Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, обґрунтовуючи який зазначила таке. Під час перебування у шлюбі з відповідачем, 27 січня 2004 року, на підставі ордеру на житлове приміщення № 64, виданого Біловодською селищною радою, вони із сім'єю, яка на той час складалася з неї, відповідача та двох їхніх синів, заселилися у квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу з відповідачем, вона звернулась до суду з позовом про встановлення порядку користування жилим приміщенням. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області у справі № 2-101/2011 від 25 червня 2011 року їм було встановлено порядок користування зазначеною квартирою, а саме: за нею та сином [PERSON] визнано право користування кімнатою площею 18,5 кв.м; за сином [PERSON] та онукою [PERSON] - кімнатою площею 16,3 кв.м; за відповідачем [PERSON] - кімнатою площею 10, 2 кв.м. Кухня, ванна, коридор, туалет та кладова були залишені у загальному користуванні. Вказуючи, що зараз виникла необхідність у приватизації квартири, а відповідач з листопада 2012 року у квартирі не проживає, участі в її утриманні не приймає, їй невідомо його місце проживання, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] та визнати право користування квартирою за нею, [PERSON] та [PERSON] До початку судового засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до частин першої та другої статті 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово -експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 64 від 27 січня 2004 року відповідач [PERSON] отримав право на зайняття жилого приміщення разом з родиною, до якої входили позивач та сини сторін [PERSON] та [PERSON], за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з чим усі члени родини були зареєстровані за вказаним місцем проживання. Рішенням Біловодського районного суду Луганської області у справі № 2-101/2011 від 25 червня 2011 року, після розірвання шлюбу між сторонами, їм було встановлено порядок користування зазначеною квартирою, а саме: за позивачем та сином [PERSON] визнано право користування кімнатою площею 18,5 кв.м; за сином [PERSON] та онукою [PERSON] - кімнатою площею 16,3 кв.м; за відповідачем [PERSON] - кімнатою площею 10, 2 кв.м. Кухня, ванна, коридор, туалет та кладова були залишені у загальному користуванні. Довідкою виконкому Біловодської селищної ради від 23 березня 2017 року № 1638 підтверджується факт, що у даній квартирі на цей час зареєстровані позивач, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач зареєстрованим у цій квартирі не значиться. Цей факт також підтверджується домовою книгою за вказаною адресою. Стаття 64 Житлового кодексу України передбачає, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно частини першої статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Під час перевірки зареєстрованого місця проживання відповідача в порядку частини третьої статті 122 Цивільного процесуального кодексу України, з адресних довідок УДМСУ в Луганській та Житомирській областях, судом встановлено, що відповідач за адресою: [ADDRESS], знявся з реєстраційного місця проживання 08 листопада 2012 року, а за новим місцем проживання, за адресою: [ADDRESS], зареєструвався 20 лютого 2013 року. Дані відомості про реєстрацію місця проживання відповідача підтверджують доводи позивача, наведені нею у позовній заяві, що їй з листопада 2012 року було невідоме місце проживання відповідача та з цього часу останній участі в утриманні квартири не приймає. Факт відсутності відомостей про відповідача за його колишнім місцем проживання в смт. Біловодськ також підтверджується відповіддю УДМС в Луганській області від 08 листопада 2013 року за № 12/4-2263, якою позивачу було відмовлено у наданні інформації щодо зареєстрованого місця проживання відповідача відповідно до положень Закону України «Про захист персональних даних». Наведене свідчить, що відповідач як наймач жилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], відсутній в ньому понад шість місяців, що відповідно до наведених вище положень статей 71, 72 Житлового кодексу України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням. За таких обставин, враховуючи, що відповідач своїх пояснень та заперечень проти позову не надав, судом не встановлено даних щодо продовження з поважних причин строку відсутності відповідача у спірній квартирі, позовна вимога позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою, є обґрунтованою, у зв'язку з чим її слід задовольнити. Що стосується вимоги позивача щодо визнання права загального користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS], за нею та її синами, то ця вимога позивача не підлягає задоволенню, оскільки у позовній заяві не вказано, хто саме це право оспорює, а також взагалі не наведено обставин, які обґрунтовують цю вимогу. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Із поданої позовної заяви вбачається, що позивач в ній об'єднала дві вимоги немайнового характеру, однак оплатила судовий збір лише за одну, що судом було помічено вже після відкриття провадження у справі. За таких обставин, за рахунок того, що суду неможливо встановити, яку саме вимогу позивач оплатила, а відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України її вимога, адресована до відповідача задоволена, з якого в такому разі на користь позивача слід стягувати судові витрати, суд вважає, що недоплачений позивачем судовий збір слід зарахувати на рахунок держави, при цьому не стягувати з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір за подання цієї заяви. На підставі наведеного,

Outcome: partial