Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у період перебування в шлюбі з відповідачем [PERSON] на його ім'я було придбано квартиру [ADDRESS]. Влітку 2012 року їй стало відомо про те, що її колишній чоловік 01.10.2011 року здійснив відчуження квартири, уклавши з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу квартири. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25.06.2014 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя. Так як [PERSON] одноособово, без погодження з нею на власний розсуд розпорядився спільним майном подружжя без її згоди та самостійно визначив ціну проданої квартири в сумі 28160,00 грн., тому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 01.10.2011 року, укладений між відповідачами та посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] У судовому засіданні представники позивача вимоги позову підтримали, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, пояснивши, що позивач не надавала згоди на відчуження квартири, придбаної ними в період шлюбу, а також відповідач не повідомив нотаріуса при посвідченні договору про те, що квартира була придбана під час шлюбу з позивачем і тому є спільною сумісною власністю подружжя. Письмової згоди на продаж квартири позивач не надавала і стягнутої судом грошової компенсації за 1/2 частину квартири не отримувала. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що згідно судового рішення, яким здійснено поділ спільного майна позивача та відповідача, вона є власником грошової компенсації, а не співвласником спірної квартири, вважає, що цим рішенням спір у справі щодо спірного майна було вирішено. Окрім того, п. 7 договору про майнові відносини, аліменти та розірвання шлюбу від 22.10.2002 року, укладеного між позивачем та відповідачем, вона надала згоду на продаж її колишнім чоловіком квартири [ADDRESS]. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні також позов не визнали, пояснивши, що ціна проданої квартири була визначена на підставі довідки БТІ, а п. 7 зазначеного договору позивач уповноважила відповідача на продаж квартири, тому відповідач розпорядився квартирою за згодою позивача. Через те, що позивачу присуджено вартість грошової компенсації за квартиру, тому вона не є її співвласником. Третя особа в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, врегульоване ст. 65 СК України. Так, відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Частиною 2 ст. 68 СК України визначено, що розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятоюта шостою статті 203цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 25.06.2014 року, встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27.07.1990 року по 05.12.2002 року і в цей час придбали квартиру [ADDRESS], у зв'язку з чим суд визнав її об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно договору купівлі-продажу квартири, укладеного 01.10.2011 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON], квартира [ADDRESS] була відчужена відповідачем [PERSON] без згоди позивача. Відсутність згоди позивача на відчуження відповідачем [PERSON] квартири встановлено рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2014 року, в якому зазначено, що дані обставини не заперечувалися представниками сторін. Оскільки квартира визнана судом об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому, враховуючи ціну, за яку було здійснено продаж квартири, а саме 28160,00 грн., суд стягнув із відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частину від ціни квартири, визначеної договором купівлі-продажу квартири від 01.10.2011 року в сумі 14080,00 грн. Судом встановлено, що 22.10.2002 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про майнові відносини, аліменти та розірвання шлюбу, пункт 7 якого містить умову про те, що чоловік зобов'язується, що в тому випадку, якщо продасть квартиру в м. Житомирі в Україні, він передасть половину суми дружині. Однак, зважаючи на те, що обставина щодо відсутності згоди позивача на відчуження її колишнім чоловіком - відповідачем [PERSON] квартири встановлена рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2014 року, тому така обставина відповідно до ст. 61 ЦПК України є встановленою судом та не потребує доказування. За таких обставин суд не приймає до уваги посилання представників відповідачів на те, що зміст п. 7 договору про майнові відносини, аліменти та розірвання шлюбу від 22.10.2002 року свідчить про надання згоди позивачем на відчуження квартири [ADDRESS] відповідачем [PERSON] Як убачається з п. 6 оскаржуваного договору продавець - відповідач [PERSON] засвідчив, що відчужувана ним квартира є його особистою власністю, що суперечить її правовому статусу, встановленому рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 09.04.2014 року. Отже, встановлені судом обставини та досліджені докази свідчать про те, в порушення ст. 65 СК України відповідачем [PERSON] було укладено з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу квартири від 01.10.2011 року без нотаріально посвідченої письмової згоди позивача на відчуження квартири. Поряд з цим, суд не приймає до уваги посилання представників відповідачів відносно того, що після ухваленого судом рішення в справі про поділ майна подружжя позивач не може вважатися співввласником зазначеної квартири, а є власником грошової компенсації, оскільки, як встановлено судом, при продажу квартири позивач як співвласник спільної сумісної власності подружжя не погоджувала суми вартості відчужуваної квартири разом з продавцем та покупцем, письмової та нотаріально посвідченої згоди на її відчуження не надавала, а також доказів того, що вона отримала стягнуту судом грошову компенсацію суду не надано. За наведених обставин суд вважає, що за відсутності належним чином оформленої згоди позивача на продаж квартири відповідачем [PERSON] він не мав необхідних повноважень на укладення оскаржуваного договору купівлі-продажу, через що право позивача як співвласника спільного майна подружжя внаслідок укладення цього договору було порушене, тому вимоги позову обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved