Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду вказавши, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу вони мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. Відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, розвитком та здоровям дитини не цікавиться. Вона має намір поїхати в період з 15.09.2016 року по 15.10.2016 року до тимчасово окупованої території України АР Крим для відпочинку та оздоровлення дитини, але не може цього зробити, бо відповідач добровільно не надає дозвіл на виїзд дитини. Просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд доньки у її супроводі за кордон без дозволу батька. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та заяву, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Представник служби у справах дітей Селидівської міської ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про народження 1-НО № 227719, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] народилася 19 жовтня 2008 року та її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 грудня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Право фізичної особи на свободу пересування закріплене також у нормі ч. 1 ст. 313 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У випадку, якщо фізична особа не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. При розгляді справ про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків необхідно виходити з положень\~вїзду в України громадян України», Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231\~, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 року № 724\~, якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до п. 3 Порядку вїзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї, затвердженою\~постановою КМУ від 04.06.2015 року № 367\~вїзд на тимчасово окуповану територію України громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється через контрольні пункти за умови предявлення паспорта громадянина України або паспорта громадянина України для виїзду за кордон або проїзного документа дитини з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року. Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (від 15 квітня 2014 року\~ № 1207-VII) тимчасово окупованою територією визнається сухопутна територія Автономної [PERSON] Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чин інтересів.\~\~\~\~ Під способом захисту субєктивних прав розуміють закріплені\~законом\~матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Таким чином суд вважає, що відмова відповідача - батька дитини, у наданні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини не відповідає інтересам дитини, а тому задоволення позову відповідатиме інтересам дитини.

Outcome: approved