Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» про захист прав споживачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що уклала Договір про надання їй кредитних коштів № 308957290 від 04.02.2020, який вважає недійсним з огляду на таке. Вищезазначений договір вона не підписувала, а відповідач не повідомив її письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору. Крім того, звертає увагу на те, що згідно положень Закону України «Про захист прав споживачів» встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними. Прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик та ведення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що на її думку не узгоджується з вимогами абзацу 3 частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Звертає увагу суду також на те, що в договорі відсутня інформація щодо ціни договору та сукупної вартості кредиту. Відповідачем введено її в оману щодо істотних умов договору, зокрема щодо відсоткової ставки за користування кредитом та не повідомлено про відсоткову ставку у випадку порушення зобов`язання. Також при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, так як їй запропонували укласти договір на умовах, які фактично відомі лише відповідачу. Розмір нарахованих відсотків за договором значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. З урахуванням викладеного вважає, що договір № 308957290 від 04.02.2020 укладений між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з порушенням норм законодавства, а тому просить визнати його недійсним. Разом із позовною заявою позивач подала клопотання про витребування договору позики № 308957290 від 04.02.2020, укладеного між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Клопотання мотивоване тим, що неодноразово зверталася до відповідача за отриманням вищевказаного договору, однак їй було відмовлено у наданні такого або ж її звернення ігнорувались з боку відповідача. Ухвалою від 21.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розглядати дану справу без виклику сторін на 22.02.2021, роз`яснено, що відповідачем до суду подається відзив протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач заперечення протягом п`яти днів із дня його отримання. У задоволенні клопотання про витребування документів відмовлено, у зв`язку з тим, що позивач не надала доказів, що вживала заходів для самостійного їх отримання. У матеріалах справи міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що підтверджує факт отримання представником відповідача копії позовної заяви з додатками та ухвали суду про відкриття провадження у справі, в якій зазначалось про дату, час та місце розгляду справи, а також роз`яснювалось про право на подання ним відзиву на позовну заяву. Проте, відповідач не скористався своїм правом на подання такого. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно відомостей, викладених позивачкою у позовній заяві, між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір № 308957290 від 04.02.2020. Разом з тим, позивачка не надала суду зазначеного договору, а також не надала доказів на підтвердження того, що вона зверталась до відповідача з метою отримання примірника договору, а відповідачем було відмовлено у наданні такого. Документами, які долучено [PERSON] до позовної заяви, є копія її паспорта та копія картки платника податків. Таким чином, суд позбавлений можливості надати належну оцінку положенням договору на предмет їх відповідності вимогам законодавства. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Про це зазначається Верховним Судом у постановах від 25 березня 2019 року (справа № 1806/2-1093/2011) та від 13 лютого 2019 року (справа № 369/13976/15-ц). Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частина 1 статті 81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи принцип змагальності та диспозитивності в цивільному процесі, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсним укладеного між нею та відповідачем договору та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви була звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed