Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 05 листопада 2009 року уклала із відповідачем договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна, а саме: будівлі цементного складу [NUMBER] інвентаризаційний № 56; будівлі гаражу [NUMBER], інвентаризаційний № 77; будівлі гаражу [NUMBER], інвентаризаційний № 80; будівлі гаражу [NUMBER], інвентаризаційний № 79; будівлі Червоного куточка, інвентаризаційний № 49, які розташовані на земельній ділянці, закріпленій за Межівською селищною радою та знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В день підписання цього договору і у відповідності до його умов сплатила суму в 19500 грн. за всі об'єкти нерухомого майна, про що відповідач надав їй розписку, яку написав власноручно. При її зверненні в усній формі до відповідача про виготовлення технічного паспорту і нотаріального оформлення договору купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна він відмовився у зв'язку з відсутністю грошових коштів, а також часу. 05 листопада 2009 року відповідач передав по акту приймання-передачі об'єкти нерухомого майна. Договір купівлі-продажу був укладений у письмовій формі. Позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна дійсним та визнати за нею право власності на ці об'єкти. Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2010 року позов задоволено частково. Визнано дійсним договір купівлі-продажу зазначених п'яти об'єктів нерухомого майна, які розташовані на земельній ділянці, закріпленій за Межівською селищною радою та знаходяться за адресою: [ADDRESS], укладений 05 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON]. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі товариство, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки відповідач у справі, будучи раніше керівником ТОВ «Межівський райсількомунгосп», зловживаючи посадою продавав майно товариства. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати. Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив із того, що 05 листопада 2009 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу об'єктів нерухомого майна із [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу та розпискою останнього. Посилаючись на вимоги ст. 220 ЦК України суд вказав, що [PERSON] повністю виконала угоду, а відповідач [PERSON] ухиляється від її нотаріального оформлення, тому задовольнив позов частково. Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони зроблені із порушенням норм матеріального права та не відповідають обставинам у справі. Відповідно до вимог частин 1, 4 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом Відповідно до вимог ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщосторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Звертаючись до суду на підтвердження позовних вимог [PERSON] надала лише договір сторін, акт приймання-передачі, розписку відповідача у простій письмовій формі від 05.11.2009 року, нотаріальну посвідчену довіреність від 08.12.2006 року від імені [PERSON], а також ксерокопію судового рішення від 20.02.2006 року (а.с.9-20). Але в матеріалах справи відсутні будь-які достовірні докази про те, що спірні об'єкти нерухомого майна належали на праві власності саме [PERSON], який виступав продавцем цього майна саме від свого імені. Але із наданих - нотаріально посвідченої довіреності від 08.12.2006 року від імені [PERSON], а також ксерокопії судового рішення від 20.02.2006 року, зазначається що [PERSON] є власником майна. Але ця особа не була стороною у справі, отже, суд вирішив питання щодо її прав та обов'язків за її відсутності, не обговоривши питання щодо залучення її до участі у справі, в порушення вимог ст.10, 27, 33 ЦПК України. Крім того, суд не перевірив статус цього майна, чи не є воно самочинним, хто ж є дійсним власником майна, за ким воно зареєстроване. Також позивач не надала суду ніяких належних та достовірних відомостей про те, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору, оскільки відсутні будь-які дії з її сторони щодо відповідача. В порушення ст.60 ЦПК України позивач не довела своїх позовних вимог, а із матеріалів справи вбачається, що наявні підстави для скасування судового рішення та відмови у задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Outcome: dismissed