Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що відносини між подружжям припинені внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.01.2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Позивач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності та вимоги позову підтримала. Відповідач [PERSON] до підготовчого судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю у зв`язку з неможливістю явки до суду, оскільки є громадянином Російської Федерації, де й проживає, позовні вимоги визнав за заявленими підставами. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. Положеннями статей 60, 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Як вбачається з наданих матеріалів сторони у справі: позивач громадянка України [PERSON] та відповідач громадянин Російської Федерації [PERSON] зареєстрували шлюб 11.08.2012 року ( актовий запис №370) у Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони дітей не мають. Подружжя мало останнє спільне місце проживання в Україні, позивач [PERSON] на час звернення до суду проживає за адресою: [ADDRESS] , за такого, суд приходить до висновку, при вирішенні справи слід застосувати норми українського законодавства. Шлюб це добровільний, рівноправний, сімейний союз жінки та чоловіка спрямований на створення сім`ї та зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, хто одружується. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім' ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз, не може мати місце. Принцип добровільності шлюбу закріплений у ст. 51 Конституції України у відповідності до якого шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За такого, в сім`ї склалися ненормальні взаємовідносини внаслідок несумісності характерів, різних поглядів на життєві проблеми та шляхи їх вирішення. Подружні стосунки припинені та в теперішній час не підтримуються. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалась, відновлення її неможливе та недоцільне, а тому позов підлягає задоволенню, а шлюб на підставі ст. 112 СК України - розірванню. Згідно із ст. 113 Сімейного кодексу України, особа яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач виявляє бажання змінити прізвище після розірвання шлюбу на своє дошлюбне прізвище, суд дійшов висновку, що слід, в порядку ст.113 СК України, змінити прізвище позивача з « [PERSON] », після розірвання шлюбу, на її дошлюбне прізвище « [PERSON] ».

Outcome: approved