Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

позивач звернулася з позовом до суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позов обґрунтувала тим, що [ADDRESS] жовтня 2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], в шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO] року. З 2001 року по 2006 рік вони проживали в [ADDRESS], в будинку батьків чоловіка. У 2006 році вони з чоловіком вирішили придбати квартиру. На той час вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною, тому питанням придбання квартири займався колишній чоловік - відповідач [PERSON] У тому ж році, чоловік домовився з [PERSON] про купівлю в неї квартири [ADDRESS], що належала їй на праві власності. Згодом , дана квартира була придбана ними за 6000 доларів США, з яких 1000 доларів було сплачено з їх сімейного бюджету, 2000 доларів США їм позичив відповідач [PERSON], 3000 доларів чоловік взяв у кредит. Перед оформленням договору купівлі-продажу квартири чоловік пояснив їй, що квартиру слід оформити на його батька - відповідача [PERSON], оскільки він перебуває на квартирному обліку за місцем роботи та має шанс отримати ще одну квартиру. Вона погодилась на запропонований варіант і договір купівлі-продажу спірної квартири було укладено між [PERSON] та свекром - [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS] було оформлено на [PERSON] Після придбання квартири вони зробили ремонт та стали проживати в даній квартирі, без реєстрації місця проживання. Сімейне життя з відповідачем не склалося, 10 вересня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Позивачка вважає, що договір купівлі-продажу квартири укладений шляхом оману, в частині реєстрації нерухомого майна на ім'я [PERSON] є недійсним, оскільки квартира придбана в період шлюбу за їх кошти як подружжя та є спільною власністю подружжя. Тому, просила визнати дану угоду в частині реєстрації квартири на ім'я [PERSON] недійсною, визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири, стягнути з відповідачів на свою користь судові витрати. Під час розгляду справи позивачка двічі уточнила позовні вимоги. В уточненому позові від 09 липня 2014 року позивачка просила визнати договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] недійсним з підстав, що покупець [PERSON], який значиться в договорі, не купував дану квартиру, свої гроші за придбане майно не сплачував. В уточненому позові від 19 вересня 2014 року позивачка зазначила, що 13 березня 2006 року, ними як подружжя було придбано дві квартири: квартира [ADDRESS] та [ADDRESS]. Після їх придбання, квартири, шляхом реконструкції були об'єднані в одну квартиру [ADDRESS]. Однак, у державному реєстрі речових прав, власником обох квартир до цього часу є [PERSON]. Оскільки дані угоди були вчинені відповідачами під впливом оману, позивачка просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (договір № 080262) та квартири [ADDRESS] (договір № 080265), в будинку [ADDRESS], укладені 13 березня 2006 року недійсними та визнати за нею право власності на двокімнатну квартиру під [ADDRESS]. Під час розгляду справи позивачка та її представник підтримали позов з урахуванням уточнень від 19 вересня 2014 року, просили задовольнити його у повному обсязі, надавши пояснення відповідно до поданого позову. Крім того позивачка пояснила, що про продаж квартир з продавцем спірного майна домовлявся її чоловік, гроші [PERSON] сплачував також чоловік - відповідач [PERSON], а відповідач [PERSON] поставив лише свій підпис у договорах купівлі-продажу даних квартир. [PERSON] достеменно було відомо про фактичних покупців квартир: позивачки та відповідача - [PERSON] Відповідачі позов не визнали, заперечували проти його задоволення. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що відповідач [PERSON] є його сином, позивачка колишньою невісткою. Він є підприємцем, довгий час займається підприємницькою діяльністю. У 2006 році він вирішив вкласти гроші у нерухомість та придбати дві квартири під [ADDRESS] та [ADDRESS]. Квартири продавала [PERSON], яка також є підприємцем, на той час вони були знайомі. 13 березня 2006 року він придбав вказані квартири та сплатив продавцю 6000 доларів США. У тому ж 2006 році, син з невісткою вирішили жити окремо від батьків (до того часу вони проживали у його будинку). Він запропонував сину поселитися з сім'єю у придбаній квартирі [ADDRESS]. За його згодою та за його гроші син зробив ремонт та став проживати у даній квартирі. Через п'ять років син розірвав шлюб з невісткою, на цей час проживає окремо, позивачка з онукою проживають у спірній квартирі. Аналогічні пояснення дав суду відповідач [PERSON] Крім того, відповідач пояснив, що квартири у [PERSON] він не купував через відсутність коштів, перебував на квартирному обліку за місцем роботи. У 2012 році йому була виділена службова однокімнатна квартира, яка належить Саратському РВ ГУМВС. На цей час він мешкає у службовій квартирі. Під час шлюбу з позивачкою, у 2006 році він брав споживчий кредит у розмірі 15000 гривень, дані кошти були витрачені на потреби сім'ї. Твердження позивачки в частині придбання ними під час шлюбу квартир [ADDRESS] і [ADDRESS] вважає необґрунтованими і безпідставними. Третя особа, служба у справах дітей Саратської РДА, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася, не повідомила суд про причини неявки, її неявка не перешкоджає розгляду справи. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є підприємцем, багато років знайома з відповідачем [PERSON] У 2006 році вона виставила на продаж дві квартири під номерами [ADDRESS] і [ADDRESS] . [PERSON] звернувся до неї з приводу придбання даних квартир. Після узгодження ціни, 13 березня 2006 року вона продала йому обидві квартири за 6000 доларів США. Угоди оформляли нотаріально, при посвідченні договорів були присутніми вона та [PERSON], гроші за квартири передав їй також покупець [PERSON] Будь-яких розмов про те, що [PERSON] купує в неї квартири за гроші відповідача [PERSON] та позивачки [PERSON] вона не чула. Свідок [PERSON] пояснила суду, що у березні 2006 року до неї звернулися [PERSON] та відповідач [PERSON] з приводу посвідчення договорів купівлі-продажу двох квартир в смт. Сарата. 13 березня 2006 року вона посвідчила договори купівлі-продажу квартир між [PERSON] та [PERSON] При укладенні та посвідченні договорів були присутніми тільки сторони угод, будь-яких претензій один до одного вказані особи не пред'являли, будь-яких розмов між сторонами про те, що [PERSON] купує квартири за гроші сина та невістки, або для сім'ї сина не було. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він брат позивачки. У 2006 році дізнався від сестри та її колишнього чоловіка, що вони придбали дві квартири на одному поверсі в будинку по [ADDRESS]. Він з батьком та старшим братом демонтували старі двері, підлогу, допомагали підготувати квартири для ремонтних робіт, особисто він вивозив старі будівельні матеріали. Аналогічні пояснення дав свідок [PERSON]- батько позивачки. Крім того, особисто надавав колишньому зятю камінь для добудови балкону. Свідок [PERSON] - брат позивачки пояснив суду, що у 2006 році, на прохання відповідача [PERSON] був поручителем по кредитному договору, укладеному між відповідачем та «Райффайзен Банк Аваль». З пояснень [PERSON] кредитні кошти були необхідні йому на придбання квартири для сім'ї. Навесні того ж року сестра з чоловіком придбали дві квартири в будинку по [ADDRESS], на одному поверсі. Він допомагав з ремонтними роботами, особисто укладав в квартирах «ламінат». Заслухавши сторін, їх представників, свідків суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Частина 1, 3 ст. 215 ЦК України встановлено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно копій договорів купівлі-продажу, витягів з державного реєстру правочинів, 13 березня 2006 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] (а.с. 46-49, 78-81). Як вбачається з копій витягів з державного реєстру речових прав, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] (а.с. 50, 82). Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 13 березня 2006 року відповідач [PERSON] придбав дві квартири: [ADDRESS] та [ADDRESS], договори купівлі-продажу нотаріально посвідчені, зареєстровані у державному реєстрі правочинів, право власності відповідача на вказане нерухоме майно зареєстровано у державному реєстрі речових прав. Під час розгляду справи позивачка не надала суду належних доказів, які б підтвердили, що вчиненням вказаних правочинів порушено її права та законні інтереси, а також те, що правочини були вчинені шляхом оману. Зокрема, позивачка не надала доказів про те, що спірні квартири були придбані відповідачем [PERSON] за спільні гроші її та колишнього чоловіка. Ані свідок [PERSON], ані свідок [PERSON] під час судового розгляду не підтвердили суду, що вказані квартири були придбані не відповідачем [PERSON], а чоловіком позивачки -відповідачем [PERSON] Посилання позивачки на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], як на підставу своїх вимог суд також вважає неналежними доказами. Вказані свідки не були присутніми під час укладення договорів купівлі-продажу вищезазначених квартир та не змогли підтвердити, що квартири були придбані за спільні гроші позивачки та відповідача [PERSON] Твердження свідка [PERSON] в частині того, що у 2006 році відповідач [PERSON] (чоловік сестри) брав кредит на придбання зазначених квартир, суд вважає необгрунтованими та не підтвердженими належними письмовими доказами. За таких обставин суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed