Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] 06.11.2010 року. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин різниці характерів, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки, відсутності кохання, взаєморозуміння та довіри. Також позивач вказує, що спільне господарство між ними не ведеться, подружні відносини припинені, а подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Зважаючи на вищенаведене позивач просить суд розірвати шлюб. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.12.2017 року було відкрито провадження у справі. В судове засідання сторони не з'явились, суду подали заяви з проханням розглянути справу у їхню відсутність; позивач в заяві вказала, що позов підтримує; відповідач повідомив суд про визнання позову, строк для примирення просять не надавати. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 06.11.2010 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 1488 (а.с. 7). Від шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved