Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому послалась на те, що із 16.03.2015 працювала на ТДВ «ЖЛ» в контрольно-ревізійному відділі, 30.11.2015 була звільнена з посади ревізора на підставі п.5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із переведенням до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕНЕСАНС ТРАСТ», а 09.12.2015 [PERSON] була прийнята за переведенням до ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на посаду ревізора в контрольно-ревізійний відділ. За словами позивача, 04.01.2016 вона була звільнена з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі» та на момент звільнення з вказаної посади відповідач не провів із нею остаточного розрахунку та заборгував заробітну плату за період роботи з 09.12.2015 по 04.01.2016. Звертала увагу, що протиправні дії відповідача призвели до немайнових втрат, позивачу знадобилось докласти додаткових зусиль для організації свого життя, адже інших доходів вона не має та сама виховує двох неповнолітніх дітей, а тому, на думку [PERSON], таке порушення її трудових прав відповідачем є істотним і призвело до моральних страждань. З огляду на викладене у позовній заяві та з урахуванням уточнених вимог, гр. [PERSON] просить суд стягнути з ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» на свою користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі в сумі 3 889 грн. 12 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14 094 грн. і моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Представник ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» заперечував проти позовних вимог. Пояснив суду, що твердження позивача щодо того, що при звільненні їй не було виплачено жодних коштів, є необґрунтованим, оскільки згідно відомості на виплату грошей через гр. [PERSON] позивачем було отримано 1 000,00 грн., підтвердженням чому є підпис [PERSON] у вказаній відомості. При цьому, представник визнав, що товариство не повністю розрахувалось із позивачем. Також просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, пославшись на відсутність доказів завдання позивачу моральних страждань. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] пояснив суду, що він дійсно одержав за позивача 1 000 грн. та поставив свій підпис у відомості на виплату грошей. За словами свідка, позивач не давала йому згоди на одержання грошей за неї, не видавала відповідної довіреності, так як він із нею особисто не спілкувався. Отримані кошти свідок в подальшому передав, на той час колезі по роботі - [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача та представників сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності та кожен окремо, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено та підтверджено записами у трудовій книжці позивача, що гр. [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ», а саме 09.12.2015 була прийнята за переведенням до відповідача на посаду ревізора в контрольно-ревізійний відділ, а 04.01.2016 позивач була звільнена із ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» за переведенням до ЗАТ «Житомирські ласощі» на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. На ухвалу суду відповідачем не була надана довідка про нараховану та невиплачену заробітну плату [PERSON], тому суд керувався при прийнятті рішення по справі наявними в матеріалах справи індивідуальними відомостями про застраховану особу позивача. Як убачається із Виписки з системи персоніфікованого обліку (форма ОК-5) відносно позивача [PERSON], виданої органами Пенсійного фонду України (а.с. 9), заборгованість по заробітній платі перед позивачем за відпрацьовані дні грудня 2015 року становить 3 727,08 грн., та із зазначеної суми були сплачені страхові внески. Суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі за відпрацьований один робочий день у січні 2016 року, т.к. зазначена обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. Так само суд не погоджується із доводами відповідача про одержання [PERSON] 1 000 грн. в рахунок погашення заборгованості по заробітній платі, оскільки згідно п. 3.6 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, готівку з каси касир видає тільки особі, зазначеній у видатковому касовому ордері або видатковій відомості. Проте дозволяється видача коштів іншій особі на підставі довіреності, у тому числі при видачі зарплати особи, що не має змоги у зв'язку з хворобою або з інших поважних причин отримати кошти власноручно. З огляду на те, що грошові кошти були видані сторонній особі, яка не мала права на їх отримання, позивач не визнала в судовому засіданні факт одержання нею 1 000 грн. - суд відхиляє надані відповідачем докази про часткове погашення ним заборгованості перед позивачем в сумі 1 000 грн. За таких обставин, оскільки у день звільнення відповідач ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» не провів з позивачем повного розрахунку та доказів протилежного суду не надано, суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 3 727,08 грн. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (п. 20, 21 постанови Пленуму). Так, за розрахунками суду, середньоденний заробіток позивача становить 219,24 грн. (заробітна плата за грудень 2015 в сумі 3 727,08/17 робочих днів). З огляду на положення ст. 11 ЦПК України, межі заявлених [PERSON] позовних вимог, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14 094 грн. 00 коп. (за період із 05.01.2016 по 11.05.2016 року включно). Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами)роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема незаконного звільнення, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. На переконання суду, заявлений позивачем розмір на відшкодування заподіяної моральної шкоди нею достатньою мірою не підтверджений, а тому суд вважає за можливе задовольнити позов у цій частині частково, визначивши, що, у тому числі з урахуванням вимог розумності та справедливості, на відшкодування заподіяної [PERSON] моральної шкоди з відповідача, як колишнього роботодавця, підлягає стягненню 500 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує також із ТОВ «РЕНЕСАНС ТРАСТ» в дохід держави судовий збір в сумі 643 грн. 06 коп. пропорційно до задоволеної частини вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial