Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі із відповідачем вона народила [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO], які проживають з позивачкою і знаходяться на її утриманні. Відповідач, являючись батьком дітей кошти на її утримання не надає. Виходячи з викладеного позивач просила суд, стягувати із відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, однак від неї надійшла письмова заява у якій вона просить суд задоволити позовні вимоги та розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився двічі, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, виходячи з чого суд знаходить можливим розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 20.07.2009 року, та серії [NUMBER], виданого 23.04.2012 року судом встановлено, що у сторін народилося двоє дітей [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Сторони, як встановлено судом, спільно не проживають, а діти проживають з матір'ю. Таким чином відповідач, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір'ю дітей, що свідчить про необхідність задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання своїх дітей. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що будуть стягуватись з відповідача, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Вирішуючи вказані вимоги Закону, судом встановлено, що відповідач офіційно ніде не працює. Інших дітей у відповідача немає. Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з цього та зважаючи на те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька і з урахуванням матеріального становища батьків суд знаходить, що таке, належне утримання можливе в розмірі який буде повністю забезпечувати встановлений Законом прожитковий мінімум дитини сторін, та вважає, що половина прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, буде забезпечувати, нарівні із часткою матері, належне утримання дітей сторін і повністю забезпечувати її потреби, як сьогодні так і в найближчі роки, з урахуванням інтересів також і сторін. Аліменти на утримання дітей суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 01.11.2016 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України, покладає на відповідача так як з позивачем проживають малолітні діти сторін і позивач зверталась в суд для захисту інтересів цих дітей.

Outcome: approved