засідання відповідач не з'явився, надав через канцелярію суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнає, справу просить слухати в його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідач - [PERSON] є батьком позивача [PERSON]. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] видане Відділом РАГС Фастівського міськвиконкому Київської області від 22.04.1998 року серії [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] є її батьком. Відповідно до довідки № 452 від 31.10.2016 року, виданої Київським університетом культури, [PERSON] дійсно є студентом ІІ курсу, групи ТБА-35, денної форми навчання на контрактній основі, Київського університету культури, IV рівня акредитації. Термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частинами першою та третьою статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно роз'яснень, наведених в п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Задовольняючи позов, суд виходить з того, що відповідач, зобов'язань по аліментах на утримання інших дітей не має, позов визнав в повному обсязі. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved