Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, якій під час розгляду справи уточнювала, просила визнати неправомірною відмову роботодавця - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України, витребувати наказ про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України та належно оформлену трудову книжку, стягнути з роботодавця вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, середній заробіток за час затримки в видачі трудової книжки, компенсацію за затримку виплати заробітної плати, оплату часу вимушеного простою за період з 01.09.2014 року по 03.10.2014 року та моральну шкоду. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 04 червня 2015 року (з урахуванням ухвали Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 червня 2015 року) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію за затримку виплати заробітної плати в сумі 222 грн. 14 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги у повному обсязі. На обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом вимог матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що судом не в повному обсязі встановлені обставини, які мають значення по справі, висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам. Судом не прийнято до уваги надані нею докази на підтвердження подання заяви про звільнення та не враховано, що підставою для безумовного застосування ч.3 ст.38 КЗпП України є сам факт порушення трудового законодавства, а не істотність причин такого порушення. Крім того, вказувала, що внаслідок бойових дій пов'язаних з проведенням антитерористичної операції з липня по вересень 2014 року виникла небезпечна для життя та здоров'я працівників ситуація, що у відповідності до ст. 6 Закону України «Про охорону праці» ст. 34 та ст. 113 КЗпП України є підставою для оплати часу простою. Позивач в засіданні апеляційного суду підтримала доводи апеляційної скарги. Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду залишити без змін. Інші особи які приймають участь по справі у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду частково скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення, або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При розгляді справи встановлено, що згідно наказу № 301-к від 30 травня 2006 року [PERSON] з 10 червня 2006 року переведена завідуючим юридичного сектору Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області. Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області № 310 від 8 серпня 2014 року у зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції на період проведення АТО визначено місце роботи апарату управління в м. Маріуполь Донецької області. Зобов'язано начальників відділень визначитися щодо направлення працівників для роботи в місце тимчасового перебування управління. Відповідно до Положення про Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у в Донецькій області затвердженого наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України № 203 від 21.03.2011 року та Положення про відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області, затвердженого наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області № 284 від 11.05.2011 року призначення на посаду та звільнення з посади працівників відділення здійснюється начальником управління на підставі подання начальника відділення. 8 жовтня 2014 року [PERSON] на ім'я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області подана заява про звільнення її з займаної посади за ч.3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору та трудового договору щодо строків виплати заробітної плати. Заява зареєстрована за вх. № 01-05/ 03-2530 та погоджена з начальником Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області, що підтверджується відповідною резолюцією від 08.10.2014 року. 8 жовтня 2014 року електронною поштою заява [PERSON] про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України надіслана до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області, що підтверджується матеріалами справи, а саме журналом реєстрації вихідних документів Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Харцизьку Донецької області за 2014 рік. Листом № 07/18-1150 від 17 жовтня 2014 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області повідомило [PERSON] про відсутність підстав для її звільнення за ст. 38 ч. 3 КЗпП України через відсутність вини роботодавця в порушенні умом трудового договору, а саме наявність обставин непереборної сили, проведення антитерористичної операції. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання неправомірною відмови роботодавця у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України, витребуванні наказу про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України та трудової книжки, стягнення з роботодавця вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки і моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивач в установленій законом формі не звернулась до роботодавця про розірвання трудового договору, відсутні підстави для звільнення позивача за ст.. 38 ч. 3 КЗпП України та решта вимог не ґрунтується на законі оскільки на час розгляду справи трудовій договір не розірвано. Проте в повному обсязі з таким висновком суд погодитися не можна. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України, підставою розірвання трудового договору є письмова заява працівника. С заяви [PERSON] про звільнення з 17 жовтня 2014 року убачається, що підставою для звільнення за ст.. 38 ч. 3 КЗпП України позивач зазначала порушення роботодавцем законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, а саме: відсутність наказу роботодавця про початок простою з початку проведення антитерористичної операції на території Донецької області та тривалу невиплату заробітної плати. З матеріалів справи убачається, що з боку роботодавця мало місце порушення умов виплати заробітної плати за період з липня 2014 року та станом на 17 жовтня 2014 року заборгованість по заробітній платі складала 4533 грн. 56 коп. і була перерахована на картковий рахунок позивача платіжним дорученням № 7 від 22.01.2015 року. Даний факт підтверджується матеріалами справи, а саме бухгалтерською довідкою та не спростовується сторонами. За таких обставин мало місце порушення з боку роботодавця умов трудового договору, що за заявою працівника є підставою для його звільнення за п.3 ст. 38 КЗпП України. Висновки суду першої інстанції, що позивачем не доведено факт належного подання відповідної заяви спростовується матеріалами справи з яких убачається, що 08 жовтня 2014 року відповідна заява на ім'я начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області була подана до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області, погоджена з його начальником, що підтверджується відповідною резолюцією на вказаній заяві та електронною поштою направлено на адресу управління. За таких обставин, висновки суду щодо ненадання працівником належно оформленої письмової заяви про звільнення є помилковими та спростовуються матеріалами справи. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи відповідачів, що надіслана ним електронною поштою у сканованому вигляді заява про звільнення не може прийматися до розгляду, оскільки наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області № 310 від 8 серпня 2014 року було запроваджено листування між управлінням та відділеннями Фонду, розробку та узгодження проектів наказів начальника управління в електронному порядку шляхом направлення листа у сканованому вигляді із відображенням підпису, дати, номера та печатки (у разі необхідності) Посилання суду першої інстанції, на відсутність подання начальника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Харцизьк Донецької області є помилковими оскільки неналежне оформлення погодження з боку начальника відділення ні є підставою для відмови у звільненні працівника. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів щодо відсутності підстав для звільнення працівника за ч.3 ст. 38 КЗпП України через відсутність вини роботодавця в порушенні умом трудового договору, оскільки згідно роз'яснень викладених у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-34 цс 13 від 22 травня 2013 року, яка згідно ст.360 7 є обов'язковою для застосування судами під час розгляду справ для визначення правової підстави розірвання трудовогодоговору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працюУкраїни значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність причини такого порушення та його істотність. За таких обставин відмова роботодавця у звільненні працівника є неправомірною та позовні вимоги в цієї частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Проте відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині витребування наказу про звільнення за ч.3 ст. 38 КЗпП України, трудової книжки з відповідним записом, стягнення вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки суд першої інстанції правильно виходив з того, що на час розгляду справи трудовий договір між сторонами не розірвано, тому ці вимоги є передчасними. Висновки суду ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам Закону. Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо безпідставності відмови у задоволенні вимог позивача кваліфікувати її відсутність її на роботі у період з 1 вересня 2014 року по 3 жовтня 2014 року простоєм та стягнення оплати, оскільки з матеріалів справи не убачається факту простою, наказ про початок простою не видавався. Доводи позивача спростовуються наявними в матеріалах справи табелем обліку використання робочого часу, в якому відображена відсутність на роботі працівника з іншої причини. При вирішенні питання щодо стягнення на користь позивача компенсації суд першої інстанції у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів з порушенням строків їх виплати» дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на отримання компенсації та визначив розмір компенсації. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо розміру нарахованої компенсації тому підстав для скасування рішення суду в цієї частині немає. При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд виходить з того, що звертаючись до суду [PERSON] відшкодування моральної шкоди пов'язує у тому числі з неправомірною відмовою у її звільненні. Так згідно ст.. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При розгляді справи встановлено, що мало місце порушення передбачених законом прав працівника, що само по собі вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань і що відповідно до ст.237? КЗпП України, є підставою для відшкодування власником або уповноважений ним органом працівнику моральної шкоди. За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимагати відшкодування моральної шкоди. Проте при визначенні суми відшкодування моральної шкоди слід керуватися принципами розумності і справедливості, як того вимагає ст.41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод. За таких обставин апеляційний суд, враховуючі ступінь порушень життєвих стосунків і характер додаткових зусиль для організації життя позивача, характер та тривалість моральних страждань позивача в зв'язку з порушенням його прав, вважає, що з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області підлягає стягненню сума моральної шкоди в розмірі 500 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене суд вважає, що рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням зазначеного нового рішення.

Outcome: partial