Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить визнати, що відомості, викладені [PERSON] в листі від 28.11.2016 №107-вих. на адресу директора Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3, перед батьками, вчителями та учнями Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 19.12.2016, а також на засіданні сесії Овруцької районної ради 23.12.2016, про те, що нібито вона, [PERSON], допускала аморальну поведінку, в присутності учнів та інших громадян виражалася нецензурною лайкою, поширює серед учнів антиукраїнські ідеї, вона та члени її сім'ї є зрадниками України, є недостовірною негативною інформацією, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, зобов'язавши [PERSON] спростувати зазначену негативну та недостовірну інформацію, та публічно вибачитися перед нею, [PERSON], шляхом виступу на сесії Овруцької районної ради та направлення листа зі спростуванням негативної та недостовірної інформації на адресу Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3. Крім того, просить стягнути з [PERSON] її на користь моральну шкоду в сумі 90000 грн. та понесені судові витрати, мотивуючи тим, що вся зазначена інформація є недостовірною. Внаслідок поширення зазначеної інформації відповідач принизив її честь, гідність та ділову репутацію. Вона відчуває сильні моральні страждання і нервовий стрес. Порушився нормальний хід її життя. Погіршився сон та самопочуття. У зв'язку з діями відповідача вона декілька разів змушена була викликати швидку допомогу. Тому вважає, що сума 90000 грн., в такому розмірі вона оцінила заподіяну їй моральну шкоду, є мінімальною адекватною компенсацією переживань, завданих поширенням відповідачем недостовірної інформації та зусиль, необхідних для відновлення нормальних соціальних зв'язків і ділових відносин з колегами по роботі. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом і просить зобов'язати відповідача (позивача за первісним позовом) відомості відносно нього у виступі на 11-й сесії Овруцької районної ради 23.12.2016 спростувати шляхом повторного виступу на сесії районної ради, мотивуючи тим, що [PERSON] поширювалася відносно нього, як депутата районної ради, недостовірна інформація, яка потребує негайного спростування винною. В судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали. Щодо задоволення зустрічного позову заперечили. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями. В судовому засіданні 05.02.2018 відповідач свої зустрічні позовні вимоги підтримав, а щодо задоволення первісного позову заперечив. Судове засідання 29.12.2017 він самовільно покинув, надавши заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити. Щодо задоволення первісного позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, так як він «фейковий» з долученими фіктивними доказами. При цьому зазначивши, що за станом здоров'я просить справу розглянути іншим разом, а можливо і за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, показання свідків, дослідивши і перевіривши в судовому засіданні докази, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Частиною 6 зазначеної статті встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до Конституції України та ст.ст.270,275,297 ЦК України фізична особа має право як на повагу до гідності та честі, так і право на захист свого особистого немайнового права. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. За змістом ст.ст.277, 297, 299 ЦК України, ч.4 ст.32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію. Водночас, згідно зі ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і частин другої та третьої ст. 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події і явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що інформація, а саме: «[PERSON] допускала аморальну поведінку, в присутності учнів та інших громадян виражалася нецензурною лайкою», яка викладена письмово [PERSON] в листі від 28.11.2016 №107-вих. адресованому директору Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3, поширена усно перед вчителями, учнями та їх батьками Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 19.12.2016, а також поширена усно на засіданні сесії Овруцької районної ради 23.12.2016, є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON]. Так, недостовірність вказаної інформації та її поширення відповідачем підтверджується: копією трудової книжки позивача, з якої вбачається, що вона з 15.08.1989 працює в Овруцькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №3 на посаді вчителя. 13.07.2015 була нагороджена Подякою за сумлінну та бездоганну, плідну педагогічну діяльність та досягнуті успіхи у справі навчання та виховання підростаючого покоління ( а.с.6-10 т.1); копією листа депутата Овруцької районної ради [PERSON] від 28.11.2016 №107-вих. на адресу директора Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3, який свідчить, що [PERSON] звертає увагу директора школи на аморальність в поведінці вчителя школи - [PERSON] у спілкуванні з громадянами району поза межами школи шляхом зведення наклепів, висловлювання публічних образ та матюків з погрозами в телефонному режимі 04.08.2016 на його адресу, різного роду неправдивої писанини до правоохоронних органів на нього як депутата, навмисно обмовляє та паплюжить його з метою негативно вплинути на його депутатську діяльність та як голову постійної депутатської комісії з питань агропромислового комплексу, переробної промисловості, земельних ресурсів і відносин, екології та соціального розвитку села, промисловості, будівництва, транспорту, зв'язку та житлово-комунального господарства Овруцької районної ради Житомирської області за те, що ним виявлено бажання спільно з представниками постійної депутатської комісії з питань освіти, культури, сім'ї, молоді та спорту отримати відомості щодо проведення занять та викладання нею російської мови та зарубіжної літератури і відвідування цих занять упродовж 2016-2017 навчального року, які нею проводяться, оскільки є підозри на проросійські нахили в її баченнях, думках її близьких людей та аморальність в її поведінці, що й привернуло їх увагу та потребує ретельної перевірки на законність перебування [PERSON] на займаній посаді відповідно до вимог вчительської етики, як в школі, так і поза її межами. Тобто, відповідач декілька разів здійснює посилання на те, що [PERSON] допускала аморальну поведінку, на його адресу виражалася брутальною лайкою у формі матюків, що є нецензурною лайкою. Крім того, у даному листі викладено інформацію щодо батька [PERSON], її синів, рідного брата та рідної тітки. Однак, прямого зазначення що «[PERSON] поширює серед учнів антиукраїнські ідеї, вона та члени її сім'ї є зрадниками України», даний лист не містить, окрім посилання на брата [PERSON] (а.с.15-16 т.1); відеозаписами засідання 11 сесії Овруцької районної ради 7 скликання, яка відбулася 23.12.2016, та відвідування [PERSON] Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 19.12.2016., які долучені сторонами по справі, і які підтверджують висловлювання відповідача як на сесії районної ради так і в школі на коридорі: «ця вчителька матюкає дітей, в неї проросійські нахили; до дітей в класі: « вчителька матюкається? сепаратистські речі говорила? - діти відповіли, що ні; ганьба вчительці, яку Ви тримаєте (після масового гасла «ганьба» на адресу [PERSON] на сесії). Суд звертає увагу, що на сесії під час виступу директора школи - [PERSON], голови батьківського комітету - [PERSON], позивача, відповідач постійно щось говорить (можливо кричить), однак в зв'язку з відсутністю належного звуку можна розібрати тільки деякі фрази. Крім того, його поведінка виходила за рамки правил депутатської етики, суперечила загальновизнаним принципам порядності, честі і гідності, що закріплено в ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»: він привселюдно забирав матеріали у заступника голови районної ради, яка була головуючою на сесії, намагався забрати мікрофон, ударив її по обличчю, привселюдно дозволив собі сісти на стіл, за яким вона сиділа, тим самим зриваючи засідання. Депутати проголосували за видалення його із сесійної зали та зняття з голови постійної депутатської комісії з питань агропромислового комплексу. Комісія з питань етики констатувала порушення депутатської етики [PERSON] та необхідність просити вибачення перед вчителькою. Вказані обставини узгоджуються і з показаннями свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] . Зустрічні позовні ж вимоги [PERSON] є неконкретизованими. Він просить зобов'язати [PERSON] відомості відносно нього у виступі на 11-й сесії Овруцької районної ради 23.12.2016 спростувати шляхом повторного виступу на сесії районної ради, однак не зазначає, які ж саме відомості. При цьому в своїй позовній заяві зазначає, що його депутатська діяльність не всім до вподоби і деякі невдоволені особи, з метою створити на нього морально-психологічний тиск, як на депутата, та негативно вплинути на його авторитет перед виборцями постійно посягають на його людську честь, гідність та ділову репутацію, систематично і регулярно зводячи на нього наклепи, безпідставно обмовляють, публічно ображають. Однак, не конкретизовано, які саме особи, мотив їх поведінки, яка саме депутатська діяльність їм не до вподоби. Твердження [PERSON] в позовній заяві про нецензурну лайку позивача на його адресу, як депутата районної ради 04.08.2016 з мобільного номера [NUMBER] на його номер мобільного будь-якими доказами об'єктивно не підтверджено. Так, з листа №19771/3 від 03.10.2017 ПрАТ «Київстар» (а.с. 17-18 т.2) вбачається, що в інформаційних системах ПрАТ «Київстар» вихідних дзвінків абонента [NUMBER] на телефонний номер [NUMBER] о 21 год. 08 хв. та о 22 год. 09. Хв.. 13.10.2016 не зафіксовано. Не зафіксовано і вихідного дзвінка о 20 год.25 хв. 04.08.2016 вихідного дзвінка з абонентського номеру [NUMBER] на номер [NUMBER]. Повідомлено, що в інформаційних системах ПрАТ «Київстар» відомості про зміст (роздруківки, звукозаписи) смс-повідомлень, вхідних та вихідних дзвінків абонентів не фіксується обладнанням та не зберігається. Показання свідка [PERSON] - матері відповідача, яка підтвердила дзвінок 04.08.2016 близько 20 год. 20 хв. [PERSON] на телефон сина, тобто відповідача, з нецензурною лайкою, зазначивши, що їй було зроблено зауваження : «Ти ж вчителька», та 13.10.2016 близько 21 год. та 22 год. дзвінок сина позивача - [PERSON] на телефон її сина з погрозами, не може бути покладено в основу рішення по справі, оскільки вона є заінтересованою особою і її показання не узгоджуються із жодним іншим доказом, які досліджувалися в судовому засіданні. Суд звертає увагу, що своїми показаннями свідок [PERSON] підтвердила конфлікт, який виник у неї та сина з батьками позивача із-за дров, які складувалися останніми з 2000 року під стінкою її гаража. Вони порозбивали стінку. ЇЇ показання узгоджуються з поясненнями [PERSON], які він надав в судовому засіданні 05.02.2018, пояснивши, що в липні 2016 року він побачив, як знову складають дрова. Грищук - батько позивача стукав сокирою по стіні. Він сказав прибрати. Не прибрали. Тоді він 04.08.2016 скинув верхній шар дров. Після цього ввечері о 20 год. 25 хв. на його телефон з абонентського номеру [NUMBER] був дзвінок позивача з нецензурною лайкою. По рекомендації інспектора поліції він і звернувся в школу. Оцінюючи зазначені пояснення, показання суд вважає за необхідне зазначити, що вони спростовують твердження відповідача, які викладені в його позовній заяві, в частині не відповідності дійсності тверджень [PERSON], що побутовий конфлікт, який виник з її батьками, ніяким чином не пов'язаний з його депутатською діяльністю, та свідчать про нещирість [PERSON], так як в своїх поясненнях він сам підтвердив, що причиною звернення в школу став саме конфлікт за дрова, не навівши будь-яких видів його депутатської діяльності, які могли стати причиною, мотивом конфлікту. Свідок [PERSON] підтвердив свою присутність 19.12.2016 в Овруцькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів, але на відміну від посилань [PERSON] в листі (а.с.15 т.1), «ним виявлено було бажання спільно з представниками постійної депутатської комісії з питань освіти, культури, сім'ї, молоді та спорту отримати відомості щодо проведення занять та викладання нею ([PERSON]) російської мови та зарубіжної літератури і відвідування цих занять упродовж 2016-2017», зазначив, що його покликав в школу саме останній, біля 12-13 години, зателефонувавши йому на мобільний телефон. Він казав відповідачу, що не треба йти на урок. Вказана обставина, в черговий раз підтверджує нещирість [PERSON]. Водночас [PERSON] повідомив, що 23.12.2016 на сесії районної ради [PERSON] не дали виступити. Була група підтримки [PERSON]. Кричали «ганьба». Лайливих ніяких слів не чув. Від допиту інших свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповідач відмовився після постановлення ухвали 26.04.2018 про їх привід, надавши відповідні заяви (а.с.143-144 а.с.т.2). Копії долучених відповідачем копій талонів - повідомлень до Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, його депутатських звернень, заяв, скарг, листів Овруцького ВП Коростенського ВП ГУНП в Житомирській області, Генеральної прокуратури України, прокуратури Житомирської області за результатами розгляду його звернень, ухвал Овруцького районного суду, якими було задоволено скарги [PERSON] на бездіяльність слідчих Овруцького ВП щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо вчинення скоєння кримінальних правопорушень позивачем, директором школи, свідками та іншими (а.с.49-65, 103-104, 246-247 т.1, 60-63 т.2) також не можуть бути основою рішення по даній справі, так як згідно ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Зміст цього принципу полягає в тому, що особа вважається винною не тоді, коли щодо неї висунуто обвинувачення, тим більше лише повідомлено про злочин, а тільки тоді, коли її винність доведена в установленому законом порядку вироком суду і тільки вирок суду, відповідно до ст. 82 ЦПК України, є обов'язковим для суду, що розглядає справу, про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стовно якої він ухвалений. Тобто, зазначені письмові докази, надані на підтвердження спірних правовідносин, не відповідають положенням ст.