Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №21 в будинку №7 по вул. Тімірязєва в смт. Покотилівка Харківського району харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що зазначена квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2000 року. Відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб між ними розірваний на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2014 року. В липні 2013 року відповідач за власною ініціативою забрав свої речі зі спірної квартири та виїхав у невідомому напрямку. Реєстрація відповідача за вищевказаною адресою порушує права позивача, як власника квартири, оскільки вона вимушена постійно нести тягар утримання житла та сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Добровільно знятися з реєстраційного обліку в зазначеному будинку відповідач відмовляється, а тому позивач змушена звертатися до суду із даним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вона підтримала позовні вимоги у повному обсязі, крім того, у разі неявки відповідача у судове засідання просила ухвали рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином відповідно до вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справу або про розгляд справи за його відсутності не надавав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст.. 224 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 08 квітня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №229, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] Право власності на зазначений будинок зареєстроване в Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації 17 квітня 2000 року за реєстровим №1508/04. Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Жилкомунсервіспослуга» Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області №57 від 22 січня 2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], її чоловік [PERSON], [INFO], сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Разом з тим, згідно акту депутата Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області округу №27 від 10 грудня 2014 року, [PERSON] не проживає у зазначеній вище квартирі з липня 2013 року. У ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком позивача, шлюб між якими розірваний на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 лютого 2014 року. Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення суду, сторони по справі припинили шлюбні відносини з лютого 2013 року. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт непроживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується також поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] пояснила, що знаходиться у дружніх стосунках з позивачем на протязі трьох років, протягом яких жодного разу в спірній квартирі [PERSON] не бачила, при цьому навідується в гості до позивача вона раз у тиждень, позивач на даний час мешкає з іншим чоловіком. Свідок [PERSON], який є співмешканцем позивача та проживає з останньою у спірній квартирі приблизно один рік, у судовому засіданні пояснив, що відповідача останній раз бачив за місцем реєстрації два з половиною роки тому, коли робив у вищевказаній квартирі ремонт, до цього часу відповідач у зазначеній квартирі також не жив, а лише іноді навідувався, виїхав із житла добровільно, перешкод у проживанні останнього за місцем реєстрації позивач не чинила, замки у квартирі не міняла. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO] тривалий час, а саме з лютого 2013 року, покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачами свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні. Відповідно до ч. 3 ст.\~10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідач є членом сімї позивача. Згідно ст.. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved