Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] , але з 2014 року за вказаною адресою не проживає. Відповідач не проживає у будинку понад шість місяців, не сплачує плату за користування будинком і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню будинку та не приймає участі у спільному побуті, добровільно знятися з реєстрації у вказаному будинку відмовилася. У з`язку із реєстрацією відповідача, [PERSON] несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, хоча має право на допомогу з боку держави для оформлення субсидії, також це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй будинком, тому позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, у разі неявки у судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином засобами поштового зв`язку та оголошенням на сайті Судової влади України, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направила. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується технічним паспортом та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 6-10,). Відповідач [PERSON] зареєстрована у будинку [ADDRESS] , однак, із лютого 2014 року не проживає за вказаною адресою, що підтверджується актом, виданим Степанівським старостинським округом від 30.06.2021 року (а.с.11). Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовилася. [PERSON] несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, хоча має право на допомогу з боку держави для оформлення субсидії, також це перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним будинком. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що передбачено ч. 1 ст. 319 ЦК України. Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Беручи до уваги, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , реєстрація місця проживання відповідача у даному житловому приміщенні порушує права позивача як власника та створює перешкоди у здійсненні нею права власності нерухомим майном, тому суд вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченим статтями 16, 386, 391 ЦК України. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-IVвід 11.12.2003 року встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили. Враховуючи викладене вище,

Outcome: approved