Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку № 15 з надіврними будівлями по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області, що належала її матері. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті її матері, вона, як спадкоємець за законом звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна; однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через відсутність відповідної реєстрації права власності померлої на дане спадкове майно. Позивач в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач надав суду заяву який не заперечив щодо вимог позову та просив розглянути справу у відсутності його представника. Треті особи в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких не заперечили щодо вимог позову та просили провести розгляд справи у їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив такі обставини та приходить до наступних висновків. 04 грудня 2008 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 139875 від 10.12.2008 року (а.с. 7). Спадкоємцями померлої\~за законом\~є її\~онуки \~треті особи\~по даній\~справі [PERSON]\~і [PERSON]\~та її\~дочка \~позивач у\~даній справі,\~що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІI-БК № 443908 від 04.12.1979 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-АМ № 33 від 31.05.1975 року (а.с. 9, 31). Позивач звернулася до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої матері. Постановою нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 07.02.2018 року № 141/02-31, позивачу, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку № 15 по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області, оскльки спадкоємцем не подано документів необхідних для вчинення нотаріальної дії (а.с. 8). Норми статті 3 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачають, що державна реєстрація прав є обовязковою; інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав; права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зазначений закон набрав чинності в серпні 2004 року. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» передбачено,\~що обовязковій\~державній реєстрації\~підлягають речові\~права та\~обтяження на\~нерухоме майно,\~розміщене на\~території України,\~що належить\~фізичним та\~юридичним особам,\~державі в\~особі органів,\~уповноважених управляти\~державним майном,\~іноземцям та\~особам без\~громадянства,\~іноземним юридичним\~особам,\~міжнародним організаціям,\~іноземним державам,\~а також\~територіальним громадам\~в особі\~органів місцевого\~самоврядування,\~а саме: право власності на нерухоме майно та земельні ділянки. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частина четверта статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Як вбачається із досліджених судом матеріалів технічного паспорту на спадковий житловий будинок, його було побудовано за життя діда позивача [PERSON] у 1954 році (а.с. 13 16). [PERSON] помер 14 серпня 1976 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БК № 438193 від 16.08.1976 року (а.с. 11). Після смерті [PERSON], спадкував батько позивача [PERSON], який помер 12 серпня 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-БК № 494584 від 12.08.1988 року (а.с. 10). Надалі, майно померлого чоловіка [PERSON] спадкувала його дружина матір позивача [PERSON] та її брат [PERSON], який помер 27 січня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК № 108328 від 20.01.2008 року (а.с. 33 на звороті). Тобто, на момент виникнення у померлого [PERSON] прав на спірне нерухоме майно 1954 рік, діяв Цивільний кодекс Української РСР від\~16.12.1922\~року, положення якого не передбачали обовязкової реєстрації прав на нерухоме майно. Отже, суд приходить до висновку, що права [PERSON], а потім і усіх його спадкоємців, у тому числі і його дружини [PERSON] на нерухоме майно у вигляді частини житлового будинку № 15 по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області були дійсними, оскільки на момент виникнення вказаних прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Інструкція про порядок\~реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачала державну\~реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної\~реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК\~України та\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну\~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому, у разі відсутності державної\~реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну\~реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Крім того, пункт перший Інструкції про порядок\~реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, передбачав, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих [PERSON] депутатів трудящих. Із змісту довідки КП Київської обласної ради «Васильківське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» від 17.05.2010 року № 911/1 встановлено, що станом на 17.05.2010 року на імя [PERSON] заінвентаризовано житловий будинок № 15 по вулиці Карпенків в селищі Глеваха Васильківського району Київської області (а.с. 12). До складу спадщини входять всі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно із частиною пятою статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що спадкодавець [PERSON] не встиг оформити право власності на спадкове нерухоме майно відповідно до вимог законодавства, що діяло станом на дату його смерті. Отже, та обставина, що [PERSON] за життя не встигла оформити право власності на вказаний житловий будинок належним чином не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцями права власності на вказане нерухоме майно, яке залишились після смерті їх матері. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на дане нерухоме майно. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved