Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно та до повноліття дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в шлюбі з 04 липня 1997 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач відносно сина не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Зазначає, що [PERSON] працює за договорами, займається установкою опалювальних систем та виконує ремонтні та сантехнічні роботи. Його місячний заробіток складає не менше 20000 грн., але на утримання сина відповідач може надати 2000 грн. одноразово за півроку. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач заперечував проти позову, визнав вимоги частково, зазначив, що може сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., оскільки його заробіток за останні шість місяців склав 35 тисяч гривен. Також зазначив, що бере участь в утриманні дитини. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04 липня 1997 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матірю та знаходиться на її утримані. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, позицію сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704грн. 80 коп.. На підставі ст. ст. 79, 84, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial