Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позов мотивований наступним. Позивач є власником житлового будинку. З будинкової книги, вбачається, що відповідач має місце реєстрації проживання в будинку позивача. [PERSON] є сестрою [PERSON] , понад 10 років не мешкає в будинку, її фактичне мешкання позивачу не відоме. Відповідач не сплачує за комунальні платежі. Реєстрації місця проживання відповідача у будинку позивача створює перешкоди в розпорядженні та користування майном. 12.02.2021 року відкрито провадження за даним позовом ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні 24.06.2021 року підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Зазначила, що відповідач не проживає в будинку з 2011 року. В судове засідання 02.09.2021 року представник позивача не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Ухвала про заочний розгляд справи постановлена без виходу до нарадчої кімнати та занесена в протокол судового засідання. Допитаний в судовому засіданні 24.06.2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є главою квартального комітету, складав акт про не проживання відповідача, за місцем проживання позивача не бачив [PERSON] . Свідок проживає в будинку [ADDRESS] з 2006 року, місце проживання зареєстроване з 2013 року. Суд, заслухавши представника позивача, свідка в судовому засіданні 24.06.2021 року, дослідивши матеріали справи в судовому засіданні 02.09.2021 року, встановив наступне. Позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що вбачається з договору дарування від 03.02.2016 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 08.02.2016 року, інформаційній довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.02.2016 року. Відповідно до відомостей будинкової книги щодо громадян, проживаючих в будинку [ADDRESS] , [PERSON] має зареєстроване місце проживання за даною адресою. У акті, що складений 12.01.2021 року головою квартального комітету № 18 Недигаловим А.В. зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] не проживає понад 10 років. На акті є відмітка про його підписання сусідами з будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Таким чином встановлено, що відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] понад 10 років, тобто з 2011 року. Досліджені судом докази підтверджують даний факт. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відсутність відповідача за місцем реєстрація понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не мешкаючи в спірному житловому приміщенні понад 10 років, втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню такою в судовому порядку. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved