Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог а.с. 37-а) звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, обґрунтовуючи вимоги тим, що проживав у цивільному шлюбі з відповідачкою, яка від нього [INFO] народила дитину [PERSON] Починаючи з вересня 2018 року припинили шлюбні відносини й відповідачка разом з їх спільною донькою переїхала мешкати окремо. Позивач, в свою чергу, дійшов згоди з відповідачкою про можливість виховання та спілкування з дитиною у вихідні дні, а саме субота та неділя кожного тижня. Проте відповідачка порушила таку домовленість та почала чинити йому перешкоди у побаченні з донькою, що проявилось у тому, що вона перестала відповідати на телефонні дзвінки, вихователю дитячого садку № 4 де перебуває донька, в усній формі повідомила щоб не дозволяли бачитись з батьком та забирати ним дитину з дитячого садку. З наведених підстав позивач просив зобов'язати відповідачку усунути перешкоди у спілкування з дитиною та визначити способи його участі у вихованні дитини у виді систематичних побачень щотижня починаючи з 17 години п'ятниці по 16 годину неділі без присутності матері. Ухвалою суду від 14.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 13-14). Ухвалою суду від 05.03.2019 по справі постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 40-41). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву, з урахуванням її уточнень, підтримав з підстав у ній зазначених. Відповідач [PERSON] та її представник - [PERSON] просили відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав їх необґрунтованості. Таку позицію мотивували недоведеністю вчинення відповідачкою перешкод у спілкуванні позивача з дитиною. Вказана позиція відповідачки відображена у відзиві на позовну заяву (а.с. 26). Представник Служби у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області Фоменко С. Ю. в судовому засіданні вважала, що з урахуванням у першу чергу інтересів та віку дитини, можливо визначити наступний порядок спілкування батька з дитиною: за попередньою домовленістю з матір'ю, побачення з донькою у першу та третю неділю кожного місяця з 10.00 години суботи по 16 годину неділі без присутності матері, а також додаткові зустрічі батька з донькою за попередньою домовленістю з матір'ю. Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України), звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України). Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (частини 1, 2 статті 12 ЦПК України). Відповідно до змісту статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] являються [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). Як вбачається з характеристики від 22.10.2018, [PERSON] працює у Скадовському технікумі державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на посаді лаборанта, починаючи з 10 травня 2016 року. За період перебування на посаді зарекомендував себе позитивно, як гарний фахівець, творча та креативна людина. За характером спокійний та врівноважений, швидко адаптувався у колективі. Завжди знаходить спільну мову з колегами. Протягом періоду роботи жодного зауваження на його адресу не надходило, в колективі користується повагою та авторитетом (а.с. 10). Актом обстеження житло-побутових умов проживання [PERSON] від 24 січня 2019 року встановлено, що жінка проживає разом з малолітньою донькою, [PERSON] та співмешканцем, [PERSON] у найманому житлі по [ADDRESS]. Житло складається із трьох житлових кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати та вбиральні. Опалення у будинку газове, наявна гаряча вода, є іграшки та дитячі речі відповідно віку. На даний час [PERSON] тимчасово не працює, [PERSON] є учасником антитерористичної операції на Сході України, громадський діяч (а.с. 28). Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати позивача [PERSON], пояснила, що вона та її син дуже люблять [PERSON]. Наскільки їй відомо, останнім часом між її сином та колишньою невісткою є непорозуміння щодо участі батька у вихованні дитини, оскільки [PERSON] перестала відповідати на телефонні дзвінки, в дитячому садочку заборонила, щоб батько забирав дитину. Допитана в судовому засіданні в якості свідка тітка позивача [PERSON], пояснила, що в них дуже дружня родина й вони дуже люблять [PERSON], проте її мати не завжди дозволяє батькові дитини бачитися з нею, забирати до себе додому щоб вони мали змогу повноцінно спілкуватися. Зі змісту долученої до справи копії заяви від 30.11.2018 адресованої Директору ясел-садка № 4 комбінованого типу, вихованкою якого є донька сторін, вбачається, що [PERSON] висловлено прохання не віддавати дитину без її дозволу або повідомлення (а.с. 37). Відповідно до частини 3 статті 9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частин 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України), регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з частиною 1 статті 15 ЗУ «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 статті 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно приписів частин 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має право перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частини 1 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Стаття 19 СК України передбачає участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Так, Службою у справах дітей Скадовської РДА Херсонської області надано з наведенням відповідних обґрунтувань висновок, в якому запропоновано, з урахуванням стану здоров'я та інтересів дитини, наступний порядок побачень та спілкування батька з дитиною: за попередньою домовленістю з матір'ю побачення з донькою у першу, третю неділю кожного місяця з 10.00 години суботи по 16 годину неділі без присутності матері; додаткові зустрічі батька з донькою за попередньою домовленістю з матір'ю. (а.с. 35-36). Про визначення спілкування доньки з батьком саме у першу та третю неділю кожного місяця з 10.00 години суботи по 16 годину неділі зазначала [PERSON] в адресованій Службі у справах дітей заяві, таку позицію мотивувала бажанням також проводити вихідні разом з донькою. Суд не приймає доводи позивача про вчинення відповідачкою перешкод у його спілкуванні з дитиною з підстав ненадання переконливих доказів на їх підтвердження, тому підстави для задоволення позовної заяви в цій частині відсутні. До того ж, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачкою мала місце домовленість про його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною в суботу та неділю кожного тижня. Сторони мають різні погляди щодо способів участі у спілкуванні та вихованні дитини. При цьому покази свідків, які є матір'ю та тіткою позивача, а отже є зацікавленими особами, в достатній мірі не свідчать про вчинення перешкод відповідачки у спілкуванні позивача з їх спільною дитиною. Не свідчить про вчинення перешкод відповідачкою у спілкування батька з дитиною заява щодо заборони без її дозволу або повідомлення віддавати дитину. Вказану заяву суд розцінює як засіб безпеки дитини. При цьому заява не містить конкретної вказівки щодо заборони віддавати дитину саме батькові. Частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Із зазначених норм слідує, що при вирішенні спору щодо дитини, першочерговим є саме інтереси дитини. За встановлених обставин суд вважає, що з врахуванням інтересів малолітньої дитини, обставин, що мають істотне значення, а саме її віку, статті, а також рівності прав обох батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, зобов'язавши [PERSON] надавати можливість спілкування [PERSON] з донькою, визначивши наступні способи спілкування за попередньою домовленістю з матір'ю, з урахуванням стану здоров'я та інтересів дитини: побачення з донькою у першу, третю неділю кожного місяця з 10.00 години суботи по 16 годину неділі без присутності матері; додаткові зустрічі батька з донькою за попередньою домовленістю з матір'ю. Суд вважає, що встановлення побачень з донькою у визначеному позивачем способом, а саме щотижня починаючи з 17 години п'ятниці по 16 годину неділі без присутності матері, порушуватиме право матері на спілкування та виховання дитини у вихідні дні, та, з урахуванням розпорядку дня дитини, яка є вихованкою дитячого садку, не відповідатиме в повній мірі інтересам дівчинки. Також, оскільки питання про визначення способів участі у вихованні дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне виховання та піклування батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним із них, здійснення якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини, позивач не позбавлений права на звернення до суду в майбутньому про встановлення іншого порядку та способу його спілкування з дитиною при зміні обставин, що обумовили саме такий спосіб розв'язання справи та, перш за все, віку дитини.

Outcome: partial