Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в якій [PERSON] просить визнати кредитний договір від 22.05.2008, укладений між нею та АТ КБ «Приватбанк» припиненим та зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» вчинити дії, спрямовані на виключення відомостей щодо [PERSON] , внесених до реєстру ТОВ «УБКІ» у зв`язку з виконанням зобов`язань за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 22.05.2008 між акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір без номеру про надання споживчого кредиту. У жовтні 2017 року позивач звернувся до Глухівського міськрайонного суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. На підставі постанови Апеляційного суду Сумської області позов задоволено частково. З постанови державного виконавця Глухівського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області від 31.01.2019 у виконавчому провадженні № [NUMBER] вбачається той факт, що рішення суду про стягнення заборгованості позивачем виконано в повному обсязі. Однак з листів № 20.1.0.0.0/7-20180315/6510 від 11.04.2018 та № 14- 0004/4535 від 28.01.2020 вбачається той факт, що відповідач продовжує нараховувати [PERSON] відсотки за користування кредитом за договором від 22.05.2008. Нарахування відсотків підтверджується і інформацією ТОВ «Українське бюро кредитних історій», співзасновником якого є відповідач. Крім того ТОВ «Українське бюро кредитних історій» сформувало щодо [PERSON] негативну кредитну історію, що впливає на її права споживача та не дає можливості співпрацювати з іншими фінансовими установами. Такі дії відповідача призводять до порушення прав позивача на охорону персональних даних, передбачених статтею 14 Закону України «Про захист персональних даних» та спричиняє матеріальні збитки, унеможливлюючи здійснення цивільних правочинів. У зв`язку з вищенаведеним [PERSON] була змушена звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав та інтересів. Ухвалою судді від 27.04.2020 у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, копії якої направлені учасникам справи. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 27.04.2020, разом з копією позовної заяви з додатками, судом направлялися за місцем проживання (перебування) вказаним в позовній заяві. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. В позовній заяві позивач просив розгляд справи проводити без участі його представника на підставі матеріалів справи, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29.11.2017 встановлено, що 22.05.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким банк надав відповідачці кредит у розмірі 1400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору відповідачка зобов`язана була щомісячно повертати кредит та відсотки за користування кредитом. За результатами розгляду позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 1966,97 грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Апеляційного суду Сумської області від 26.02.2018 скасовано рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 29.11.2017 та прийнято постанову, якою позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.05.2008 у сумі 2910 грн. 63 коп., яка складається з: 1315 грн. 48 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 1218 грн. 48 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом та 376 грн. 69 коп. - штраф. Відповідно до долученої до матеріалів справи копії постанови про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] від 31.01.2019 виконавче провадження з примусового виконання на підставі виконавчого листа № 2/576/766/17 виданого 14.03.2018 Глухівським міськрайонним судом Сумської області закінчено у зв`язку з виконанням в повному обсязі згідно платіжних доручень № 2713 від 04.12.2017, № 2851 від 11.12.2018, № 271 від 16.01.2019. З відповіді Начальника Управління захисту прав споживачів фінансових послуг НБУ - Лобайчук О. від 28.01.2020 вбачається, що на дату звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду із позовною заявою про стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитом у позові була визначена сума вимог, розрахована саме на дату подання позову - 31.08.2017. Оскільки впродовж строку з дати звернення до суду та до дати виконання рішення суду, зобов`язання за кредитним договором не було виконано, на неповернену суму кредиту продовжували нараховуватись проценти та штрафні санкції. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. Згідно ст.ст.627, 628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України зазначається, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) дійшла висновку, що «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». Постановою КСЦ Верховного суду від 17.10.2018 по справі №308/10886/15 зазначається, що особи - зокрема позивальник та поручитель належним чином виконали свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за цим договором, у зв`язку із чим таке зобов`язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Постановою КЦС Верховного суду від 20.02.2019 №758/13462/15-ц зазначається, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.» Враховуючи практику Верховного суду з моменту звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.05.2008 у відповідача припинилося право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а беручи до уваги постанову державного виконавця Глухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Сумській області Бадюк О.М. від 31.01.2019, [PERSON] виконала зобов`язання в повному обсязі, а відтак вимога останньої про визнання кредитного договору від 22.05.2008 припиненим підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» вчинити дії, спрямовані на виключення відомостей щодо [PERSON] , внесених до реєстру ТОВ «УБКІ» у зв`язку з виконанням зобов`язань за кредитним договором, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про організацію формування та обігу кредитних історій» інформація для формування кредитної історії надається Користувачем до Бюро лише в разі наявності письмової згоди юридичної або фізичної особи, яка уклала кредитний правочин з Користувачем. Статтею 10 цього Закону передбачено, що Бюро вилучає з кредитної історії: інформацію, яка передбачена пунктом 2 частини першої статті 7, у разі відсутності кредитного правочину, Договору або визнання їх недійсними; всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього; інформацію, яка передбачена пунктами 2-4 частини першої статті 7, у разі закінчення терміну зберігання інформації в кредитній історії. Бюро має право за участю Користувача здійснювати звірення інформації, яка була надана цим Користувачем для формування кредитної історії, та вносити до неї зміни на умовах і в порядку, передбачених цим Законом та Договором. Бюро зберігає інформацію протягом десятирічного терміну з моменту припинення кредитного правочину. З долученої до матеріалів справи виписки ТОВ «УБКІ» від 13.04.2020 вбачається, що за [PERSON] рахується загальна сума кредиту в розмірі 250 грн а також загальна поточна прострочена заборгованість у сумі 4990,81 грн, однак датою видачі вказаного кредиту значиться 22.04.2008. Враховуючи що предметом оскарження у вказаній справі є кредитний договір укладений між позивачем та АТ КБ «Приватбнак» 22.05.2008, який визнаний судом припиненим у зв`язку з виконанням [PERSON] зобов`язань за останнім, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позивача щодо зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» вчинити дії, спрямовані на виключення відомостей з реєстру ТОВ «УБКІ», оскільки відсутні підстави вважати що мова йде про один і той же кредитний договір. Відповідно до ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial