Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття та на її утримання розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. На обґрунтування позову посилається на те, що 02 грудня 2015 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №177 від 02 грудня 2015 року. Мають спільну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Шлюб офіційно не розірвано, але з 25 жовтня 2017 року сторони проживають окремо. Відповідач добровільно матеріально їй та їхній спільній дитині майже не допомагає. Вона на даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Позивач зазначає, що відповідач має стабільний дохід, тому просить суд призначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно до досягнення сином повноліття та у розмірі 1/4 від усіх видів його доходів на її утримання щомісячно до досягнення сином трьох років, оскільки відповідач працездатний, працевлаштований, на його утриманні ніхто не перебуває, а також у відповідача є майно. Тому вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Позивач [PERSON] в судове засідання 19 квітня 2018 року не зявилася, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити (а.с.19). Відповідач [PERSON] в судове засідання 19 квітня 2018 року не зявився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, позов в частині стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку визнав в повному обсязі, а в частині стягнення аліментів на утримання дружини - не визнав. При постановленні рішення судом просив врахувати, що він добровільно сплачує аліменти на утримання сина, а також має кредитні зобовязання, на підтвердження чого надав квитанції про сплату аліментів та кредитні договори з виписками (а.с.20-30). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно положень ч.2,4,6 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 02 грудня 2015 року, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №177 (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ №570808, батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], (а.с.6), є відповідач [PERSON]. Згідно акту підтвердження фактичного місця проживання, складеного депутатом Солонянської селищної ради Дніпропетровської області 20 лютого 2018 року, спільна дитина сторін проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.7). Доказів щодо існування будь-якої домовленості стосовно розміру щомісячного утримання дитини між сторонами не надано, у звязку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом. Суд при визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище платника аліментів, який не надав до суду доказів про своє працевлаштування та про розмір отримуваного ним заробітку, зазначивши лише про сплату ним коштів за дитячий садочок, матеріальне становище позивачки, стан здоровя як відповідача, так і дитини, її вік та потреби. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини , а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Тому суд вважає, що існують правові підставі для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідно до вимог ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, при визначені розміру аліментів на дитину суд виходить з того, що з 01 січня 2018 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік» на одну особу віком до 6 років становить 1492 гривні, а права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Тому як позивач так і відповідач, вони повинні нарівні матеріально забезпечувати своїх дітей, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати прожитковому мінімуму, встановленому Законом України «Про державний бюджет України на 2018 рік». Стосовно вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, то оскільки судом було встановлено, що [PERSON] здійснює догляд за спільною малолітньою дитиною сторін, а відповідач у добровільному порядку не надає позивачці кошти на її утримання, то суд вважає необхідним стягнути з відповідача в примусовому порядку аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина віком до трьох років, оскільки відповідно д ч. 6 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом враховано надані відповідачем докази сплати грошових коштів на користь позивачки за періоди з жовтня 2017 року по квітень 2018 року (а.са.22-23), проте з наданих квитанції не можливо встановити призначення платежу. Тому суд вважає, що надані докази не можуть впливати на розмір аліментів, визначених судом на утримання малолітньої дитини та дружини. Також суд вважає, що надані відповідачем кредитні договори не можуть вплинути на розмір визначених судом аліментів, оскільки утримання дитини та дружини, з якою проживає дитина, є обовязком відповідача, від якого він не може бути звільнений, а розмір аліментів визначений судом є практично наближеним до мінімального. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. Крім цього, у звязку із задоволенням позову відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат.\~ На підставі ст.ст.180-182,184 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved