Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вона знахолася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано між ними 25.02.2013 року. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], який мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні, та на утримання якої відповідач зобов'язаний надавати матеріальну допомогу, так як є працездатним, однак не надає, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми аліментів відповідно до закону. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25.02.2013 року між ними розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом РАЦС Чугуївського МУЮ Харківської області 15.03.2002 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка на цей час мешкає разом з позивачем. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працездатний, однак не працює, інших осіб на своєму утриманні не має. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до ст. 7 Закону України № 719-VІІ від 16.01.2014 року «Про Державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для дитини у віці від 6 до 18 років з 1 січня 2014 року становить 1286 грн., суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі 800 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Згідно з ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved