Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, в якому просять усунути перешкоди у користуванні будинком, що розташований за адресою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним житловим будинком; зняти [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. Позов обґрунтовано тим, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка житлового будинку загальною площею 157, 5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2019. Позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка житлового будинку загальною площею 157, 5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2019. Позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка житлового будинку загальною площею 157, 5 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2019. Право власності на вказаний житловий будинок виникло у них на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Костіною І.Г. Також зазначають, що їм на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка площею 0,1 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В належному їм на праві власності будинку зареєстрований відповідач. Однак за вказаною адресою не проживає останні десять років, добровільно знятися з реєстрації у житловому будинку, що належить позивачам на праві спільної часткової власності, не бажає. У користуванні житловою площею відповідачу ніхто не перешкоджав. Крім того, відповідач не несе жодних витрат по утриманню будинку. Реєстрація місця проживання відповідача у будинку позивачів, створює перешкоду власникам (позивачам), в користуванні будинком.З урахуванням зазначеного, позивачі вважають, що відповідач [PERSON] відсутній в зареєстрованому місці проживання за адресою: [ADDRESS] без поважних причин останні десять років, а тому втратив право користування житловим приміщення. На підставі ухвали суду від 02 вересня 2019 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 10 жовтня 2019 року за наслідками повторного автоматизованого розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який був проведено згідно розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/88 від 10.10.2019 у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 19.09.2019 заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області Токарєвої Н.М. та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 23.09.2019 № 05-05/119 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області Токарєвої Н.М.», зазначена справа передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Назаренко О.В. Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином. Позивачі надали до суду письмові заяви, в яких просять справу розглянути у її відсутність, у разі неявки відповідача не заперечують проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання неодноразово не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник третьої особи - Виконавчий комітет Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, надану нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, яка належно повідомлялась про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158669444 від 06 березня 2019, позивач [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158669889 від 06 березня 2019, позивач [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158670286 від 06 березня 2019, позивач [PERSON] є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Виконавчий комітет Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області №3527/1 від 23.07.2019 року, в будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (позивач), 1964 року народження, [PERSON] (позивач), 1969 року народження, [PERSON] (відповідач) 1971 року народження. Як зазначили у позові позивача, відповідач [PERSON] не є членом сім`ї кожного з них, Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, що знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема статтями 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, в тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Однією з засад судочинства, регламентованих пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частини 3 статті 12, частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, позивачі як сторона по справі, зобов`язані довести ті обставини на які вони посилаються як на правову підставу своїх вимог. З матеріалів справи вбачається, що на час звернення до суду з даним позовом відповідач за зареєстрованим місцем проживання не мешкає без поважних причин. Під час розгляду справи судом відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо вчинення перешкод з боку позивача щодо її проживанню за місцем реєстрації. Твердження позивачів про те, що реєстрація [PERSON] у спірному житловому будинку порушує їх майнові права відповідачем не спростовано. Факт не проживання більше десяти років відповідача [PERSON] за місцем реєстрації в будинку за адресою: [ADDRESS] , підтверджується письмовими поясненнями свідків. Отже, судом встановлено, що відповідач не є власником спірного будинку, на даний час не є членом сімей власників, без поважних причин більше 10 років не проживає в зазначеному будинку, доказів укладення договору з власниками про порядок проживання та утримання житла відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порушене право власників будинку підлягає захисту, відповідач [PERSON] є таким, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме, будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , а тому позов в цій частині необхідно задовольнити. Що стосується позовної вимоги про зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням встановлених обставин, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тому в задоволені позовних вимог в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку необхідно відмовити. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, в зв`язку з чим з [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок, оскільки з наданої квитанції №8520 від 07 серпня 2019 року платником зазначено [PERSON] .

Outcome: partial