Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просила: встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на 1/3 частки кімнат у квартирі спільного заселення [ADDRESS] , [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що вона зі спадкодавцем перебувала в зареєстрованому шлюбі. З 2000 року вона та [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . В 2004 році вона була знята з реєстрації за вищевказаною адресою та зареєструвалася в сусідній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Проте, весь цей час вона проживала за місцем реєстрації [PERSON] . Стан здоров`я [PERSON] був незадовільним, він часто хворів та потребував лікування та стороннього догляду, яку вона йому надавала. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/3 частки квартир [ADDRESS] , [ADDRESS] . Заповіту останній не складав. Вона, у встановлений законодавством строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, приватним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з пропущеним строком для прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 1978 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Квартири спільного заселення [ADDRESS] , [ADDRESS] належать на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/3 частки за кожним на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.10.2002 року виданого Будівельним управлінням № 431, зареєстрованого в ММБТІ 06.12.2002 року за реєстровим № 20108. З паспорту позивачки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 01 жовтня 2000 року по 06 серпня 2004 року, з 06 серпня 2004 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Позивачка зазначає, що вона хоча і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] проте, фактично проживала за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм чоловіком. Згідно Акту про встановлення факту проживання від 13.07.2020 року, підписаного сусідами позивачки, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , згідно паспорту, але фактично проживає за адресою: [ADDRESS] з 1990 року по теперішній час. З письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] проживала з [PERSON] однією сімєю як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] . Коли [PERSON] захворів, [PERSON] доглядала за ним. До теперішнього часу [PERSON] проживає за вищевказаною адресою. Відповідно до листа Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 15.11.2019 року за вих. № 19.03.03-12/8737/19, за відомостями з департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради 22.08.2018 року [PERSON] знятий з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі смертю. [PERSON] , [INFO] значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на 1/3 частку квартир спільного заселення [ADDRESS] , [ADDRESS] . [PERSON] за життя заповіту не складав. 17 грудня 2018 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Олефір М.Ю. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . 17 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Олефір М.Ю. з заявою про відмову від спадщини після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] . 16 серпня 2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В. з заявою про витребування з Державного нотаріального архіву Миколаївської області спадкової справи № 9/2018, яка була заведена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Олефір М.Ю., у зв`язку з припиненням нею нотаріальної діяльності та передачею всіх справ до Державного нотаріального архіву Миколаївської області. 02 жовтня 2019 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Помазан Я.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.10.2019 року за вих. № 237/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з пропущенням строку, встановленого для прийняття спадщини. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 9/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, що респондується з відповідною позицією Верховного Суду України, викладеною у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де вказано, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Положеннями статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Як відомо із ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За приписами ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови встановлено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 211 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року - доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення. Розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявника, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved