Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 18.07.1980 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, він якого мають дитину, яка досягла повноліття. Протягом останнього року відносини з відповідачем погіршилися, вони неодноразово намагалися припинити створення обставин, що руйнують сім»ю. Починаючи з вересня 2013 року шлюбні відносини між нею та відповідачем остаточно припинені, наміру поновлювати будь-які взаємини у них відсутні, в наслідок чого ними у добровільному порядку вирішено питання про розподіл майна та оговорено, що у випадку відчуження у майбутньому певного майна у разі необхідності нотаріального посвідчення згоди жоден з них не вчинятиме будь-яких перешкод. Позивач посилається на те, що в листопаді 2013 року нею випадково були знайдені документи щодо нерухомого майна, яке придбано у період шлюбу та відносно якого у неї відомостей не було. Їй стало відомо, що відповідач 20.09.2012 року уклав договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], право власності на вказану квартиру зареєстроване за відповідачем. Вирішення у добровільному порядку питання з відповідачем щодо поділу квартири не є можливим з тих підстав, що на все майно, яке зареєстровано на ім»я відповідача накладено арешт. Позивач просить розділити сумісну власність - квартиру [ADDRESS], визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири. В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені в позові, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Об»єкти права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 61 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач з 18.07.1980 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим 18.07.1980 року Інгулецьким районним відділом ЗАГС м.Кривого, актовий запис № 203. Від шлюбу сторони мають дитину, яка досягла повноліття. Протягом останнього року відносини з відповідачем погіршилися, починаючи з вересня 2013 року шлюбні відносини між сторонами припинені і у сторін відсутні наміри щодо їх поновлення. Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 13.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Встановлено, що відповідач 20.09.2012 року уклав договір купівлі-продажу з [PERSON], відповідно до якого він купив квартиру [ADDRESS]. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 653. Право власності на вказану квартиру зареєстроване за відповідачем, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 20.10.2012 року, виданим КП «ДМБТІ», технічним паспортом на квартиру. Відповідно до даних технічного паспорту на вказану квартиру вона складається з: 1-коридор, площею 10,5 кв.м., 2-кладова, площею 1,4 кв.м., 3-кухня, площею 8,8 кв.м., 4-житлова, площею 17,4 кв.м., 5-житлова, площею 10,4 кв.м., 6-ванна, площею 2,7 кв.м., 7-туалет, площею1,0 кв.м., І-лоджія, загальною площею 55,3 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м. Встановлено, що вирішення у добровільному порядку питання з відповідачем щодо поділу даної квартири не є можливим, оскільки на все майно відповідача накладений арешт Жовтневим відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції. Зважаючи на те, що вказана квартира придбана відповідачем під час перебування у шлюбі, вона є спільним майном подружжя та підлягає розподілу. Будь-яких доказів в спростування викладеного відповідачем суду не надано. В наданій суду заяві відповідач визнав позов і відповідно до ст..61 ЦПК України визнані ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. З урахуванням змісту позовних вимог суд вважає необхідним розділити вказане майно та виділити у власність позивачу 1/2 частину квартири [ADDRESS], залишивши у власності [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі сплачений судовий збір у сумі 1002 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved