Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, у якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 02 березня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області за актовим записом № 14. Від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що подружнє життя не склалося через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, зловживання відповідачем спиртними напоями, що призводило до постійних суперечок та сварок. З березня 2017 року із відповідачем шлюбних відносин не підтримують, шлюб існує формально. Наміру зберігати сім'ю вона не має, а тому просила розірвати укладений шлюб. В судовому засіданні 27 червня 2017 року позивач позов підтримала просила його задовольнити, з підстав наведених у ньому. 27 липня 2017 року позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначила, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. В судовому засіданні 27 червня 2017 року відповідач проти задоволення позову заперечив, та просив суд надати час для примиреня з позивачем. 27 липня 2017 року відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не надав, про час та місце судового засідання був повідомлений під розписку. На підставі ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 березня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БК № 192306 виданим 02 березня 2002 року відділом реєстрації актів громадського стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 14. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОК №040588, виданим 17 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 97. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, у зв'язку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Шлюбні відносини припинилися через відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, постійні сварки. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного, позивач наміру примирятися не має, шлюб сторін носить формальний характер. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачені підстави припинення шлюбу. Однією з таких підстав є його розірвання. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 ст.110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, згоду сторін на розірвання шлюбу, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За відсутності спору між подружжям щодо місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд вважає доцільним при ухваленні рішення про розірвання шлюбу зафіксувати спільне рішення батьків щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач вказала, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «Одноволик». Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 640 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 22 від 14 квітня 2017 року. Понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110-114, 160 Сімейного кодексу України ,

Outcome: approved