Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій зазначила, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований у її квартирі з 11 листопада 1997 року з дозволу колишнього власника квартири, але не проживає у квартирі з 12 березня 2010 року. Відповідач не використовує житлову площу за належністю, але залишається бути зареєстрованим за місцем розташування квартири. На теперішній час місце проживання чи перебування відповідача їй не відомо. Тим, що відповідач зареєстрований у квартирі позивача, позивач вважає, що порушується її право на власність, а саме: у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, реєстрація відповідача та його право на проживання у квартирі стануть перешкодою у здійсненні позивачем відчуження квартири. Крім того, той факт, що відповідач має право на сьогоднішній день проживати у її квартирі, також порушує її право як власника майна. Відповідач не проживає більше десяти років у квартирі позивача без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації не знявся, не використовує житлову площу по цільовому призначенню більше десяти років без поважних причин. У зв`язку з зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні нею, [PERSON] , правом власності та визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просить їх задовольнити, судове засідання просить провести без її участі без застосування засобів технічної фіксації, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у справі, місце реєстрації якого за адресою, зазначеною в позовній заяві, підтверджено відповіддю органу місцевого самоврядування на запит суду, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи у судових засіданнях 06 липня 2020 року та 23 липня 2020 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду, у судові засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, із заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, відзив на позов не подав. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи і давши оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії паспорта громадянки України на ім`я [PERSON] судом встановлено, що вона зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . З копії договору дарування квартири від 12 березня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Черкун В.І. 12 березня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за №621, та із копії Витягу з Державного реєстру правочинів №8322219 від 12 березня 2010 року встановлено, що [PERSON] подарував [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25586853 від 16 березня 2010 року, а також із копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №210461062, сформованої 28 травня 2020 року, встановлено, що власником чотирикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору дарування від 12 березня 2010 року. З копії довідки №1573, виданої 13 квітня 2020 року виконавчим комітетом Пологівської міської ради, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і має склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - зареєстрований з 11 листопада 1997 року. З акту, складеного та підписаного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 27 травня 2020 року, встановлено, що [PERSON] дійсно не проживає у квартирі [ADDRESS] з 01 березня 2010 року. Судом враховано, що ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ними, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, оскільки відповідач не є власником (співвласником) квартири, не проживає в ньому без поважних причин більше десяти років, витрати по утриманню квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що реєстрація відповідача у належній позивачу квартирі порушує право останньої як власника будинку. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved