Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-14 00:00:00

Позивачі 06.12.2016 року звернулись до суду з позовом в якому просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вулиці Миру,106 в с. Рудка, Чернігівського району, Чернігівської області, в тому числі по ? його частини за кожним з позивачів як за спадкоємцями за законом після смерті батька, [PERSON], який помер 15.03.2016 року та на ? його частину за [PERSON], як за спадкоємцем за законом після смерті матері, [PERSON], яка померла 09.07.2009 року, оскільки у свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок, яке є правовстановлюючим документом, зазначено було лише голову колгоспного двору померлого [PERSON], як власника будинку, проте співвласником даного будинку була і [PERSON], яка станом на 01.07.1990 року була зареєстрована та проживали у вищезазначеному домоволодінні. Свідоцтво на житловий будинок, яке видане з порушенням законодавства, не дає можливості позивачам реалізувати своє право на домоволодіння в порядку спадкування. До судового засідання від позивачів надійшли заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності та задовольнити заявлені позовні вимоги. /а.с.98, 99/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача Рудківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, від сільського голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги сільська рада визнає. /а.с.94/ Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. /а.с.84/ Від завідуючої Чернігівською районною державною нотаріальною контрою Чернігівської області 12.12.2016 року надійшла заява з проханням справу розглянути без участі їх представника. /а.с.80/ Суд повно, всебічно та обєктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Дослідженням свідоцтва про смерть серії «І-ЕЛ» №123770 встановлено, що [PERSON] померла 09.07.2009 року у віці 71 року у с. Рудка, Чернігівського району. Чернігівської області. /а.с.16/ З свідоцтва про одруження серії «ЯФ» №354587 вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.10.1956 року. /а.с.86 зворотна сторона/ За час шлюбу у подружжя [PERSON] народилось двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], підтвердженням чого є повторне свідоцтво про народження серії «І-ЕЛ» №097437, свідоцтво про народження серії «ІІ-ЯР» №585764 та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017357300 від 23.11.2016 р. /а.с.11, 14, 15/ Згідно довідки виконкому Рудківської сільської ради №585 від 18.11.2016 року, станом на день смерті 09.07.2009 року [PERSON], була зареєстрована та проживала по вул. Миру (колишня Радянська),106 у с. Рудка Чернігівського району Чернігівської області, разом з нею зареєстроване місце проживання мав чоловік [PERSON]. /а.с.28/ Наведене свідчить, що позивачі по справі і [PERSON] були спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини. Як вбачається з копії спадкової справи №21/2009 [PERSON] прийняв спадщину після померлої матері [PERSON], подавши 17.11.2009 року відповідну заяву до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу [PERSON], чоловік спадкодавця [PERSON] та дочка [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь [PERSON], подавши до нотаріуса відповідні заяви. [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,49 га. та грошові вклади. /а.с.85-93/ Свідоцтво про смерть серії «І-ЕЛ» №265246 свідчить, що [PERSON] помер 15.03.2016 року у віці 84 років у м. Чернігові, Чернігівської області. /а.с.20/ Позивачі по справі є спадкоємцями першої черги за законом, після смерті [PERSON], в силу приписів ст.1261 ЦК України, положення якого діяли на момент відкриття спадщини. Довідка виконавчого комітету Рудківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області №544 від 08.11.2016 року свідчить, що домоволодіння по вулиці Радянська,106 у с. Рудка Чернігівського району Чернігівської області відноситься до майна колгоспного двору і станом на 01.07.1990 року в ньому були зареєстровані та проживали голова колгоспного двору [PERSON], [INFO], та член колгоспного двору [PERSON], [INFO] /а.с.27/ Відповідно до довідки виконкому Рудківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за №586 від 18.11.2016 року, [PERSON], відповідно до запису земельно-кадастрової книги Рудківської сільської ради за №239 протокол №2 від 10.06.1986 року, виділялась земельна ділянка орієнтовною площею 0,70 га по вул. Радянська (Миру),106 в с. Рудка Чернігівського району Чернігівської області. Згідно рішення другої сесії шостого скликання Рудківської сільської ради від 15.12.2010 року ним, за вищезазначеною адресою, була приватизована земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд і площею 0,4340 га для ведення особистого селянського господарства. /а.с.29/ Статтею 120 ЦК УРСР було передбачено, що колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. За положеннями ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, враховуючі установлені судом обставини справи, станом на 15.04.1991 року, голова колгоспного двору і його член, а саме [PERSON] та [PERSON] мали право кожний на ? частину спірного домоволодіння, на праві спільної сумісної власності. Однак, як свідчить свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане на підставі рішення виконкому Чернігівської районної Ради народних депутатів №243 від 14.09.1990 р., [PERSON] є єдиним власником домоволодіння у с. Рудка, вулиця Радянська,106, як голова колгоспного двору. Дійсна вартість домоволодіння становить 57334 грн. /а.с.26, 31-35, 36-73/ Згідно рішення 2 сесії 7 скликання Рудківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 20 листопада 2015 року вулицю «Радянську» у с. Рудка було перейменовано на вилицю «Мира». /а.с.30/ Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачами, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавці померли після 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК України. Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно постанови державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії за №4127/02-31 від 27.10.2016 року позивачам [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №106 по вулиці Миру у с. Рудка Чернігівського району Чернігівської області, у звязку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності на майно, в якому б була визначена частка житлового будинку, належна особисто спадкодавцю. /а.с.25/ Копія спадкової справи №498/2016 свідчить, що [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після померлого батька [PERSON], подавши 16.08.2016 року відповідні заяви до Чернігівської районної державної нотаріальної контори і отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку земельної ділянку площею 0,25 га, за кожним./а.с.22-23, 24, 80-83/ Підсумовуючи вище викладене, суд, враховуючи досліджені докази, прийшов до обєктивного висновку, що позовні вимоги позивачів ґрунтуються на нормах права, є обґрунтованими та доведеними у судовому засіданні належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності на дане домоволодіння, в тому числі по ? його частини за кожним з позивачів як за спадкоємцями за законом після смерті батька, [PERSON], та на ? його частину за [PERSON], як за спадкоємцем за законом після смерті матері, [PERSON]. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved