Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться їх неповнолітня дитина [PERSON] .. Рішенням Новоселицького районного суду від 16 липня 2013 року, яке набрало законної сили, відповідачу присуджено до сплати аліменти на дитину в розмірі 400 гривень. Зазначила, що станом на 01 лютого 2021 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. Просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 20058 гривень. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив розгляд справи провести з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також провести розгляд справи у його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Рішенням Новоселицького районного суду від 16 липня 2013 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 400 гривень. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 39171412, виданим П-ЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Новоселицького РВ ДВС від 10 лютого 2021 року вбачається, що за відповідачем на користь позивача рахується заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2021 року в розмірі 20058 гривень. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За змістом ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. 14 грудня 2020 року Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 661/905/19 вказав, що якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, він є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти і одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За розрахунком позивача розмір пені за період з серпня 2018 року по лютий 2021 року становить 77280 гривень 70 копійок. Крім того, здійснюючи розрахунок пені, позивачем були враховані положення ч. 1 ст. 196 СК України в тій частині, що розмір пені обмежений розміром заборгованості, на який нараховується пеня, тобто не більше 100 відсотків заборгованості по аліментах. Відповідно до ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що у суду є всі підстави вважати, що відповідач саме зі своєї вини заборгував позивачу аліменти, суд дійшов висновку, що одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені), а від так позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 195-197 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved