Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

Позивач з урахуванням позовної заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з Відповідача суму заборгованості за договором позики в розмірі 13000,00грн., 3% річних в розмірі 939,21грн., втрати від інфляції в розмірі 9520,57грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00грн., а також судові витрати понесені нею при зверненні до суду. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 01 серпня 2012 року [PERSON] взяв у неї в борг грошову суму у розмірі 22000,00грн, нібито для придбання автомобіля для власних потреб. На момент передачі грошей [PERSON] Відповідач розписки про отримання цієї суми не надавав та дати повернення даної суми сторонами встановлено не було. З вересня 2012 року Позивач почала вимагати від Відповідача повернення їй грошових коштів в розмірі 22000,00грн., однак, останній ухилявся від зустрічі з Позивачем, ігнорувати її телефонні дзвінки, в зв'язку з чим [PERSON] звернулася до Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про притягнення Відповідача до відповідальності. В ході розгляду зазначеної заяви Московським РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області Відповідач частину боргу у розмірі 9000,00грн. повернув Позивачу та власноручно 07 березня 2013 року склав розписку, згідно якої зобов'язався залишок суми в розмірі 13000,00грн. повернути до 20 квітня 2013 року. У зазначений строк Відповідачем грошові кошти повернуті не були, що змушує Позивача звернутися до суду з відповідною позовною заявою за захистом своїх цивільних прав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією з повідомленням та через оголошення у пресі (а.с.14, 32, 38, 41). Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, але надали до суду заяви, згідно яких просять справу розглядати за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи (а.с.39). Зі згоди Позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в межах позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 01 серпня 2012 року [PERSON] взяв у Позивача в борг грошову суму у розмірі 22000,00грн, для придбання автомобіля для власних потреб. На момент передачі грошей [PERSON] Відповідач розписки про отримання цієї суми не надавав та дати повернення даної суми сторонами встановлено не було. З вересня 2012 року Позивач почала вимагати від Відповідача повернення їй грошових коштів в розмірі 22000,00грн., однак останній ухилявся від зустрічі з Позивачем, ігнорував її телефонні дзвінки, в зв'язку з чим [PERSON] звернулася до Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області з заявою про притягнення Відповідача до відповідальності, що підтверджується відповідною Довідкою від 16.06.2014р., виданою Старшим слідчим СВ Московського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області (а.с.8). В ході розгляду зазначеної заяви Московським РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області, Відповідач частину боргу у розмірі 9000,00грн. повернув Позивачу та власноручно 07 березня 2013 року склав розписку, згідно якої зобов'язався залишок суми в розмірі 13000,00грн. повернути до 20 квітня 2013 року (а.с.5), але до теперішнього часу грошові кошти Позивачу повернуті не були. Позивачем було направлено Відповідачу вимогу про повернення в повному обсязі грошових коштів, згідно умов викладених в розписці (а.с.6, 7). Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованість за договором позики складає в розмірі 13000,00грн., 3% річних за період з 21.04.2013р. по 16.09.2015р. в розмірі 939,21грн. та втрати від інфляції за період з 21.04.2013р. по 16.09.2015р. в розмірі 9520,57грн. (а.с.23), які необхідно стягнути з Відповідача на користь Позивача. Частиною 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Одним із способів такого захисту є відшкодування моральної (немайнової) шкоди, що гарантується в першу чергу Конституцією України, а також Цивільним кодексом і відповідними законами України. Так, згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За умовами ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає щодо фізичної особи: у фізичному болю та стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, або у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, ділової репутації. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Хоча вказана норма інших умов для можливості такого відшкодування не визначає, проте судова практика по цивільним справам зводиться до того, що, крім наявності факту порушення відповідних прав, право особи на відшкодування моральної шкоди, зокрема, має бути передбачено спеціальною нормою законодавства, що регулює певні відносини. Стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних прав. Спори про відшкодування заподіяної моральної (немайнової шкоди) розглядаються судами, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Проте законодавець також передбачив, що відшкодування завданої моральної шкоди може бути закріплено умовами відповідного договору, навіть якщо таке право не передбачено спеціальними нормами, що регулюють конкретні відносини. Якщо мова йде про відшкодування шкоди у позадоговірних відносинах, то загальні підстави відповідальності за таку шкоду визначені, зокрема, ст. 1167 ЦК України. Положення ст. 1167 ЦК України регулюють порядок та підстави відшкодування потерпілому моральної шкоди в деліктних правовідносинах. В частині позовних вимог про стягнення з Відповідача грошової суми у якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00грн. необхідно відмовити, оскільки між сторонами склалися правовідносини за договором позики то суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог для стягнення моральної шкоди. Враховуючи, що Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 243,60грн., останньою було заявлено позовні вимоги майнового та немайнового характеру, на підставі Ухвали Харківського районного суду Харківської області [PERSON] було відстрочено сплату судового збору, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі та у задоволенні вимог немайнового характеру було відмовлено в повному обсязі, необхідно з Позивача на користь держави стягнути судовий збір в розмірі 243,60грн., оскільки за подання до суду заяви немайнового характеру (на момент винесення судового рішення), судовий збір складає 0,4% ціни позову мінімальної заробітної плати, тобто 487,20грн. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 487,20грн., оскільки позовні вимоги майнового характеру були задоволені в повному обсязі. Виходячи з вище викладеного,

Outcome: approved