Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання недійсним п.1.10 рішення 20 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 793 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», мотивуючи позовні вимоги тим, що [PERSON] являється власником житлового будинку у м. Вінниці, вул. Московська, 44, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 08.08.2002 року з відміткою про реєстрацію від 11.10.2002 року та витягом про державну реєстрацію від 27.09.2012 року. Згідно матеріалів інвентарної справи № 5074 на будинок № 44 по вул. Московській в м. Вінниці присутня інформація щодо зміни номера будинку: станом на 1947 рік вул. Московська, 18; станом на 1964 рік - вул. Московська, 44. Відповідно до додатку №3/152 до рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради народних депутатів № 200 від 04.06.1987 року будинку з існуючим номером 44 по вул. Московській в м. Вінниці присвоєно № 44. Згідно рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів №15/448 від 21.04.1954 року була закріплена земельна ділянка за будинком № 18 по вул. Московській в м. Вінниці площею 2519м2,\~крім того\~лишки площею\~1429 м2. Станом на 07.08.2002 року (дата останньої технічної інвентаризації) площа земельної ділянки за вищезазначеною адресою становить 3279 м2. Відповідну інформацію підтверджено довідкою КП «Вінницьке міське БТІ» від 29.09.2017 року. Чинний ЗК (в ред. 2001) не регулює правовідносини повязані з постійним та тимчасовим користуванням землею громадян тому у відповідності до п. п. 2,3 Прикінцевих положень до ЗК України застосуванню підлягають земельні кодекси прийняті на час переходу права власності на будинковолодіння. Однак, в звязку з веденням в дію ЗУ УРСР (в ред. 1970 року)Указом Президії Верховної ради УРСР від 25.12.1970 року «Про порядок введення в дію Земельного Кодексу Української РСР», якою визначено, що надані громадянам до 01.01.1971 року присадибні земельні, а також земельні ділянки для індивідуального житлового будівництва і для городів зберігаються в розмірах, передбачених раніше діючим законодавством. Отже, незалежно від розмірів земельних ділянок отриманих за раніше діючим законодавством за новим власником будинку зберігалось право на вказану земельну ділянку при переході права власності на будинок. 27.05.2016 року рішенням Вінницької міської ради надано дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 1500 кв. м. за адресою: м. Вінниця, вул. Московська,44. У відповідності до рішення Вінницької міської ради від 27.05.2016 року було розроблено технічну документацію із землеустрою та зареєстровано земельну ділянку в ДЗК від 16.11.2016 року, що вбачається з витягу № НВ-0505312552016. 30.08.2016 року відповідно до нотаріально посвідченої заяви, позивачка не заперечила щодо вилучення частини земельної ділянки площею 0,12 га за адресою: м. Вінниця, вул. Московська, 44 на користь [PERSON], своєї сестри. Як згодом було зясовано, п.1.10 рішення 20 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 793 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку та 100 кв.м. для будівництва гаражів за адресою: м. Вінниця, вул. Московська, біля буд. 44. У звязку з цим 29.09.2017 року заяву [PERSON] від 30.08.2016 року анульовано в повному обсязі шляхом нотаріального посвідчення та подано до Вінницької міської ради. Вважає п.1.10 рішення 20 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 793 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON], кожен окремо, позовні вимоги підтримали за обставин викладених в справі, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала, щодо їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентарної справи №5074, проаналізувавши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено наступні фактичні обставини у справі. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.08.2002 року [PERSON] являється власником житлового будинку у м. Вінниці, вул. Московська, 44, з відміткою про реєстрацію від 11.10.2002 року та витягом про державну реєстрацію від 27.09.2012 року (а.с.9-10). Згідно матеріалів інвентарної справи № 5074 на будинок № 44 по вул. Московській в м. Вінниці присутня інформація щодо зміни номера будинку: станом на 1947 рік вул. Московська, 18; станом на 1964 рік - вул. Московська, 44 (а.с.18). Згідно рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів №15/448 від 21.04.1954 року була закріплена земельна ділянка за будинком № 18 по вул. Московській в м. Вінниці площею 2519м2, крім того лишки площею 1429 м2 (а.с.13-14). Станом на 07.08.2002 року (дата останньої технічної інвентаризації) площа земельної ділянки за вищезазначеною адресою становить 3279 м2. Відповідну інформацію підтверджено довідкою КП «Вінницьке міське БТІ» від 29.09.2017 року (а.с.11). 27.05.2016 року рішенням Вінницької міської ради надано дозвіл [PERSON] на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі площею 1500 кв. м. за адресою: м. Вінниця, вул. Московська,44. У відповідності до рішення Вінницької міської ради від 27.05.2016 року було розроблено технічну документацію із землеустрою та зареєстровано земельну ділянку в ДЗК від 16.11.2016 року, що вбачається з витягу № НВ-0505312552016 (а.с.15-16). 30.08.2016 року відповідно до нотаріально посвідченої заяви, позивачка не заперечила щодо вилучення частини земельної ділянки площею 0,12 га за адресою: м. Вінниця, вул. Московська, 44 на користь [PERSON], своєї сестри (а.с.18). Пунктом 1.10 рішення 20 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 793 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку та 100 кв.м. для будівництва гаражів за адресою: м. Вінниця, вул. Московська, біля буд. 44 (а.с.19). У звязку з цим 29.09.2017 року заяву [PERSON] від 30.08.2016 року анульовано в повному обсязі шляхом нотаріального посвідчення та подано до Вінницької міської ради (а.с.18 зворот). У висновку експерта № 410 від 07.06.2018 року за результатами проведення судової земельно технічної експертизи зазначено: після дослідження матеріалів інвентаризаційної та цивільної справи, а також додаткових матеріалів, що надійшли для проведення експертизи, візуально інструментального обстеження обєкта дослідження, можливо зробити наступний висновок, що станом на час проведення дослідження земельна ділянка домоволодіння № 44 по вул. Московська, в м. Вінниці має меншу площу, а відповідно і менші розміри по периметру у порівнянні із земельною ділянкою, яка графічно відображена на викопіюванні із схематичного плану будівельного кварталу № 86 м. Вінниці по домоволодінню № 18 (38 по вул. Московській) ат яка зареєстрована (3948,0 кв.м.) за землекористувачами рішенням № 15/448 виконкому Вінницької міської ради від 21.04.1954 року. Земельна ділянка, яка визначена обґрунтуванням, розробленим МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» на замовлення [PERSON], та пропонується для будівництва та обслуговування житлового будинку садибного типу та індивідуального гаража, щодо якої було прийняте рішення 20 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 793 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», згідно якого надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 100 кв.м. для будівництва індивідуального гаражу, [PERSON] та запроектовано проїзд площею 342 кв.м., виділяється із фактичної земельної ділянки домоволодіння № 44 по вул. Московській в м. Вінниці, а тому суміщається та повністю розташовується в межах земельної ділянки (постійне та тимчасове користування), що була зареєстрована за домоволодінням № 44 по вул. Московській в м. Вінниці, згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 15/448 від 21.04.1954 року. Враховуючи зміну конфігурації земельної ділянки домоволодіння № 44 по вул. Московська в м. Вінниці, а також зведення замість старого будинку нового встановити, яка саме площа земельної ділянки зареєстрованої у постійне користування площею 2519,0 кв.м. та лишків земельної ділянки площею 1429,0 кв.м. входить до земельної ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 100 кв.м. для будівництва індивідуального гаражу, [PERSON] та запроектованого проїзду площею 342 кв.м., що до яких було прийнято рішення 20 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 793 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» неможливо. Пункт 3.22 розділу 3 Сельбищна територія. Садибна забудова. ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень» визначає параметри» (ширина)для внутрішньоквартальних проїздів, які створюються при потребі у районах садибної забудови. Оскільки обєктом дослідження є земельна ділянка, на якій планується розміщення житлового будинку та гаражу, тому застосування у даному випадку п. 3.22 неможливе. З огляду на те, що запроектований проїзд загального користування площею 342,0 кв.м. створюється за рахунок земельної ділянки домоволодіння № 44 по вул. Московській в м. Вінниці, а у державних будівельних нормах ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських та сільських поселень» відсутні нормативи, щодо ширини та інших параметрів проїздів, які створюються за рахунок індивідуальних земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, то при проектуванні проїзду загального користування площею 342,0 кв.м., що створюється за рахунок земельної ділянки домоволодіння № 44 по вул. Московська в м. Вінниці Державні будівельні норми враховано (а.с.113-134). Відповідно до ч. 2ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема і визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 1ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ч. 1ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема і шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. З наведених норм законодавства вбачається, що підставами для скасування правового акту індивідуальної дії, яким у даному випадку є оскаржувані рішення Вінницької міської ради, є одночасна наявність двох умов, а саме їх суперечність актам цивільного законодавства та порушення цивільних прав і інтересів власника майна внаслідок видання таких актів. Крім того, в правовій позиції, яка висловлена [PERSON] Судом України при розгляді цивільної справи № 6-658цс15 та викладена в постанові від 18 травня 2016 року, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи; у чому полягає порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Так, погодження на вилучення земельної ділянки [PERSON], [PERSON] не надавала. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 10ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»). Крім того, відповідно до висновку експерта № 410 від 07.06.2018 року за результатами проведення судової земельно технічної експертизи, земельна ділянка, яка визначена обґрунтуванням, розробленим МКП «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури» на замовлення [PERSON], та пропонується для будівництва та обслуговування житлового будинку садибного типу та індивідуального гаража, щодо якої було прийняте рішення 20 сесії 7 скликання Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 793 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність», згідно якого надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1000 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 100 кв.м. для будівництва індивідуального гаражу, [PERSON] та запроектовано проїзд площею 342 кв.м., виділяється із фактичної земельної ділянки домоволодіння № 44 по вул. Московській в м. Вінниці, а тому суміщається та повністю розташовується в межах земельної ділянки (постійне та тимчасове користування), що була зареєстрована за домоволодінням № 44 по вул. Московській в м. Вінниці, згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 15/448 від 21.04.1954 року (а.с.123). Враховуючи наведені обставини п.1.10 рішення 20 сесії скликання Вінницької міської ради від 23.06.2017 року № 793 «Про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність» є незаконним та підлягає скасуванню. Вирішуючи питання розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з такого. Суд дійшов висновку про задоволення позову, тому відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Так, позивачем при зверненні до суду та під час розгляду даної справи було понесене наступні судові витрати: судовий збір в розмірі 960 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 3 680 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 6 200 грн. Отже, вказані судові витрати, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, підлягають стягнення з відповідача на користь позивача у зв'язку із задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved