Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач, з урахуванням поданої ним заяви про зміну предмету позову, звернувся до суду з вимогами про визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частки та 3/8 частки квартири [ADDRESS], про витребування на користь недієздатного [PERSON] 1/4 частки та 3/8 частки квартири [ADDRESS], про визнання договорів дарування недійсними та про скасування запису про державну реєстрацію права власності за [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Позов обґрунтований тим, що недієздатний [PERSON] прийняв спадкове майно у вигляді 1/4 частки квартири [ADDRESS], що залишилась після смерті його рідного батька [PERSON] у порядку спадкування за законом, а також прийняв, у порядку спадкування за правом представлення свого батька [PERSON], спадкове майно у вигляді 3/8 частки квартири [ADDRESS], що залишилося після смерті його (Позивача) баби [PERSON]. Позивачем було зазначено, що право власності на успадковане ним майно вибуло з його володіння до сторонніх осіб: [PERSON] та [PERSON], незаконно, поза його волі, на підставі договорів дарування. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила вимоги задовольнити повністю. Представники відповідачів та відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнали, у задоволені позовних вимог просили відмовити з тих підстав, що спадщина приймається нотаріально та позивач невірно обрав спосіб захисту свого порушеного права, їх довірителі стали власниками згідно договору дарування, а попередні власники прийняли спадщину за заповітом. Вислухавши представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 19.04.1978 року №ДР450303 [PERSON] є сином [PERSON]. Відповідно до дублікату свідоцтва про право власності на житло від 28.01.2008 року та витягу про державну реєстрацію права власності від 04.03.2008 року № 17979833\~квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності\~[PERSON] (батькові позивача), [PERSON] (бабі позивача), [PERSON] (діду позивача). Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Статтею 357 ЦК України передбачено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. З урахуванням положень ч.1 статті 357 далі ЦК України, суд приходить до висновку, що кожному із трьох членів сімї [PERSON] належало по 1/3 частки квартири №\~102, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 38. [PERSON] помер 27 листопада 2006 року. Відповідно до ст.1220\~ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.\~Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Таким чином, у день смерті [PERSON] (діда позивача) відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частки\~квартири №102, що знаходиться за адресою м.Одеса, вул.Балківська, 38. Відповідно до ч.1.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Заповіту після померлого не залишилося. Частиною 3 ст.1268 ЦК України визначається, що cпадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Так, у порядку спадкування за законом, з урахуванням того, що заповіту після померлого не залишилось, спадкоємці першої черги: син померлого [PERSON] (батько позивача) та дружина померлого [PERSON] (баба позивача) успадкували майно, що складалося з 1/3 частки квартири, яка належала померлому [PERSON] (діду позивача), у звязку з тим, що постійно проживали зі спадкодавцем та не заявили про відмову від спадщини. Отже, право власності померлого [PERSON] (діда позивача) на 1/3 частку в квартирі перейшло у порядку спадкування за законом у рівних частках до дружини померлого (баби позивача) та його сина (батька позивача). За таких обставин, частина, що стала належати [PERSON] після смерті її чоловіка склала 1/6 частки вказаної квартири (1/3:2=1/6), а в цілому їй належало 1/2 частки квартири, оскільки 1/3 частки належала їй згідно свідоцтва, а 1/6 у порядку фактичного прийняття спадщини. За аналогічним підрахунком ? частки квартири стала належати батькові позивача [PERSON]. Таким чином, [PERSON] (батько позивача) та [PERSON] (баба позивача) стали з 27 листопада 2006 року спільно у рівних частках (по 1/2 кожен) володіти квартирою №102, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Балківська, 38. [PERSON] (батько позивача) помер 02 січня 2007 року. У відповідності до вказаної вище ст.1220\~ЦК України, \~у день смерті [PERSON] (батька позивача) відкрилася спадщина у вигляді належної йому 1/2 частки квартири\~№102, що знаходиться за адресою м.Одеса, вул.Балківська, 38. Відповідно до ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Заповіту після померлого не залишилось. Спадкоємцями першої черги були мати спадкодавця [PERSON] (баба позивача) та його син [PERSON] (позивач). Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 26.07.2004 року по справі № 2-4216/04 [PERSON] визнано недієздатним. Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України\~недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Матеріалами справи підтверджується той факт, що від опікуна недієздатного щодо прийняття спадщини заява про відмову не надавалось. Згідно з ч.5 статті 1268 ЦК України,\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до порядку, встановленого ст.1268 ЦК, недієздатний син померлого [PERSON] (позивач) прийняв половину спадщини після смерті батька, та, як це передбачено ч.5 ст.1268 ЦК України,\~став\~володіти на праві власності 1/4 частки\~(1/2:2=1/4) квартири [ADDRESS] з 02 січня 2007 року. Також, суд приходить до висновку, що мати померлого [PERSON] (баба позивача), успадкувала половину спадщини від її померлого сина (батька позивача), в порядку, встановленому ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом з ним в одній квартирі на час відкриття спадщини, у вигляді 1/4 частки (1/2:2=1/4) квартири [ADDRESS] з 02 січня 2007 року. Враховуючи, що [PERSON] вже мала частку у зазначеній квартирі, то після прийняття спадщини, яка залишилася після смерті сина, її частка у квартири [ADDRESS] склала 3/4 частки квартири (1/2+1/4=3/4). Таким чином, станом на 02 січня 2007 року право власності на квартиру [ADDRESS] належало: 1/4 частки [PERSON] (позивачу) та 3/4 частки [PERSON] (бабі позивача). [PERSON] (баба позивача) померла 02 січня 2008 року. Відповідно до ст.1220\~ЦК, після смерті [PERSON] (баби позивача) відкрилася спадщина у вигляді 3/4 частки квартири\~№102, що знаходиться за адресою м.Одеса, вул.Балківська, 38. Після смерті спадкодавця залишився заповіт, відповідно до якого [PERSON] розпорядилась всім належним їй майном на користь [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Так, матеріалами справи підтверджується, що син спадкодавця [PERSON] (баби позивача) [PERSON] (батько позивача) на момент своєї смерті був інвалідом 3 групи, тобто\~був непрацездатним і незалежно від змісту заповіту мав право на обовязкову частку спадкового майна, відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України. У разі спадкування за законом [PERSON] належав до першої черги спадкування та був би єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері і успадкував би все належне їй майно, тобто 3/4 частки зазначеної квартири. Враховуючи вищевикладене, обовязкова частка [PERSON] (батька позивача), як непрацездатного сина, при наявності заповіту, складеного на користь інших осіб, складала б\~половину від 3/4 частки\~квартири. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] (батько позивача) мав би право на час відкриття спадщини після смерті його матері [PERSON] (баби позивача), на отримання у порядку спадкування в порядку ч.1 ст.1241 ЦК України 3/8 частки (3/4 : 2 = 3/8) квартири №102, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Балківська, 38. Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України (спадкування за правом представлення) внуки, правнуки, спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що недієздатний (непрацездатний) позивач, будучи онуком [PERSON],\~спадкує\~в порядку ч.1 ст.1266 ЦК України\~ту частку\~спадщини, яка належала б за законом його батькові - непрацездатному [PERSON], якби він був живим на час відкриття спадщини, тобто [PERSON] успадкував за правом представлення свого батька [PERSON] після смерті баби [PERSON] 3/8 частки квартири\~№102, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул.Балківська, 38, які мав би спадкувати за законом непрацездатний [PERSON] (батько позивача), якби він був живим на час відкриття спадщини. Водночас, відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України\~недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Матеріалами справи підтверджується той факт, що відмови від опікуна недієздатного позивача щодо прийняття спадкового майна не надавалось. При цьому відповідно до ч. 5 статті 1268 ЦК України\~\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, [PERSON] є власником 3/8 частки зазначеної квартири з 02 січня 2008 року і власником 1/4 частки зазначеної квартири з 02 січня 2007 року. Позивач у своєму позові заявив позовну вимогу про визнання за ним права власності на 1/4 та 3/8 часток на спірну квартиру, в порядку, встановленому ст.392 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 392 ЦК встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на висновки, викладені в Постанові Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суд зазначає, що виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі не визнають право власності недієздатного [PERSON] на частки у спірній квартирі, просять суд відмовити у задоволенні всіх позовних вимог, не визнають фактів спадкування позивачем часток у праві власності на квартиру та вважають себе законними власниками спірного майна. Таким чином, суд в вважає, що іншими особами, а саме відповідачами у справі, не визнається право власності позивача, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/4 частки квартири та на 3/8 частки квартири №102, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.\~Балківська, 38, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. В силу приписів ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобовязана повернути це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Також, у відповідності з положеннями п.22 Постанови Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті\~387,\~388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями\~387,\~388 ЦК України. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі\~статті 388 ЦК\~звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Так, в ході розгляду справи судом було встановлено, що при відчуженні часток квартири №102, що знаходиться за адресою м.Одеса, вул.Балківська, 38, а саме при укладанні договору дарування від 15.05.2009 року, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 1/2 частку спірної квартири, договору дарування від 08.12.2010 року, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частку спірної квартири, договору дарування від 29.07.2011 року, згідно якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 1/2 частки квартири, особи в момент укладання правочинів відчуження спірного майна не мали належного обсягу цивільної дієздатності, оскільки Рішенням апеляційного суду Одеської області від 17.09.2014 року по справі №2-5238 було скасовано рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.09.2008 року, а у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування за [PERSON] та [PERSON]М було відмовлено в повному обсязі. Судом при розгляді справи взято також до уваги, що позивач не є стороною оспорюваних правочинів. Розглянувши сукупно позовні вимоги позивача, а також з огляду на висновки Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ, що були викладені у постанові Пленуму №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», врахувавши, що позивачем заявлено позовну вимогу про витребування майна в порядку встановленому ст.ст.387, 388 ЦК України суд вважає, що позовні вимоги щодо витребування спірного майна у відповідачів слід задовольнити з метою захисту порушеного права власносі позивача, а у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними договорів дарування, за якими, зокрема, було відчужено належне позивачу майно, слід відмовити, у звязку із невірно обраним позивачем способом захисту порушеного права. Рішення суду про задоволення позову про витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також підставою для скасування попередньої реєстрації на підставі ст.ст.19, 27 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо скасування запису про державну реєстрацію підлягають частковому задоволенню з урахуванням того, що позивач є власником 1/4 та 3/8 частки спірного обєкту нерухомості, а за відповідачами було зареєстровано по ? частки квартири, тобто скасуванню підлягає по 5/16 часток зареєстрованого за кожним з відповідачів спірного нерухомого майна.

Outcome: partial