Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідач свої обов`язки по вихованню та забезпеченню дитини не виконує, про дитину не піклується, не цікавиться його здоров`ям та успіхами. З 13.07.2012 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який здійснює повне виховання та виконує батьківські обов`язки щодо дитини. Представник відповідача - адвокат Сидоренко Н.О. надала до суду відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що через негативні стосунки, які склалися між позивачем та відповідачем, останній не може повноцінно спілкуватись з сином, наведені у позові аргументи не відповідають дійсності, відповідач завжди намагався приділяти увагу сину, періодично зустрічався з ним та спільно проводив час, проте нечасто, оскільки позивач перешкоджала таким зустрічам з батьком. Вважає, що на меті у позивача є отримання можливості вивезти сина [PERSON] без згоди батька до іншої держави. Щодо надання матеріальної підтримки сину, вказує, що відповідачем така підтримка сину надавалась, хоча позивач і не хотіла приймати гроші від останнього, про існування заборгованості по сплаті аліментів відповідач не знав, а коли дізнався то почав її сплачувати в добровільному порядку. Просила відмовити у задоволені позову, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки для батька (матері), так і для дитини. Позивач надала відповідь на відзив, у якому зазначила, що викладене у відзиві не відповідає дійсним обставинам справи, так як з дати розірвання шлюбу відповідач не приймав активною участі у житті дитини, яка досягла тринадцятирічного віку, та яка вважає своїм батьком чоловіка позивачки, а наявність заборгованості по виконавчому провадженню ніяк не підтверджує участь батька у матеріальному забезпеченні дитини, зазначений відповідачем мотив подання позову як «вивезення» дитини до іншої держави є лише припущенням, та не ґрунтується на доказах. Позивач та представник позивача у судовому засіданні на позовних вимогах наполягали з тих же підстав. Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, вважають позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки застосування до відповідача крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, є передчасним, на запереченнях викладених у відзиві наполягали. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечувала, підтримала позицію комісії з питань захисту прав дитини виконкому Новокаховської міської ради від 19.08.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , 2007 р.н.. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову за наступних підстав. Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.10.2007 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Акта про проживання в житловому приміщенні від 05.08.2020 року [PERSON] 2007 року народження проживає з [PERSON] з березня 2010 року за адресою: [ADDRESS] . З висновку №33/3060 від 19.08.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1983 р.н., відносно сина [PERSON] , 2007 р.н., наданого виконавчим комітетом Новокаховської міської ради, вбачається, що на основі наданих матеріалів, а саме: довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] , витягу з історії розвитку [PERSON] , письмових пояснень [PERSON] , малолітнього [PERSON] , акта обстеження умов проживання дитини, акту обстеження умов проживання дитини батька, письмових пояснень свідків, інформації з закладів освіти про стан виконання батьківських обов`язків [PERSON] , витягу історії розвитку [PERSON] , акта ОСББ «Родина НК», повідомлення Новокаховського ВП ГУНП щодо розпочатого досудового розслідування у кримінальній справі відносно [PERSON] , розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, та пояснень батьків [PERSON] , думку дитини, яка стала вагомою при прийнятті рішення, комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Новокаховської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , 1983 р.н., відносно сина [PERSON] , 2007 р.н.. При цьому, у судовому засіданні представник третьої особи Харченко О.