Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути на користь особи, якій буде передано дитину під опіку аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 06.12.2016 року по [INFO] року. В обґрунтування позову зазначено, що з [INFO] року народився онук [PERSON]. [INFO] року син позивача [PERSON], який є батьком [PERSON] помер. Після смерті сина мама [PERSON] не приймає участі у житті сина, не приділяє йому належної уваги, не цікавиться його життям, здоров'ям, навчанням, має вади здоров'я (наркозалежна особа). На сьогоднішній день [PERSON] навчається у 9-му класі Комунального закладу «Навчально-виховне об'єднання природничо-економіко-правовий ліцей -спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 8 - позашкільний центр Кіровоградської міської ради Кіровоградської області». Відповідно до характеристики [PERSON] № 496 від 02.11.2016 року, онук систематично відвідує заняття, забезпечений шкільною та спортивною формами, шкільним приладдям. Старанний та уважний учень, має навчальні досягнення, уважний, схильний до вивчення точних наук. Дитина напівсирота. Мати хлопця не приділяє йому належної уваги, не відвідує батьківські збори, не цікавиться його успіхами У своїх поясненнях відповідач підтвердила, що з сином не проживає з моменту смерті його батька, не надає хлопчику матеріальної допомоги, ніде не працює. Мати [PERSON] не виконує покладених на неї законом вимог щодо виховання сина, не цікавиться його життям та здоров'ям, не приймає участі у його вихованні, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради № Н99/48-0524 від 10.11.2016 року про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON], а тому просить задовольнити позов повністю . Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 57,68) та телефонограмою ( а.с. 65), поважні причини неявки суду не повідомлено. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, підтримала висновок органу опіки та піклування № 7199/480524 від 10.11.2016 та вважає за доцільне задовольнити позов. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією паспорта відповідача (а. с.3-4). Від шлюбу мають дитину [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 7). Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК УКраїни передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз»яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз'яснення, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані надавати своїй неповнолітній дитині матеріальну допомогу. В силу статті 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до роз»яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (п. 17) розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, а це не меншу ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки з моменту смерті [PERSON] відповідач не приймає участі в житті дитини та її вихованні, не цікавиться його станом здоров'я, не цікавилася його навчанням , не відвідуває навчальний заклад, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради № 7199/48.05.24 від 10.11.2016 року (а. с.18-19) є всі необхідні докази для задоволення позову і позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина . Згідно вказаного висновку, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання нею батьківських обов'язків, з метою захисту інтересів дитини орган опіки та піклування вважає за доцільне: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] на користь особи, якій буде передано дитину, аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 06.12.2016 року по [INFO] року. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави- 551,20 грн. сплаченого судового збору .

Outcome: approved