Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із указаним позовом в якому вказала, що 29.04.2014 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається зокрема із 20/100 частин житлового будинку №46/56, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Островського. Позивач зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею та вчасно звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом та видачею відповідного свідоцтва. Однак приватним нотаріусом [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені вище 20/100 частин житлового будинку, які належали померлому, було відмовлено оскільки останнім за життя не була проведена державна реєстрація права власності, а також відсутній витяг про державну реєстрацію в Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зважаючи на викладене позивач просить суд визнати за нею право власності на 20/100 частин житлового будинку №46/56, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Островського. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача так само не зявився в судове засідання, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав заяву в якій просив проводити розгляд даної справи у відсутність представника Житомирської міської ради. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оглянувши спадкову справу №28/2014, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи із наступного. Судом встановлено, що 29 квітня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ТП 239593, виданого відділом державної РАЦС Житомирського міського управління юстиції 30.04.2014 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалася зокрема із 20/100 частин житлового будинку №46/56, що знаходиться по вул.Островського у м.Житомирі. Вказане нерухоме майно належало померлій особі на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] 15 вересня 2011 року та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 15 вересня 2011 року за №4638993 (а.с. 10-12). Як вбачається із копії спадкової справи №28/2014, що була заведена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], позивач [PERSON], яка згідно даних свідоцтва про народження серії 1-ТП №056298 від 05.07.2007 року приходиться донькою померлого [PERSON], 21.05.2014 року звернулася із відповідною заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після померлого 29.04.2014 батька. Постановою від 27.01.2015 року приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 20/100 ід.частин житлового будинку №46/56, що знаходиться по вул.Островського у м.Житомирі у зв'язку із тим, що позивачем не надано [PERSON] з Реєстру прав власності нерухомого майна на вказану частину житлового будинку (а.с.13). Інших спадкоємців майна померлого [PERSON] із матеріалів спадкової справи №28/2014 не вбачається. Згідно із положеннями статей 182 та 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статей 1297, 1278 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Зважаючи на встановлені обставини належності на праві приватної власності [PERSON] 20/100 ід.частин житлового будинку №46/56 по вул.Островського у м.Житомирі, відсутності інших спадкоємців на майно померлого окрім позивача, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності на спадкове майно. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved