Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа: Київська Універсальна Біржа про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. Позов обгрунтований тим, що 03.12.1997 року між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, відповідно до правил біржової торгівлі було укладено на Київській універсальній біржі договір купівлі-продажу нерухомості за реєстраційним №ND5718/13475. За умовами договору продавці продали, а покупець купив житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] , що був чоловіком позивачки, помер. З метою отримання спадщини, позивачка звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори, де отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що договір не посвідчений нотаріально, що тягне за собою недійсність договору. З метою захисту своїх прав позивачка звернулася до суду з вимогою про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна №ND5718/13475 від 03.12.1997 року. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16.11.2020 року відкрито провадження у справі, Призначено підготовче засідання. Надано строк відповідачу на подання відзиву на позов. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08.04.2021 року підготовче провадження закрито. Справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. На момент розгляду справи відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву. Представник позивача в ході судового розгляду підтримала позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, посилаючись на те, що будинок [ADDRESS] , який входить до складу спадщини, був придбаний чоловіком позивачки на підставі біржової угоди відповідно до положень закону, який діяв на час укладання угоди, і зареєстрований на праві власності Київським міським бюро технічної інвентаризації і зазначені дії не суперечили на той час чинному законодавству. Однак, позивач позбавлена можливості оформити своє право власності на майно після смерті чоловіка в порядку спадкування, оскільки нотаріус відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з недійсністю договору купівлі-продажу будинку через відсутність його нотаріального посвідчення. Представник відповідача та третя особа в судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.12.1997 року між [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої, відповідно до правил біржової торгівлі було укладено на Київській універсальній біржі договір купівлі-продажу нерухомості за реєстраційним №ND5718/13475, що підтверджено копією даного договору, що є в матеріалах справи. За умовами договору продавці продали, а покупець купив житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до п.13 договору, договір підлягав реєстрації у Київському міському бюро технічної інвентаризації. На виконання зазначеного пункту договору, [PERSON] зареєстрував своє право власності в Комунальному підприємстві «Київське міське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за №14943, що підтверджено довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.03.2011 року. Таким чином, реєстрація Договору та права власності позивача на вказаний будинок у КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації», а також відсутність претензій зі сторони продавців, свідчить про те, що умови Договору сторонами було повністю виконано. Ні заперечень, ні зауважень ніхто зі сторін Договору з дня його укладення до цього часу не заявляв. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про смерть за [NUMBER] від 02.08.2010 року Позивачка, [PERSON] , була дружиною померлого [PERSON] , що підтверджено копією Свідоцтва про одруження від 08.07.1970 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу положень ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постіно із спадкодавцм, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Позивач звернулась до Другої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу Свідоцтва про право на спадщину. В зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна №ND5718/13475 від 03.12.1997 року, позивачка не змогла реалізувати своє право на отримання спадщини після смерті свого чоловіка, оскільки у видачі Свідоцтва державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А. було відмовлено, про що 01.07.2020 р. винесена відповідна постанова. . Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст.15 Закону України від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі;в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню,тому на час укладення договору, Сторони не знали, що правочин відповідно до ст. 47 ЦК УРСР підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу». Суд вважає, що оскільки Договір було укладено 03 грудня 1997 року до набрання чинності ЦК України від 01.01.2004 року, до даних правовідносин слід застосовувати положення ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР 1963 р. цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Статтею 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (що застосовувався до даних правовідносин на момент укладення Договору), угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст. 48 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 та зареєстрованої 07 липня 1994 року за № 152/361., яка діяла на час спірних правовідносин, правовстановлюючим документом на будинок міг бути договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину При вчиненні договору купівлі-продажу всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі па досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України у 1997 році. Враховуючи вищевикладене, та оскільки на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства та, приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави недійсності правочину, права та інтереси сторін укладений правочин не порушував, але позивач після смерті свого чоловіка не може здійснити своє право на отримання спадщини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову з метою захисту прав позивача, оскільки у інший спосіб особа позбавлена можливості реалізувати свої права на оформлення спадкових прав.

Outcome: approved