Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду вказавши, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням суду. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. З січня 2015 року дитина спостерігається неврологом з приводу синдрому підвищеної нервово-рефлекторної збудливості та захворювання може потребувати лікування за кордоном. З 01.09.2015 року її дитина відвідує секцію хокею в ДЮСШ «Крижинка» та навчальною програмою в 2016-2017 роках заплановані виїзди дитячої хокейної команди за кордон для участі в міжнародних турнірах та окремих матчах. Відповідач добровільно не надає дозвіл на виїзд дитини за кордон. Просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон строком на 3 роки та дозвіл позивача на виготовлення проїзного документа для виїзду дитини без згоди батька. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та винести рішення на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження 1-НО № 293961, виданого повторно 01.10.2009 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області, [PERSON] народився 05 березня 2009 року та його батьками є [PERSON] та [PERSON] Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 23 червня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Печерського району м. Києва» від 26 жовтня 2015 року [PERSON], [INFO], перебуває під наглядом амбулаторії по обслуговуванню дитячого населення з травня 2015 року та з січня 2015 року дитина спостерігається неврологом з приводу синдрому підвищеної нервово-рефлекторної збудливості. З довідки ДЮСШ «Крижинка» від 20 жовтня 2015 року № 81 вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно відвідує секцію хокею з 01.09.2015 року та навчальною програмою секції на 2016-2017 роки заплановані виїзди дитячої хокейної команди за кордон для участі в міжнародних турнірах та окремих матчах. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закон) оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В наданих позивачем документах не зазначено конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька, не врахована можливість, визначена ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавить батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним та належних і допустимих доказів щодо відсутності можливості лікування дитини на території України та необхідності проходження курсу лікування за кордоном. Таким чином суд вважає, що позов поданий необґрунтовано, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed