Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача про стягнення суми позики, процентів річних від простроченої суми, заборгованості по процентах за підставами, викладеними нею у позовній заяві. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25 вересня 2006 року вона позичила відповідачу кошти у розмірі 5500 грн. 00 коп. Зазначені обставини підтверджені розпискою відповідача від 25 вересня 2006 року. 13 листопада 2013 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошей, яке відповідачем було отримано 16 листопада 2013 року. У порушення взятих зобов'язань відповідач їх належним чином не виконував, від сплати боргу ухилився. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з'явилися, про час та місце судового розгляду справи позивач та її представник сповіщалися належним чином, при цьому представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду справи сповіщався належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання відповідно до вимог ч.3,4 ст.76 ЦПК України, будь-яких клопотань, заперечень щодо позову, до суду не направив, у зв'язку із чим, на підставі ст.224 ЦПК України суд вважав за можливе заочне розглянути справу за відсутності відповідача, що не з'явився, оскільки в матеріалах справи досить даних про права і взаємовідносини сторін. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст.ст.10,60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, виходячи із засад змагальності сторін, межі судового розгляду, обов'язку сторін щодо доказування та подання доказів, дослідивши в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Аналізуючи зміст письмової угоди сторін від 25 вересня 2006 року, суд дійшов висновку про те, що між сторонами склалися правовідносини з договору позики, за яким відповідачем не виконане зобов'язання про повернення боргу. Судом встановлено, що 25 вересня 2006 року вона позичила відповідачу кошти у розмірі 5500 грн. 00 коп. Зазначені обставини підтверджені розпискою відповідача від 25 вересня 2006 року. 13 листопада 2013 року позивач звернулася до відповідача з письмовою вимогою про повернення грошей, яке відповідачем було отримано 16 листопада 2013 року. Після вимоги повернути борг відповідач позичені кошти в повному обсязі не повернув, не зробив цього і на час розгляду справи у суді. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). При цьому, договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. При цьому, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України, при цьому згідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми позики у розмірі 5500 грн. 00 коп. підлягають задоволенню. Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентах за 7 років 3% річних у розмірі 1155 грн. 00 коп., також підлягають задоволенню. Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, виходячи із засад змагальності цивільного судочинства, межі судового розгляду, обов'язку сторін щодо доказування та подання доказів,

Outcome: approved