Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати за [PERSON] право власності на 24/100 частини квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON], в порядку поділу спільного майна подружжя. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07.10.2014р. позов задоволено. Ухвалою суду від 05.01.2015р. вказане заочне рішення скасовано. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з травня 1998р. перебувала у цивільному шлюбі з відповідачем, в грудні 1999р. завагітніла. У період вагітності 09.06.2000р. уклали шлюб, [INFO]. народився син [PERSON]. Подружжя мали роботу, отримували заробітну плату, вели спільне господарство та бюджет. В кінці травня 1998р. відповідач повідомив про намір укласти договір утримання. 03.06.1998р. відповідач уклав договір довічного утримання з [PERSON], за яким зобов'язався довічно утримувати останню і вона передала йому у власність 48/100 частини вказаної квартири. З часу укладання договору позивач стала приймати участь в утриманні бабусі. [INFO]. [PERSON] померла, та позивач разом із чоловіком її поховали. До часу смерті позивач доглядала тяжко хвору [PERSON], матеріально забезпечували тощо. В спірній квартирі подружжя зробили ремонт, користувалися квартирою. 17.02.2014р. шлюб з відповідачем розірвано Отже, позивач вважає, що має право на рівну частину спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали викладені обставини і вимоги позову, просять їх задовольнити. Відповідач, його представник заперечували щодо вимог позову, посилаючись на те, що відсутні докази догляду з боку позивача за [PERSON] та не погоджуючись із часом перебування у шлюбних відносинах. Просять в позову відмовити. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, вислухавши свідків, дослідивши та оцінивши надані суду докази, прийшов до наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що сторони з травня 1998р. перебували у цивільному шлюбі, а з 09.06.2000р. у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], 17.02.2014р. шлюб розірвано (а.с.4,8,10). Підставами для такого висновку є пояснення свідка [PERSON], витяг із медичної картки дитини (а.с.67). З боку відповідача не надано жодного доказу в спростування доводів позивача в підтвердження заперечень щодо часу перебування у шлюбних відносинах і у суду відсутні сумніви в наданих позивачем в цієї частині доказів, тому ствердження відповідача суд не приймає до уваги, вважаючи їх голослівними і непереконливими. Далі, 03.06.1998р. [PERSON] уклав договір довічного утримання, яким зобов'язався довічно утримувати [PERSON], забезпечувати її харчуванням, одежею, доглядом та необхідною допомогою (а.с.9). Відповідно до ст.. 425 ЦК УРСР за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужував) передає у власність другій стороні (набувачеві майна) квартиру або частину її, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляд житла, харчування, догляду і необхідної допомоги на визначену сторонами суму. Майно, нажите подружжям за час шлюбу, згідно ст.. 22 КпШС, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. [INFO]. [PERSON] померла. Встановлено, що подружжя, а саме, позивач, протягом тривалого часу доглядала за [PERSON], яка в останній час тяжко хворіла на онкологічне захворювання, надавали матеріальну та іншу допомогу останньої, оскільки працювала, а в подальшому і прийняла участь у похованні [PERSON] Такі обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях свідків [PERSON], [PERSON], довідкою УПФ Московського району м. Харкова, листом Харківського обласного клінічного онкологічного центру, витягом із трудової книжці позивача (а.с.6, 7, 68). Між тим, з боку відповідача, також і в цієї частині, не надано жодного доказу, факту в підтвердження своїх заперечень щодо участі позивача в догляді за [PERSON], що передбачено умовами договору. Не містять будь-які спростовування і матеріали справи. Далі, 48/100 частини спірної квартири зареєстровано на ім'я відповідача, що вбачається із відомостей КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» № 1203574 від 01.10.2014р. Отже, вказана частина квартири набута за відплатним пролонгованим договором, оскільки всі витрати за договором довічного утримання здійснюються за рахунок спільних доходів подружжя, то нерухоме майно, придбане на підставі договору є спільною сумісною власністю подружжя, а тому дана частина квартири належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом спільної сумісної власності подружжя також є і майно, набуте одним із подружжя за договором довічного утримання, як оплатним, та підлягає поділу у порядку ст..ст. 69-71 СК України. Із п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» випливає, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст. 65 СК). Таким чином, аналізуючи вищенаведене на підставі наданих позивачем доказів, суд надійшов до висновку, що за час перебування в шлюбі і до смерті відчужувача, подружжя витрачали кошти, утримували [PERSON] тощо за рахунок спільних доходів, тому придбане відповідачем нерухоме майно є спільною сумісною власністю з позивачем. Відповідно до вимог ст. 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше на визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Заперечення відповідача не знайшли свого будь-якого підтвердження і спростовуються дослідженими доказами, тому у суду є правової підстави для задоволення вимог позову.

Outcome: approved