Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві вказала, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку зареєстровані: її син [PERSON] , племінниця [PERSON] , [PERSON] , та діти [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Починаючи з червня 2014 року відповідачі за місцем реєстрації не проживають. У добровільному порядку з реєстраційного обліку не знялися, факт реєстрації відповідачів за зазначеною адресою створює для позивача ряд незручностей та перешкоджає повноцінно розпоряджатись власним майном, а тому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] та встановити порядок виконання рішення суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримуює в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Повідомлення про причину неявки в засідання від них до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечують проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Канівської міської ради Черкаської області - Костенко Н.Г. у судове засідання не з`явилася, надала клопотання про розгляд справи без її участі, за наявними матеріалами у справі, не заперечує щодо задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Так, зокрема, встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4298275 ( а.с. 11). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 11-15/2302 від 23.04.2019 ( а.с. 8) вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , до складу зареєстрованих осіб входять: позивач [PERSON] , син позивача [PERSON] , племінниця - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] Реєстрація відповідачів за адресою [ADDRESS] , також підтверджується довідкою реєстраційного відділу виконавчого комітету Канівської міської ради № 11-14/1300 (а.с. 24). Згідно Акту фактичного проживання осіб, завіреного головою квартального комітету № 3 Загороднім О.С. ( а.с. 13) вбачається, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , донька [PERSON] та син [PERSON] з червня 2004 року по даний час за місцем реєстрації не проживають. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років (малолітня особа), визнається місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Системний аналіз ст. ст. 29 та 31 ЦК України дає підстави для висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них). Малолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками. Отже, оскільки на час вирішення спору відповідач [PERSON] втратила право на користування будинком, тому відповідно не мають такого права і її діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO]. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відсутні без поважних причин з червня 2004 року за місцем реєстрації, житлом не користуються, витрати за комунальні послуги не сплачують, їх діти [PERSON] та [PERSON] , у спірній квартирі не проживають, відповідно до вимог законодавства мають бути зареєстровані разом з батьками/один із батьків, знаходження відповідачів на реєстраційному обліку порушує законні права позивача - завдає перешкоди у здійснені ним права користування будинком З урахуванням вищевикладеного суд знаходить, що вимога позивача стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття осіб з реєстрації за місцем мешкання.

Outcome: approved