Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою №53 будинку №87/1 по вулиці Нагірній в місті Миколаєві шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цією квартирою, оскільки відповідач не проживає в квартирі, не сплачує за комунальні послуги, його майна та особистих речей в квартирі не має, що порушує її права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за відсутністю позивача та його відсутністю, позовні вимоги підтримують Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки суду невідомо. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №777. Вказане підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2017 року. [PERSON] був чоловіком матері позивача [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про одруження серії 1-ФП №070234. Відповідно до довідки житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» від 24.10.2017 року №6621, та відповіді Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 22.11.2017 року, відповідач в квартирі зареєстрований з 04.03.2003 року. Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року в справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Разом із цим, правова позиція в вказаній справі полягає у наступному: аналіз положень статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно із ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача, який не є членом сімї позивача, у належній позивачу квартирі перешкоджає реалізації останньою права розпорядження власним майном, наявні підстави для задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі ст. ст. 317, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved