Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що її покійна мати [PERSON] та тітка [PERSON] є спадкоємцями за заповітом після померлого [INFO] року її дядька - [PERSON]. Тітка - [PERSON] оформила спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину спадкової земельної ділянки, а її мати - [PERSON] за свого життя не встигла належним чином оформити такого права власності, оскільки [INFO] року померла. Просить визнати за нею в порядку спадкування за представленням після померлої [INFO] року матері [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 6.606 га, розташованої на території Насташківської сільської ради Рокитнянського району Київської області. Відповідач в особі Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, подав заяву, якою просить розглянути справу у відсутності його представника і при вирішені спору покладається на розсуд суду. Третя особа - [PERSON], будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з'явилася, натомість подала заяву, якою позов підтримує та просить розглянути справу у її відсутності. Третя особа в особі Сквирської районної державної нотаріальної контори, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направила. За таких обставин суд ухвалив провести розгляд справи за відсутності вказаних сторін спору та третіх осіб, що узгоджується із положеннями ст. 169 ЦПК України. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги за викладених у позові обставин і підстав, та просила їх задовольнити. Заслухавши у судовому засіданні позивача, дослідивши отримані у справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер дядько позивача - [PERSON], спадкоємцями якого за заповітом були його сестри - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] оформила спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину спадкових земельних ділянок загальною площею 6.606 га, кадастрові номера [NUMBER] та [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області, які належали померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Рокитнянською районною державною адміністрацією 06.04.2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010634700446. На разі, мати позивача - [PERSON] за свого життя не встигла належним чином оформити такого права власності, оскільки [INFO] року померла. Викладене підтверджується показаннями у судовому засіданні позивача та отриманими усправі письмовими доказами, якими є: - свідоцтво про смерть [PERSON]; - витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 29285578 від 06.01.2012 року; - свідоцтво про народження [PERSON]; - заповіт [PERSON], посвідчений 30.04.2008 року секретарем виконавчого комітету Красилівської сільської ради Ставищенського району Київської обалсті за реєстровим № 282; - лист Сквирської державної нотаріальної контори від 09.09.2015 року № 1391/01-16; - свідоцтво про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON], видане державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-657; - Державний акт на праов власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. Викладені позивачем у позовній заяві обставини спору сторонами не оспорюються, що формально вказує на їх визнання відповідачем, а тому додатковому доказуванню у відповідності до положень ст.61 ЦПК України не підлягають. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами спору регулюються ст.ст.1216, 1218, 1222, 1225, 1258, 1261, 1269 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця, до інших осіб (спадкоємців). За вимогами статті 1261 вказаного Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки і такими відповідно до отриманих у справі доказів після померлої [INFO] року [PERSON] є її дочка [PERSON]. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки, спадкоємець в особі [PERSON] є спадкомцем померлого [PERSON] за представленням та подала заяву до нотаріальної контори, то вона є такою, що прийняла спадщину (1/2 частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва розміром 6.606 га на території Насташівської сільської ради Рокитнянського району Київської області відповідно до державну акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], зареєстрованого та виданого 06.04.2006 року за реєстраційним № 010634700446 на імя [PERSON]) після смерті [INFO] року [PERSON], яка мала право спадкування на останню за заповітом. Інших спадкоємців, які б претендували на спірне спадкове майно, судом не встановлено. Відповідно до п. 4.18. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Як вбачається із отриманих у справі доказів, останні відсутні, а отримання їх на імя позивача не передбачено діючим законодавством (ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), а тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Оскільки підстави набуття права власності спадкодавцем на спадкове майно ( земельну ділянку) у суду сумнівів не викликають, з огляду на положення ст. 1218 ЦК України (що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті) та ст..67 Закону України «Про нотаріат» (свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством), зважаючи, що нотаріус на переконання суду законно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину (через відсутність правовстановлюючого документу), суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані. На підставі викладеного,

Outcome: approved