Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання, оскільки продовжує навчання з якого вбачається, що [PERSON] є її батьком. У даний час вона навчається в Криворізькому педагогічному університеті на денній формі навчання. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на її утримання, тому змушена звернутись з даними вимогами до суду. Крім того просить суд стягнути з відповідача Ѕ частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг. Відповідачем на адресу суду 26.03.2018 року надано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів, враховуючи, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу, оскільки утримує непрацездатних батьків [PERSON] та [PERSON], також у нього на утримані перебувають дружина [PERSON] її дитина від першого шлюбу [PERSON] та їх спільна дитина [PERSON] вважає, що відсутні підстави для стягнення аліментів на утримання позивача. Визнає позовні вимоги в частині стягнення Ѕ частини витрат на навчання, згідно договору про надання освітніх послуг ( а.с. 29-31). Позивачем надано суду відповідь на відзив в якій вона вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо неможливості виплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки(а.с. 51). Позивач до суду не зявилась надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій просила суд повністю задовольнити позовні вимоги(а.с. 58). Відповідач до суду не зявився, надав заяву в якій просить розглянути справи без його участі, врахувавши доводи відзиву на позовну заяву(а.с. 52). Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно до свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], 22.07.1999 народження(а.с.6). Позивач є студенткою 1 курсу освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавр денної форми навчання у Державному вищому навчальному закладі «Криворізький державний педагогічний університет» з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року (а.с. 8). Навчається за рахунок коштів фізичних та юридичних осіб. Загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання на час укладання договору становить 61 160,00 грн., що підтверджується договором про надання освітніх послуг № О2-01259 від 31.08.2017 року (а.с. 3). Відповідач працює провідним інспектором Великоолександрівського районного відділу з питань пробації Південного регіонального управління з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України. Отримує пенсію за вислугу років (а.с. 49,55). Відповідач 21.01.2015 року уклав шлюб із [PERSON] від якого в них 22.04.2017 року народився син [PERSON] (а.с. 32-34). Також у відповідача є батьки [PERSON], що має інвалідність 3 групи та [PERSON], які досягли пенсійного віку (а.с. 35). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні діти продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, яку батьки зобов'язані надавати їм до досягнення двадцяти трьох років за умови, якщо вони можуть надати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналізуючи норму ст. 199 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку про те, що сплата аліментів на повнолітню дитину є обовязком батьків не безумовно, а за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином доказуванню у даній справі підлягає наявність саме цієї умови, що є обовязком позивача у справі. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач досягла повноліття, вона навчається у вищезазначеному учбовому закладі на денній формі навчання, у зв'язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи тому слід вважати встановленим, що позивач потребує матеріальної допомоги на час навчання. Однак беручи до уваги що відповідач має на утриманні малолітнього сина та непрацездатну дружину, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку(доходу), щомісячно до закінчення позивачем навчання або досягнення нею 23 років. Такий розмір аліментів є розумним і необхідним для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для виховання і утримання дочки, яка продовжує навчання. Суд вважає, що відповідачем не надано доказів того, що його батьки перебувають на його утриманні. Також необхідно зазначити, що 3 група інвалідності є робочою групою. За вказаних обставин позовні вимоги щодо стягнення аліментів підлягають до часткового задоволення. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на оплату навчання дитини у розмірі 1/2 частини витрат на навчання згідно договору про надання освітніх послуг до закінчення навчання чи до досягнення дитиною двадцятитрьохрічного віку, то згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З огляду на зазначене, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо визнання оплати за навчання додатковими витратами, оскільки відповідні виплати зокрема оплата за навчання не є додатковими витратами у сенсі ст. 185 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Так позивач не є дитиною, оскільки народилась 22.07.1999 року та на теперішній час досягла повноліття. Чинним законодавством не передбачено стягнення додаткових витрат на повнолітню особу. Суд також вважає, що зазначені витрати позивача на оплату навчання не викликані виникненням особливих обставин, що передбачені законом. Статтею 53 Конституції України передбачено, що держава забезпечує доступність і безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі. Таким чином, отримання вищої освіти в Україні позивачем не є особливою обставиною, та не передбачає обов'язковість плати за навчання відповідно до норм чинного законодавства. Крім того, оплата вартості навчання позивача здійснюється відповідно до умов договору між позивачем та Державним вищим навчальним закладом «Криворізький державний педагогічний університет», а статтею 627 ЦК України передбачена свобода договору. Таким чином, зважаючи на викладене, беручи до уваги той факт, що даним рішенням на відповідача уже покладено обовязок по сплаті аліментів на утримання повнолітньої доньки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору, то згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. В порядку п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, рішення суду в межах стягнення з відповідача суми аліментних платежів за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial