Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позов мотивує тим, що 13.03.2013 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. З січня 2014 року між ними припинені шлюбні відносини і ведення спільного господарства та з того часу вони проживають окремо через те, що за час спільного проживання переконалися, що не мають спільних інтересів; не бажають бути разом, так як жили кожен своїм життям та не намагалися перейнятися проблемами іншого. За таких обставин позивач збереження сім'ї та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим. Крім того, 18.07.2014 року позивач, посилаючись на ст.113 Сімейного Кодексу України, подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій у зв'язку з тим, що в позовних вимогах не зазначено про те, що вона бажає відновити своє дошлюбне прізвище, просить при винесенні рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] відновити її дошлюбне прізвище - [PERSON]. Позивач та відповідач подали заяви про розгляд справи без їх участі, де позивач вказала, що на позовних вимогах наполягає4 а відповідач зазначив, що на розірвання шлюбу згоден. За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін, постановивши рішення на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.03.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.2). Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3), яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Згідно позовної заяви, з січня 2014 року подружжя припинило шлюбні відносини, ведення спільного господарства та з того часу проживають окремо через те, що за час спільного проживання переконалися, що не мають спільних інтересів, не бажають бути разом, оскільки вони жили кожен своїм життям та не намагалися перейнятися проблемами іншого. За таких обставин позивач збереження сім'ї та подальше спільне життя з відповідачем вважає неможливим. Відповідач на розірвання шлюбу згоден, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивач примирення вважає не можливим. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони наполягають на розірванні шлюбу та тривалий час проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам позивача. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб (а.с.2), позивач змінила своє прізвище при державній реєстрації шлюбу на «[PERSON]». Таким чином, суд вважає за доцільне, вимоги позивачки задовольнити та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved