Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 20.11.2010 року виконкомом Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, актовий запис № 5. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Проте спільне подружнє життя між ними не склалося, оскільки у них з відповідачем, як виявилося різні погляди на життя, на ведення домашнього господарства, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з ініціативи останнього між ними постійно виникають сварки. Зазначила, що шлюбні відносини фактично між ними припинені, з грудня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, в подальшому збереження сімї не можливо та просила його розірвати. Стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем, крім того зазначила, що примирення не можливе. Відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував, просив відновити позивачу дошлюбне прізвище. Заслухавши сторін, вивчивши письмові докази, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю, з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним iз подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20.11.2010 року зареєстрованого виконкомом Вербовецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області, актовий запис № 5, прізвища після одруження «Мельник» та «Мельник» (а.с. 51). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з грудня 2016 року, подальше подружнє життя та збереження сім'ї є неможливим, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, сім'я розпалась з причини різних поглядів на життя, відсутністю порозуміння між подружжям. Враховуючи вищевикладене та ті обставини, що позивач продовжує наполягати на розірванні шлюбу суд, враховуючи стійке волевиявлення направлене на розірвання шлюбу з відповідачем та обставини справи, вважає за необхідне задовольнити заявлені позовні вимоги. Крім того, у судовому засіданні відповідач просив відновити позивачу дошлюбне прізвище, проте, зазначене суд не може взяти до уваги з наступних підстав. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, прізвище може бути змінено виключно за клопотанням сторони яка бажає змінити своє прізвище, а позивач клопотання щодо зміни прізвища не заявляла. Спір про майно відсутній. Шлюб сторони розривають вперше. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по сплаті судового збору у розмірі 640 грн.

Outcome: approved