Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня 2017 року по 18 грудня 2018 року в сумі 124165,74 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 10 червня 2017 року вона була звільнена з ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» за згодою сторін, де працювала охоронником. В грубе порушення вимог закону у 2017 році заробітна плата роботодавцем перестала виплачуватися. На момент звільнення за її даними у відповідача малась заборгованість перед нею по заробітній платі: за січень 2017 року в сумі 5229,86 грн., за лютий 2017 року в сумі 4472,86 грн., за березень 2017 року в сумі 4926,38 грн., за квітень 2017 року в сумі 5050,71 грн., за червень 2017 року в сумі 642,40 грн., всього 20322,21 грн. Остання виплата заборгованості по зарплаті в сумі 20322,21 грн. була перерахована 18 грудня 2018 року на її банківський рахунок. Протиправність дій та провина відповідача у невиплаті їй заробітної плати остаточного розрахунку при звільнені була встановлена перевіркою, що проведена за моєю скаргою Головним управлінням Держпраці у Київській області, за результатами перевірки був складений акт перевірки та протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 41 КзПП України. По факту невиплати їй заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні Голосіївським відділом Національної поліції у м. Києві розслідується кримінальне провадження № 12017100010011842 від 14 грудня 2017 року за ст. 175 КК України. Рішенням суду від 27 серпня 2018 року за її позовом з відповідача була стягнута на її користь заборгованість по зарплаті в сумі 20322,21 грн. Отже остаточний розрахунок по заборгованості по зарплаті з нею при звільненні роботодавцем був здійснений лише 18 грудня 2018 року, таким чином роботодавець допустив затримку з остаточним розрахунком при звільненні, чим порушив її законні трудові права. Таким чином вона вважає, що має право стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки з розрахунком при звільненні, як це передбачено в силу ст. 117 КзПП України. Два місяці перед звільненням (яке було 10 червня 2017 року) для розрахунку її середньоденного заробітку - це квітень та травень 2017 року. У травні 2017 року нарахування зарплати їй не здійснювалось, що було встановлено рішенням суду від 27 серпня 2018 року, також відсутність нарахувань їй заробітної плати у травні 2017 року підтверджується і видно із її індивідуальних відомостей по формі ОК-5 з Пенсійного фонду України (персоніфікацією) про неї (застраховану особу) про помісячно нараховану їй роботодавцем заробітну плату у 2017 році. Оскільки її звільнення відбулося 10 червня 2017 року, а за травень 2017 року розмір її заробітної плати складає 0,00 грн., то в основу розрахунку її середнього заробітку мають бути покладені відомості про її заробітну плату за квітень 2017 року за кількість відпрацьованих днів у цьому місяці. Отже, за квітень 2017 року їй була нарахована оплата 1235,67 грн. за 4 відпрацьовані дні. Отже її середньоденний заробіток (за два місяці = квітень, травень 2017 року згідно Постанови КМУ № 100 від 08 лютого 1995 року розраховується так: 1235,67 грн. : 4 = 1235,67 грн. 308,87 грн. Час затримки розрахунку з нею при звільненні з 10 червня 2017 року по день здійснення остаточного розрахунку (18 грудня 2018 року) складає 402 робочих дні. Остаточна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розраховується так: 402*308,87 грн. = 124165,74 грн. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 січня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання на 09 годину 40 хвилин 25 січня 2019 року, яке було відкладено на 14 годину 05 квітня 2019 року, оскільки суддя перебувала у відрядженні. 25 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідачем визнаються наступні обставини, серед тих, які зазначені позивачем у позовній заяві: позивач дійсно працювала у ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» і була звільнена 10 червня 2017 року, на дату звільнення 10 червня 2017 року ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» мав заборгованість перед позивачем з виплати заробітної плати, яка остаточно була погашена товариством 14 серпня 2018 року. Відповідач не визнає і заперечує проти того, що розрахунок з позивачем був проведений 18 грудня 2018 року в межах виконавчого провадження, проте це не є дійсністю, оскільки стягнення боргу із заробітної плати за судовим рішенням було проведено державним виконавцем помилково і повторно, оскільки на момент стягнення 18 грудня 2018 року сума заборгованості по заробітній платі перед позивачем була погашена товариством повністю. 14 серпня 2018 року відповідач перерахував на користь позивача остаточну суму боргу по заробітній платі в розмірі 517,13 грн. Оскільки грошові кошти перераховувалися банком одразу на банківські карточки працівників, і на карточку позивача в тому числі, то позивач з моменту перерахування їй грошових коштів на банківську карточку 14 серпня 2018 року був обізнаний про проведений з ним відповідачем повний розрахунок по заробітній платі. Крім того з позивачем були проведені наступні розрахунки із заробітної плати: 25 січня 2017 року в сумі 1363,04 грн., 13 квітня 2017 року в сумі 1423,50 грн., 01 червня 2018 року в загальній сумі 13055,72 грн., 14 серпня 2018 року в сумі 517,13 грн. таким чином остаточний розрахунок по заборгованості із заробітної плати було проведено 14 серпня 2018 року. Сума зарплати до виплати становить 16359,38 грн. (20322,21 грн. сума нарахованої зарплати - 19,5% = 16359,38 грн.), виплата яких підтверджується розрахунковими документами товариства. Слід зауважити, що відповідно до табелю обліку використання робочого часу за червень 2017 року позивач не була на роботі в день звільнення 10 червня 2018 року, відсутність на роботі мала місце також напередодні звільнення 09 та 08 червня 2017 року, в дні коли була зміна позивача, за місяць звільнення - червень 2017 року - позивач не мала жодного виходу на роботу і в день звільнення також не була на роботі. Отже в день звільнення відповідач фізично не мав можливості провести розрахунок з позивачем. Відсутність позивача в день звільнення на роботі виключає вину відповідача у не проведені розрахунку у день звільнення, що має бути враховано при вирішенні справи по суті. Просить відмовити в задоволені позову та розглянути справу без участі їх представника. Також аналогічний відзив на позовну заяву надійшов до суду 31 січня 2019 року. Судове засідання, призначене на 14 годину 00 хвилин 05 квітня 2019 року було відкладене на 23 травня 2019 року 08-40 годину, оскільки суддя перебувала у відгулах. До судового засідання позивача не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: у відповідності до частини 6 статті 128 ЦПК України - шляхом направлення судової повістки із розпискою рекомендованим листом з повідомленням на адресу, зазначену позивачем у позовній заяві, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином судовою повісткою під розписку, представник відповідача у відзиві вказав про розгляд справи у їх відсутність, на відзиві наполягає та просить відмовити у задоволені позову згідно відзиву. У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 10 червня 2017 року позивач була звільнена з роботи, а саме з посади охоронника в управлінні у ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР», за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.6). Згідно копії індивідуальної відомості про застраховану особу з пенсійного фонду України (а.с.7-8) на ім`я [PERSON] , загальна сума заробітку для нарахування пенсії у 2015 році склала 45570,23 грн., у 2016 році - 55503,17 грн., у 2017 році - 20322,21 грн. Відповідно до копії заочного рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року (а.с.9-10) позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «СКАТ-ЦЕНТР» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року - 5229,86 грн., за лютий 2017 року - 4472,86 грн., за березень 2017 року - 4926,38 грн., за квітень 2017 року - 5050,71 грн., за червень 2017 року - 642,40 грн., а всього 20000,21 грн. Рішення набрало законної сили 27 вересня 2018 року. Тобто дане рішення відповідач не оскаржував. Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені. Проте суд не приймає за доказ та за тонову при постановці даного рішення пояснення відповідача, які ним зазначені у відзиві на позовну заяву, щодо того факту, що в судовому рішенні у справі № 219/900/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі розрахунок нарахованої та сплаченої заробітної плати позивача не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідач не оскаржував рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року, яким з нього на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі за січень 2017 року - 5229,86 грн., за лютий 2017 року - 4472,86 грн., за березень 2017 року - 4926,38 грн., за квітень 2017 року - 5050,71 грн., за червень 2017 року - 642,40 грн., а всього 20000,21 грн., а тому цей факт є встановленим та таким, що не підлягає сумніву та іншому тлумаченню. Як визначено ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення позивача виплатити останній всі належні їй суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив, у зв`язку з чим позивач була вимушена здійснювати захист своїх прав та інтересів в судовому порядку. З копії розрахункового листка за квітень 2017 року (а.с.11) вбачається, що позивач у квітні 2017 року відпрацювала 4 дні, 42 години, доплачено їй за 8 годин вечірньої праці та за 14 годин нічної праці, всього нараховано 1235,47 грн., борг за підприємством на кінець місяця складає 13055,72 грн. Згідно копії листа першого заступника начальника (а.с.12) ГУ держпраці у Київській області від 11 жовтня 2018 року, [PERSON] повідомляється про те, що було проведено інспекційне відвідування ТОВ «Скат-Центр», в результаті якого виявлено порушення вимог ст. 115-116 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці». За результатами інспекційного відвідування інспектором праці складено акт від 10 серпня 2018 року № КВ948/1323/АВ. На підприємство накладено штрафні санкції та винесено припис про усунення порушень. Відповідно до копії листа т.в.о. начальника Голосіївського управління поліції у м. Києві від 15 березня 2018 року (а.с.14) [PERSON] повідомлено про те, що за вказаним зверненням було розпочате кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017100010011842 від 14 грудня 2017 року. Попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення ст. 175 КК України. З копії відомості на перерахунок заробітної плати № 3070 від 13 квітня 2017 року вбачається, що під № 166 є позивач - [PERSON] , номер її картки [NUMBER] та сума 1423,50 грн., на цій відомості також є штамп філії АТ «ОЩАДБАНКУ», окрім печатки та підписів відповідача, тобто це підтверджує той факт, що дійсно відповідачем було перерахування на вищевказану банківську картку позивача. З копії відомості на перерахунок заробітної плати № 269 від 25 січня 2017 року вбачається, що під № 67 є позивач - [PERSON] , номер її картки [NUMBER] та сума 1363,04 грн., на цій відомості також є штамп філії АТ «ОЩАДБАНКУ», окрім печатки та підписів відповідача, тобто це підтверджує той факт, що дійсно відповідачем було перерахування на вищевказану банківську картку позивача. Також з копії відомості на перерахування заробітної плати від 01 червня 2018 року вбачається, що під № 288 є позивач - [PERSON] , номер її картки [NUMBER] та сума 1423,50 грн., та під № 337 є позивач - [PERSON] , номер її картки [NUMBER] та сума 3600,66 грн., під № 389 є позивач - [PERSON] , номер її картки [NUMBER] та сума 7037,01 грн., і під № 434 є позивач - [PERSON] , номер її картки [NUMBER] та сума 994,55 грн., на цій відомості також є штамп ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», окрім печатки та підписів відповідача, тобто це підтверджує той факт, що дійсно відповідачем було перерахування на вищевказану банківську картку позивача. Окрім того з копії відомості на перерахування заробітної плати від 14 серпня 2018 року вбачається, що під № 58 є позивач - [PERSON] , номер її картки [NUMBER] та сума 517,13 грн. на цій відомості також є штамп ПАТ «БАНК «КЛІРИНГОВИЙ ДІМ», окрім печатки та підписів відповідача, тобто це підтверджує той факт, що дійсно відповідачем було перерахування на вищевказану банківську картку позивача. Тобто відповідач сплатив позивачу за весь цей проміжок часу 16359,39 грн. заборгованості по заробітній платі, замість 20000,21 грн., як це вирішено та присуджено рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року. Тобто відповідач не зміг упродовж всього розгляду справи спростувати той факт та твердження позивача про те, що з нею остаточно було проведено розрахунок з приводу заборгованості по заробітній платі 18 грудня 2018 року. Згідно копії довідки про доходи [PERSON] , яка видана керівником ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» від 21 січня 2019 року, позивачу за квітень 2017 року нарахована заробітна плата в сумі 1235,47 грн., також згідно цієї ж довідки середньоденна/середнього динна заробітна плата позивача складає 29,42 грн., середньомісячна заробітна плата складає 4854,30 грн. По графіку роботи [PERSON] з 10 червня 2017 року по 13 серпня 2018 року робочих годин 2247. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1\\. Визнання права; 2\\.визнання правочину недійсним; 3\\.припинення дії, яка порушує право; 4\\.відновлення становища, яке існувало до порушення; 5\\.примуслве виконання обов`язку в натурі; 6\\.зміна правовідношення; 7\\.припинення правовідношення; 8\\.відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9\\.відшкодування моральної (немайнової) шкоди…. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно п.6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України: «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ч.1 ст. 115 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що повний розрахунок з позивачем в день її звільнення проведений не був, а проведений лише 18 грудня 2018 року, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 10 червня 2017 року по 18 грудня 2018 року (день здійснення остаточного розрахунку) включно, тобто до дня повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали їй до виплати в день звільнення, виходячи із наступного. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача, як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. При цьому, суд вважає, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31 травня 2017 року, №6-259цс17 від 13 березня 2017 року). Аналогічні роз`яснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року за № 100 затверджено порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до пункту 5 вищевказаного порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період. Враховуючи, що відповідачем здійснено повний розрахунок з позивачем лише 18 грудня 2018 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13 березня 2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме, за період з 10 червня 2017 року по 18 грудня 2018 року (день повного розрахунку відповідача перед позивачем по всіх сумах, що належали їй до виплати в день звільнення), оскільки, між сторонами відсутній спір про розмір належних до виплати позивачу сум після його звільнення. Період затримки складає 402 днів, з 10 червня 2017 року до 18 грудня 2018 року включно. Середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці які передували звільненню складає 29,42 коп., що стверджується довідкою ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» від 21 січня 2019 року. Таким чином до стягнення з відповідача - ТОВ «СКАТ-ЦЕНТР» на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 11826,84 грн., виходячи із наступного розрахунку: 29 грн. 42 коп. /середній заробіток/ х 402 днів /період затримки розрахунку/ = 11826,84 грн. Крім того, оскільки, розмір середньоденної заробітної плати позивача в сумі 29 грн. 42 коп. визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обов`язкових платежів, то середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 червня 2017 року до 18 грудня 2018 року включно в сумі 11826,84 грн. на користь позивача необхідно стягнути із відрахуванням (утриманням) при виплаті податків та обов`язкових платежів передбачених законодавством України. Згідно статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи та витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача - на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial