Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: управління - служба у справах дітей Соборної районної у м. Дніпропетровську ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. З урахуванням уточнень, позивач в обґрунтування позову посилається на те, що з 23 січня 1999 року по 11 листопада 2009 року сторони перебували у шлюбі, від якого [INFO] у них народився син - [PERSON]. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, з дитиною не спілкується, участі у житті дитини не приймає. Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та місце реєстрації № 20307 від 18 липня 2016 року, виданою Єдиним абонентським відділом Соборного району КП «Міські комунальні платежі». Позивач самостійно несе усі витрати по утриманню сина, при цьому неодноразово зверталася до відповідача в усній формі з проханням прийняти участь в утриманні їх спільного сина, проте звернення позивача залишено відповідачем без уваги. Позивач має намір забезпечити синові проходження курсів, а в подальшому надати повноцінне навчання в Чеській Республіці задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення його розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Курси будуть проходити у Чеській Республіці (м. Прага) у період з 25 жовтня 2016 року по 01 листопада 2016 року (ознайомча поїздка), з 02 січня 2017 року по 10 січня 2017 року та у період з 11 вересня 2017 року по 31серпня 2018 року, про що свідчать підтвердження з Освітнього центру «ASSOCIATION» та укладений між позивачем та Освітнім центром «ASSOCIATION» договір про надання послуг. Курси, які відбудуться у період з 11 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року вже оплачено, що підтверджується рахунком - фактурою № JK220/2016. Проте, у зв'язку з тим, що [PERSON] [INFO] виповниться 18 років, то дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон за межі України та супроводу батька необхідне лише з 11 листопада 2017 року по [INFO]. Позивач неодноразово зверталась в усній формі, а також з допомогою електронної пошти до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина [PERSON], [INFO]. Проте відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Позивач вважає, що така позиція відповідача і батька неповнолітнього [PERSON], шкодить його інтересам та не сприяє його всебічному та гармонійному розвитку. Представником позивача надано до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон до Чеської Республіки у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька на період з 25 жовтня 2016 року по 01 листопада 2016 року без розгляду. Ухвалою суду від 07 листопада 2016 року заяву представника позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду було задоволено. Позовні вимоги в іншій частині представник позивача підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Крім того, судом було зроблено оголошення у друкованому виданні (а.с. 35, 48), проте відповідач повторно не з'явився у судове засідання. Представник третьої особи надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 37) За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 23 січня 1999 року по 11 листопада 2009 року сторони перебували у шлюбі, від якого [INFO] у них народився син - [PERSON] (а.с. 12, 13). Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачем, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та місце реєстрації № 20307 від 18 липня 2016 року, виданої Єдиним абонентським відділом Соборного району КП «Міські комунальні платежі» (а.с. 14). Позивач має намір забезпечити синові проходження курсів, а в подальшому надати повноцінне навчання в Чеській Республіці задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення його розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Курси будуть проходити у Чеській Республіці (м. Прага) у період з 02 січня 2017 року по 10 січня 2017 року та у період з 11 вересня 2017 року по 31серпня 2018 року, про що свідчать підтвердження з Освітнього центру «ASSOCIATION» та укладений між позивачем та Освітнім центром «ASSOCIATION» договір про надання послуг (а.с. 22, 23, 25-28). Курси, які відбудуться у період з 11 вересня 2017 року по 31 серпня 2018 року вже оплачено, що підтверджується рахунком - фактурою № JK220/2016 (а.с. 24). Позивач неодноразово зверталась в усній формі, а також з допомогою електронної пошти до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд сина [PERSON], [INFO]. Проте, згідно пояснень позивача у позовній заяві, відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини. При цьому жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову, він не наводить. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст. 155 СК України). Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Згідно із п.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків може здійснюватися на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування Відповідно до Принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Оцінюючи дослідженні судом при розгляді справи докази у їх сукупності, щодо вимог позивача до відповідача про надання [PERSON], [INFO], дозволу на тимчасовий виїзд за кордон до Чеської Республіки та інших країн у супроводі матері, без згоди, дозволу та супроводу відповідача на періоди: з 02 січня 2017 року по 10 січня 2017 року та з 11 вересня 2017 року по [INFO], суд виходить з того, що у судовому засіданні були встановлені фактичні обставини, які свідчать про те що, дитина постійно проживає з позивачем, фактичним вихованням та всебічним розвитком дитини займається позивач, суд також бере до уваги сумлінне ставлення позивача до своїх батьківських обов'язків, та виходячи із пріоритетності інтересів дитини, враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає їх інтересам та є доцільним з точки зору їх виховання та розвитку, а також приймаючи до уваги, що неможливість отримання необхідної для цього згоди батька створює перешкоди в оформленні належних документів для виїзду дитини за кордон, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки позовні вимоги конкретизовано лише в частині виїзду до однієї країни і підтверджено відповідними доказами необхідності виїзду до цієї країни, а в іншій частині позовних вимог не конкретизовано країни, до якої потребується виїзд без згоди батька, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 88 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial