Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду, мотивуючи заявлені вимоги тим, що 26 жовтня 1999 року помер її прадід [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина у виді права на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності акціонерного товариства «Карапиші» розміром 2,72 в умовних кадастрових гектарах. Право на вказану земельну частку померлий мав на день смерті, воно було підтверджено сертифікатом на право на земельну частку (пай). Будучи спадкоємцем померлого за заповітом, вона спадщину прийняла. Отримати свідоцтво про право на спадщину не має змоги, оскільки у неї відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай). Просила визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 2,72 умовних кадастрових гектарах в адміністративних межах [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області. До початку розгляду справи представник позивача подав до суду заяву про зміну позовних вимог позивача та просив визнати за ним право власності на 1/3 частину земельної ділянки площею 2,6493 га, кадастровий номер 3222982600:04:004:0005, розташованої на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належної [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого [PERSON] державною нотаріальною конторою Київської області 28 грудня 2011 року. Вимоги обґрунтував фактом перетворення спадкового майна. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначив, що змінені позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Київської області в судове засідання не зявився, голова адміністрації надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у відсутності представника адміністрації. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області в судове засідання не зявився, сільський голова подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника сільської ради. Представник відповідача відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Київської області в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна. За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, як зазначено у статті 1218 ЦК України, входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобовязання встановлено законодавством у звязку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. В судовому засіданні встановлено, що 26 жовтня 1999 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 244494, виданим повторно 21 квітня 2000 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київській області. За життя [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження про те, що все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те , що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів правнучці [PERSON], тобто позивачу. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть серії 1-БК № 244494, виданим 21 квітня 2000 року [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області, заповітом, посвідченим секретарем Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області 11 березня 1996 року, зареєстрованим в реєстрі за № 17, свідоцтвом про шлюб позивача серії І-БК № 149769, виданим Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сімї 29 жовтня 2010 року. 21 квітня 2000 року позивач як спадкоємець померлого [PERSON] за заповітом, будучи неповнолітньою та діючи за згодою матері, подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. У заяві вказала, що спадкоємцем за ст. 535 ЦК України є дружина померлого [PERSON]. Дані обставини підтверджені матеріалами спадкової справи [PERSON] Судом встановлено, що в провадженні Миронівського районного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, [PERSON] районної державної нотаріальної контори Київської області про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними. При розгляді справи встановлені наступні обставини: - 10 травня 2000 року державний нотаріус [PERSON] державної нотаріальної контори Київської області на підставі ст. 529 ЦК УРСР видав [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 26 жовтня 1999 року, свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частини права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АТ «Карапиші» розміром 2,72 в умовних кадастрових гектарах, якого набув померлий на підставі сертифіката серії КВ № 0107700, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 05 березня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів за № 4623. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 192; - [PERSON] після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частини права на земельну частку (пай), якого набув померлий [PERSON] на підставі сертифіката серії КВ № 0107700, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 05 березня 1997 року, отримала державний акт на право приватної власності на землю серії РІ № 239229, який був виданий [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області 25 квітня 2001 року; - Згідно вказаного державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 2,6493 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області; - На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори Київської області 10 травня 2000 року, [PERSON] після смерті [PERSON] набула права на 2/3 частини права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності АТ «Карапиші» розміром 2,72 в умовних кадастрових гектарах, а не на всю частку; - [PERSON] передано земельну ділянку, розміщену в ділянці 8, під № 349, площею 2,6493 га згідно її заяви від 20 грудня 2000 року як власнику сертифіката на земельну частку (пай) серії КВ № 0107700, який видавався [PERSON]; - Державний акт на право приватної власності на землю, виданий [PERSON], в тому числі, на майно, право на яке вона не набула; - 1/3 частина права на земельну частку (пай) була прийнята позивачем в порядку спадкування після померлого [PERSON] за складеним ним заповітом; - Земельна частка, належна [PERSON] на підставі сертифіката серії КВ № 0107700, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією 05 березня 1997 року, була виділена в натурі в повному розмірі, а не в розмірі 2/3 частин, які успадкувала [PERSON] після його смерті; - Згідно складеного [PERSON] 18 листопада 2009 року заповіту належне їй на день смерті майно і майнові права вона заповіла [PERSON]; - [PERSON] спадщину після померлої [PERSON] прийняв та 28 грудня 2011 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,6493 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії РІ № 239229, виданого [PERSON] сільською радою Миронівського району Київської області 25 квітня 2001 року; -[PERSON] у спадщину прийняв земельну ділянку, яка виділена в натурі на земельну частку (пай), право на 2/3 частини якої набула [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON], і право на 1/3 частину якої в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] не оформила позивач [PERSON]; - Права [PERSON] на спадщину на 1/3 частину земельної частки (паю) порушені. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Миронівського районного суду від 06 грудня 2016 року. Рішення набрало чинності 19 грудня 2016 року. Вказані встановлені обставини є обовязковими для суду відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України, якою передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Миронівського районного суду від 06 грудня 2016 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане [PERSON] державною нотаріальною конторою Київської області [PERSON] після смерті [PERSON], померлої 14 травня 2011 року, на земельну ділянку площею 2,6493 га, розташовану на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, зареєстроване в реєстрі за № 1-2223, визнано недійсним в частині 1/3 частки спадкового майна. Згідно пункту г ч. 1 ст. 81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1 статті 1225 ЦК України. У статті 16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. За правилами статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ позовні вимоги є доведеними. Позивач не оформила спадщину за заповітом після смерті [PERSON], має перешкоди у оформленні спадкових прав на даний час. Умовна частка паю була виділена в натурі, сформована у земельну ділянку, на земельну ділянку були видані правовстановлюючі документи. За позивачем в порядку захисту її спадкових прав необхідно визнати право 1/3 частину земельної ділянки площею 2,6493 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Миронівського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на яку [PERSON] 28 грудня 2011 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 373, 1216, 1218, 1223, 1270, 1296, 1297 ЦК України, ст.ст. 81, 125, 158 ЗК України,

Outcome: approved