ст. 77, 79 ЦПК України. Крім того, так як відповідач є депутатом Овруцької районної ради Житомирської області суд враховує наступне. При поширенні недостовірної інформації стосовно публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. Тобто, у зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача чи відповідача в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Таким чином, аналізуючи всі обставини справи та надані на їх підтвердження докази, враховуючи, що відповідачем не доведено, що поширена ним в листі від 28.11.2016 №107-вих. на адресу директора Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3, перед батьками, вчителями та учнями Овруцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №3 19.12.2016, а також на засіданні сесії Овруцької районної ради 23.12.2016, інформація про позивача, а саме, що «вона допускала аморальну поведінку, в присутності учнів та інших громадян виражалася нецензурною лайкою» є достовірною, за доведення обставин, які підтверджують, що поширена відносно позивача вказана інформація є недостовірною та негативною, яка порушує її честь, гідність та ділову репутацію, а також при недоведеності поширення інформації в частині « поширює серед учнів антиукраїнські ідеї, вона та члени її сім'ї є зрадниками України» (доведено лише в частині брата [PERSON], що він є зрадником, однак суд розглядає справу в межах заявлених вимог), суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення первісного позову в частині захисту честі, гідності та ділової репутації. Оскільки відповідач є депутатом Овруцької районної ради Житомирської області; інформація, про спростування якої він пред'явив вимоги є неконкретизованою, а та, яка наведена ним в описовій частині заяви, пов'язана з його депутатською діяльністю (на його ж думку), не підлягає визнанню недостовірною, оскільки така інформація стосується позивача, як публічної особи та його професійної діяльності на посаді депутата Овруцької районної ради Житомирської області, а тому він повинен бути готовим до неї, оскільки межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою. Відповідно правові підстави для задоволення зустрічного позову відсутні. Вирішуючи первісний позов в частині стягнення моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч.1,2, п.п. 2, 4 ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Як роз'яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач просить стягнути з [PERSON] її на користь моральну шкоду в сумі 90000 грн.. Обгрунтовує її тим, що вся зазначена інформація є недостовірною. Внаслідок поширення зазначеної інформації відповідач принизив її честь, гідність та ділову репутацію. Вона відчуває сильні моральні страждання і нервовий стрес. Порушився нормальний хід її життя. Погіршився сон та самопочуття. У зв'язку з діями відповідача вона декілька разів змушена була викликати швидку допомогу. Обставини щодо виклику швидкої допомоги [PERSON] в зв'язку з діями відповідача є доведеними під час судового розгляду справи та підтверджуються показаннями свідка [PERSON], копіями карток виклику швидкої медичної допомоги та виїзду швидкої медичної допомоги, витягом з журналу запису звернень про невідкладну медичну допомогу (а.с.223-232 т.1), які свідчать про виклик швидкої як 19.12.2016 в школу, так і 23.12.2016 в районну раду саме до [PERSON], та попередній її діагноз: психо-емоційна реакція на стрес. [PERSON], який виїздив на виклики, підтвердив, що вона дійсно потребувала медичної допомоги. Ніяких симулювань не було. З відповідачем та [PERSON] він про її діагнози не розмовляв. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що позивач зазнала значних душевних страждань, у зв'язку з поширенням відповідачем як за місцем її роботи колегам, так і невизначеному колу осіб (учням, батькам, присутнім на сесії та іншим), недостовірної інформації, яка полягає в приниженні її честі, гідності та ділової репутації. Водночас, зважаючи, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження розміру заподіяної їй моральної шкоди, виходячи з вимог розумності і справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди необхідно зменшити з 90000 грн. до 8400 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 128 грн. 15 коп. (1378 грн. Х 9,3% - пропорційно розміру задоволених позовних вимог ).

Outcome: partial