А. пояснила, що таке рішення прийнято комісією з перевагою в один голос і вирішальною стала саме думка дитини, яка бажає щоб у неї був один батько, який його наразі утримує і виховує. Відповідно до Довідки ДВС №Ж-658-2 від 10.09.2019 року, заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на 01.09.2019 року складає 81677,46 грн, що підтверджується розрахунком від 09.09.2019 року наявним у матеріалах справи, за період 01.05.2011 року ( з урахуванням розрахунку від 28.04.2011, згідно якого заборгованість станом на 01.11.2017 складає 2071,90 грн.) по 01.09.2019 року. Відповідно до розрахунку заборгованості від 01.06.2020 року, наданого Новокаховським відділом ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заборгованість за виконавчим листом № 2-970 від 12.04.2010 року, виданим Новокаховським міським судом Херсонської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/ 4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, починаючи з 29.03.2010 року і до досягнення дитиною повноліття, станом на [INFO] заборгованість складає 93295,01 грн. Відповідно до Витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою [PERSON] від 22.07.2020 року внесено відомості відносно [PERSON] , попередня кваліфікація проступку за ч.1 ст.164 КК України, за несплату ним аліментів на утримання неповнолітнього сина з 29.03.2010 року , кримінальне провадження № 12020235070000099. До відзиву на позовну заяву представник позивача долучила квитанцію від 17.06.2020 року про сплату [PERSON] 1400,00 грн на погашення заборгованості по сплаті аліментів, ВП № 23443303, а також у судовому засіданні відповідачем надано квитанцію від 01.12.2020 року про сплату 4500, 00 грн. на погашення заборгованості за ВП № 23443303. В заяві від 16.01.2020 року, яка посвідчена нотаріально приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу І.П. Сердюк, [PERSON] не заперечував щодо задоволення майбутнього позову [PERSON] про позбавлення його батьківських прав та обов`язків стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У поясненнях щодо участі батька у навчанні та вихованні дитини [PERSON] , 2007 р.н., наданих закладом дошкільної освіти ясла-садок загального типу № 8 «Черьомушки» Новокаховської міської ради, який дитина відвідувала з 2010 по 2014 рік, зазначено, що за проханням [PERSON] батьку не дозволялось забирати хлопчинка додому, працівникам закладу дозволялося віддавати дитину батьку для прогулянки та спілкування (на території дитсадка), останній приходив з гостинцями, з різними подарунками, іграшками. Хлопчик залюбки спілкувався з батьком і сумував, коли розлучались. Відповідно до інформації зазначеної у довідці №154 від 02.06.2020 року про участь батька учня 1-Б [PERSON] у шкільному житті дитини, наданої ЗОШ №3 I-III ступенів, батько дитини [PERSON] постійно спілкувався з класним керівником, адміністрацією школи з питань навчальних досягнень сина [PERSON] , цікавився шкільним життям дитини. Син з радістю зустрічав батька, спілкувався під час перерв, отримував від нього подарунки. У довідці №106 від 04.06.2020 року ЗОШ №3 I-III ступенів, де навчається [PERSON] , [INFO] , зазначено, що [PERSON] неодноразово приходив до школи, зустрічі дитини з рідним батьком були короткі, але хлопець отримував моральну підтримку, виглядав задоволеним та щасливим. Рішенням виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області від 21.12.2010 року № 540 про вирішення спорів щодо участі у вихованні малолітніх дітей встановлено громадянину [PERSON] дні та години для спілкування з малолітнім сином [PERSON] , 2007 р.н.: кожної суботи з 10-00 до 20-00 та кожної неділі з 10-00 до 19-00, а матері дитини [PERSON] , цим рішенням заборонено чинити перешкоди у спілкуванні батька з малолітнім сином. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що проживає разом з позивачкою з 2009 року, з 2013 року вони перебувають у шлюбі. Син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] проживає разом з ними та їх спільною дитиною однією сім`єю. Спочатку відповідач брав сина, однак повертав його неохайним. У 2010 році почались конфліктні ситуації, вони звертались до адвоката, в прокуратуру і відповідач перестав виявляти інтерес до сина. Він же виховує та утримує [PERSON] з трирічного віку, останній вважає саме його батьком. Також йому відомо, що відповідач приходив до [PERSON] у садочок, школу, однак [PERSON] розповідав, що соромився його. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є хрещеною мамою [PERSON] , приблизно з двох років шлюбні відносини між сторонами було припинено і позивач виховувала сина сама. Вона ж особисто бере активну участь у житті [PERSON] , спілкуються з ним, родиною, та стверджує, що останні 10 років відповідач із сином не спілкувався та участі у його житті не приймав. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивачки, з зятем має нейтральні відносини, діти у шлюбі жили погано, розлучились. [PERSON] інколи відвідував сина у садочку, приносив солодощі, давав гроші на ліки, потім приходив до школи. Наразі [PERSON] переживає з приводу прізвища, яке відрізняється від прізвища його батьків та брата. Свідок [PERSON] суду повідомила, що є мамою відповідача, та відповідно, бабусею [PERSON] . Після розірвання шлюбу між сторонами, онук залишився проживати з мамою. Спочатку вони спілкувались з онуком без перешкод, а у подальшому [PERSON] попросила не втручатись та залишити їх у спокої. Тому вони почали зустрічались з [PERSON] у садочку, приходили як із [PERSON] так і окремо, приносили гостинці, солодощі, іграшки, потім відвідували дитину у школі. Спочатку між батьком та сином були нормальні взаємовідносини але через постійні перешкоди у спілкуванні з боку матері дитина віддалилась від батька. З приводу заборгованості по аліментах зазначила, що спочатку нікому не було відомо про її існування, адже син проживає разом з нею і за місцем проживання жодних документів не приходило. Також зазначила, що їй відомо про те, що заяву про визнання позову відповідач написав з метою врегулювання аліментних зобов`язань. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є другом відповідача, у якого є син [PERSON] , після розлучення з позивачкою відповідачу чинились перешкоди у спілкуванні з сином. Він же неодноразово був присутнім під час зустрічей [PERSON] з сином [PERSON] , такі зустрічі були у дитячому садочку, потім у школі. До сина [PERSON] приходив з подарунками. Також йому відомо, що на пропозицію позивача [PERSON] написав заяву про відмову від батьківських прав в обмін на списання боргу по несплаті аліментів. Він особисто знає [PERSON] і стверджує, що той дуже любить [PERSON] , хоче спілкуватись та більше часу проводити з дитиною. У судовому засіданні також був допитаний малолітній [PERSON] , який повідомив, що своїм батьком він вважає [PERSON] . Відповідач же йому лише біологічний батько, відносини з ним погані і спілкуватись з ним не хоче. Наголосив, що хоче бути « [PERSON] ». Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Ураховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, суд дійшов висновку про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Так само суд не встановив свідомого нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками, який через розірвання стосунків з позивачкою та наявністю певного конфлікту між ними не зміг дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини - сина [PERSON] , 2007 р.н., проте намагався підтримувати відносини із сином, відвідував його у садочку, школі, виявляв до нього інтерес і проявляв увагу, наразі категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а також сплачує наявну заборгованість по аліментам. У ст. 19 СК України законодавець закріпив, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дітей. Тобто, висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітніх дітей не є обов`язковим для суду, від його висновку суд має право мотивовано відступити. Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області від 19.08.2020 року № 33/3060, оскільки він не містить належного обґрунтування висновків про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , 2007 р.н., у ньому відсутнє посиланням на докази винної поведінки відповідача щодо нехтування батьківськими обов`язками або свідомого ухилення від їх виконання, не надано аргументів стосовно неможливості зміни поведінки відповідача у кращу сторону та не зазначено відомості про заходи, які вживались органами опіки та піклування для цього. При цьому, наявність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів не є достатньою підставою для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідач поступово сплачує цю заборгованість. Що ж стосується думки самого [PERSON] стосовно необхідності позбавлення його батька батьківських прав, то суд згідно положень ч. 3 ст. 171 СК України приймає рішення всупереч такій думці, оскільки вважає, що вона обумовлена віком дитини, а також певним впливом на неї матері та оточуючих, а відтак вважає її такою, що суперечить інтересам дитини. Таким чином суд дійшов висновку про відсутність підстав до позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , а тому відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed