Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» про стягнення невиплаченої заробітної плати, посилаючись на те, що згідно наказу по Черкаській геологорозвідувальній експедиції (на даний час ДП Національна акціонерна компанія «Надра України» «Центрукргеологія») № 34 від 01 серпня 1984 року вона була прийнята на посаду старшого техніка-геолога. На підприємстві працювала на різних посадах до 28 лютого 2014 року. Звільнилася з роботи згідно ч. З ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 25-к від 28 лютого 2014 року. При цьому, адміністрація ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» ігноруючи гарантії ст. 43 Конституції України відмовилася виконувати усі вимоги норм КЗпП України, котрі передбачені ст. 116 КЗпП України, а саме: без пояснення причин їй не видано заробітну плату, котра заборгована системними невиплатами на дату звільнення у сумі 4898,23 грн., не виплачено вихідну допомогу при звільненні у сумі 9822,00 грн., не виплачено компенсацію за 99 календарних днів невикористаних щорічних відпусток у сумі 7871,61 грн. Згідно довідки про заборгованість сумарна заборгованість складає 22591,84 грн. Просить суд стягнути з ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія», на її користь невиплачені та заборговані при звільненні наступні кошти: заробітну плату у розмірі 4898,23 грн; вихідну допомогу у розмірі 9822,00 грн., компенсацію за 99 календарних днів невикористаних щорічних відпусток у сумі 7871,61 грн. Всього 22591,84 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до ст. 116 КЗпП України, а саме з 28 лютого 2013 року по дату даного позову, а саме, на 25 вересня 2014 року, тобто, за 7 місяців з розрахунку посадового окладу в розмірі 3275 грн., тобто 22925 грн. і стягувати у подальшому до винесення судового рішення. Судові витрати покласти на відповідача, звільнивши її від оплати судового збору та витрат на оплату ІТЗ, оскільки по трудових справах такі видатки позивачем не сплачуються. 14 листопада 2014 року позивач скерувала до суду уточнюючу позовну вимогу, в якій просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні, у відповідності до ст. 117 КЗпП України, а саме з 28 лютого 2014 року по 03 листопада 2014 року, тобто, за 167 робочих днів з розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 152,36 грн., тобто 25444,12 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 3941,77 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн., а всього 39385,89 грн. Судові витрати покласти на відповідача, звільнивши мене від оплати судового збору та витрат на оплату ІТЗ, оскільки по трудових справах такі видатки позивачем не сплачуються. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та просив суд в позові відмовити, всі свої доводи виклав в запереченнях, які приєднані до матеріалів справи. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що згідно наказу № 34 від 01 серпня 1984 року [PERSON] була прийнята на роботу до Черкаської геологорозвідувальної експедиції правонаступником якого являється ДП Національна акціонерна компанія «Надра України» «Центрукргеологія» на посаду старшого техніка-геолога. 28 лютого 2014 року звільнилася з роботи за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ № 25-к від 28.02.2014 року). Відповідно до довідки ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія» № 884/09 від 08.09.2014 року заборгованість перед [PERSON]. по виплатах становить: заробітна плата - 4898,23 грн., компенсація відпусток - 7871,61 грн, вихідна допомога - 9822 грн., а всього 22591,84 грн. В ході розгляду справи, а саме 03 листопада 2014 року [PERSON] була виплачена решта заборгованості у розмірі 22591,84 грн., що підтверджується випискою з рахунку [PERSON] [NUMBER] таким чином, з моменту звільнення - 28 лютого 2014 року по день фактичного розрахунку - 03 листопада 2014 року минуло 167 робочі дні. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно пункту 20 № 13 від 24 грудня 1999 року постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно з п. 32 постанови у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Згідно Довідки про середню заробітну плату № 885/09 від 08.09.2014 року, виданої ДП НАК «Надра України» «Центрукргеологія», середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 152,36 грн. Отже, на підставі вище наведеного відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі: 167 х 152,36 = 25444,12 грн. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ та Постановою КМУ від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визнання компенсації. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 року здійснюється згідно Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. При розрахунку суми компенсації застосовується нарахована заробітна плата за мінусом суми податку з доходів фізичних осіб, а також взносів до соціальних фондів. Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону). Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати повинна розраховуватися з січня 1998 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, компенсація втрати частини заробітної плати складає - 3941,77 грн. Суд приходить до висновку, що зазначений розрахунок відповідає вимогам чинного законодавства. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України, відповідач не надав заперечень проти розрахунку позивача. Позивач вказує, що несвоєчасна виплата заборгованості внесла в її життя і жття її сімї багато труднощів. Один з них, це непередбачене операційне втручання у її сина [PERSON], якому 14 років, і він знаходився на повному утриманні батьків. Важке матеріальне становище, яке в першу чергу стосується несвоєчасною виплатою заборгованості по зарплаті, змусило її 08.09.2014 року брати в борг 10000 грн. на операцію та післяопераційне лікування дитини. Відповідач завдав їй моральної шкоди яку оцінює в 10000 грн. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Статтею 1167 ЦК України передбачено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. Також суд враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлено факт значної затримки зі сторони відповідача виплати заробітної плати за період з 28 лютого 2014 року по 03 листопада 2014 року, що призвело до заборгованості позивачеві частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати, також встановлений факт спричинення моральної шкоди позивачу, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації, оскільки на думку суду сума завищена і вважає слід призначити в розмірі 1000 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням які завдані позивачу. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір позивач звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року «у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу», встановлено, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки відповідачем повний розрахунок був здійснений 03 листопада 2014 року відповідно до випискою з рахунку [PERSON] [NUMBER] тому саме з цієї дати розпочався перебіг строку позовної давності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved