Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить: надати дозвіл на видачу проїзного документа та дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в Республіку Польща та країн Шенгенської зони без згоди батька - [PERSON], для спільної дитини сторін [PERSON], [INFO], строком на п'ять років; надати дозвіл на оформлення усіх необхідних візових документів без згоди батька [PERSON], для спільної дитини сторін [PERSON], [INFO], у Республіку Польща та країни Шенгенської зони, строком на п'ять років. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 23 жовтня 2008 року, який розірвано на підставі рішення Сихівського районного суду м.Львова від 09.07.2014. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. На час звернення з даним позовом до суду дитина повністю перебуває на її утриманні, а відповідач після розірвання шлюбу не бере участі у вихованні та утриманні спільної доньки. Разом із дочкою проживають у Республіка Польща, де дитина ходить до польської школи у м.Варшава. Літні канікули дитина провидить в Україні та в цей час, протягом певного періоду, проживала із батьком, у зв'язку із чим останній повідомив про небажання відпускати дочку вчитися до Республіки Польща. Оскільки без згоди другого батька, неможливо здійснити оформлення відповідних документів та подальший виїзд дитини за кордон, звернулась до суду за захистом порушеного права, яке шкодить інтересам неповнолітньої дочки. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, хоча належним чином повідомлялись про місце і час розгляду справи; представник позивача подав суду заяву про слухання справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та у разі повторної неявки відповідача просить провести судовий розгляду справи у заочному порядку. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про місце і час розгляду справи. Відповідач повторно не з'явився у судове засідання, хоча належним чином був повідомлений, суду не відомі причини неявки, від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а тому зі згоди сторони позивача, що викладена у поданій суду заяві, суд постановив ухвалу, яка внесена до журналу судового засідання, про порядок заочного розгляду справи з дотриманням вимог, встановлених ст.224 ЦПК України. Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 р., яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. За приписами ст.ст.141, 150, 155 СК України, відповідно до яких, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Згідно з ч.1 ст.64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів) піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно з п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 09 липня 2014 року №464/6502/14-ц. Рішення суду набрало законної сили. У сторін за час шлюбу народилась дочка - [PERSON],[INFO], яка проживає разом із матір'ю [PERSON]. Дані обставини сторонами не оспорюється, зокрема відповідачем не подано на адресу суду заперечень щодо наведених позивачем даних, а тому такі обставини приймається судом до уваги. Позивач [PERSON] проживає та працює у польському ресторані «Давні Смаки» ТзОВ, КТ, що знаходить у м.Варшаві Республіка Польща, співпрацює з 01.03.2016 на підставі договору-замовлення, який укладений на невизначений термін, що підтверджено характеристикою працівника від 14.11.2017 та довідкою товариства від 15.11.2017. Разом із позивачем у м.Варшаві Республіка Польща перебувала неповнолітня дитина [PERSON], що підтверджено відтиском печаток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії [NUMBER]. Дитина є ученицею ІІ «Б» класу протягом 2017/2018 навчального року, що підтверджено довідкою Початкової школи №48 ім.Адама Прухніка у м.Варшаві Республіка Польща. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач від нотаріального посвідчення оформлення проїзних документів відмовляється та не бажає надати згоду на виїзд дитини за кордон. Жодних доказів, які б заперечували дану обставину відповідачем на адресу суду не подано, а тому дані обставини приймаються судом до уваги. Враховуючи наведе вище, суд приходить переконання, що оскільки відповідач зловживає своїми правами і ухиляється від надання добровільної згоди на видачу проїзного документа та дозвіл виїзд дитини за кордон, дозвіл на оформлення необхідних візових документів, та зважаючи на те, що такі дозволи відповідатимуть інтересам дитини, в цій частині вирішення питання про надання згоди на виїзд дитини за кордон без згоди батька та його супроводу необхідне в судовому порядку, а тому суд приходить висновку, про задоволення позову у повному обсязі. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1280,00 грн. судового збору. На підставі ст.ст.33, 51, 64 Конституції України, ст.313 ЦК України, ст.7, 141, 150, 154, 155 СК України, Закону України від 21 січня 1994 р. «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» , Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 р. та

Outcome: approved