Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 03.03.2005 року між нею та відповідачем, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, а також залишити їй після розірвання шлюбу прізвище «Федорнак». Свої вимоги мотивувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося, зокрема через розходження поглядів на шлюб та сімю, відсутність взаєморозуміння, постійних конфліктів. У шлюбі у них народилися діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Намагання налагодити стосунки з чоловіком виявилися марними. Шлюбні відносини припинилися з 20.09.2016 року. На переконання позивача, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, розлучення єдиний вихід побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальні взаємовідносини з чоловіком, який є батьком їхніх дітей. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вважає, що шлюб ще можна зберегти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, федорнак [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Голінка) Маряна Іванівна одружилися 03.03.2005 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 97, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серія 1-ФМ № 082111, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області 03.03.2005 року. У шлюбі у подружжя народилися діти [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія 1-ФМ № 187609, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 23.02.2011 року), [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія 1-ФМ № 013611, видане Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 13.06.2005 року). Судом також встановлено, спільне життя між подружжям не склалося в силу різних причин, зокрема через розходження поглядів на шлюб та сімю, відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 20.09.2016 року. На переконання позивача, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У звязку з наведеним, позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідач заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи волевиявлення позивача, після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишити прізвище «Федорнак». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved