Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача особою, яка втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування своїх вимог позивач послалася на положення ст.ст. 71, 72 ЖК України, та зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер [NUMBER] від 26.02.2014 року за нею та її братом [PERSON] визнано право власності на будинок [ADDRESS] . На вказаній жилій площі, в будинку, окрім позивача та її брата також зареєстровані її син [PERSON] , чоловік [PERSON] , онука [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач [PERSON] , останні 14 років у вказаному будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, житлом не цікавиться. Реєстрація відповідача порушує її- позивача - право власності по володінню, користуванню та розпорядженню вказаним будинком, та призводить до нарахування плати за комунальні послуги у більшому розмірі. В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали, пояснили, що відповідач остаточно залишив житло та не має наміру повертатись, приїжджати для зняття з реєстраційного обліку він не має можливості, на житло не претендує, та не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься копія нотаріально засвідченої заяви, в якій [PERSON] просить зняти його з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, повідомлялися належним чином, адали кожний окоремо письмові поясненн про підтримання позовних вимог. Представник Департаменту реєстрації та цифрового розвитку ХМР надав до суду заяву в якій просили проводити судове засідання без їх участі, поклалися на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З витягу № 18269550 від 26.02.2014 з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 13.06.1975, зареєстрованого в реєстрі за № 2-3482, належить кожному на праві приватної спільної часткової власності по Ѕ частині будинку за адресою: [ADDRESS] . З довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за вказаною адресою від 31.10.2019 вбачається, що у вказаному будинку зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] останні 14 років у вказаному будинку не проживає, тому просить зняти його з реєстрації. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу України п ри тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як зазначено у статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Аналізуючи наведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач права власності на спірний будинок не має, зареєстрований, але фактично за зазначеною адресою не проживає останні 14 років, комунальні послуги не сплачує, ніяких витрат по утриманню будинку не несе, на житло не претендує, постійно проживає в Російській Федерації. Таким чином, позовні вимоги про визнання відповідача особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved