Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом , з урахуванням його уточнень, до відповідача в якому просить : визнати недійсним заповіт від 17.06.2008 , складений [PERSON] ,який помер [INFO] , посвідчений ПН ХМНО Гавриловим Е.В., р. №4330. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [PERSON] , 17.06.2008 року склав заповіт, яким заповів [PERSON] , [PERSON], [PERSON] найлежне йому майно , а саме: земельну ділянку по [ADDRESS], заповів у рівних частках кожному з спадкоємців , а [PERSON] житловий будинк літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель , а [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній житловий будинок літ. «Е-1» з відповідною частиною надвірних будівель . Право власності [PERSON] на земельну ділянку , площею 0,0536 га по [ADDRESS] посвідчується державним актом від 28.05.2008 року , а на домоволодіння ,яке складається з житлових будинків літ. А-1 та літ. Е-1 з надвірними будівлями - свідоцтвом про право власності від 08.08.2006 року , виданого на підставі рішення ВК Комінтернівської районної ради м. Харкова. Померлий [PERSON] є батьком позивача , [PERSON] та [PERSON] [INFO] батько позивача [PERSON] помер. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] є рідним братом позивачає,який помер [INFO] , [PERSON] помер [INFO]. Постановою Сьомої ХДНК від 03.11.2015 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв,язку з тим, що у заповіті не визначені частки у спадковому майні , на які претендують спадкоємці.Позивач ввжає, що відповідачем -приватним нотаріусом Гавриловим Е.В. при посвідченні спірного заповіту порушені пункти 160,161 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» , яка була чинна на час посвідчення заповіту. При цьому , незважаючи на той факт, що [PERSON] мав у власності 1/1 частку, яка складається з житлових будинків літ. А-1 та літ Е-1 по [ADDRESS] , відповідач при посвідченні заповіту не роз,яснив спадкодавцю про необхідність визначення в заповіті ідеальних часток по відношеню до цих житлових будинків з навірними будівлями. Крім того , в заповіті зазначено , що [PERSON] , позивачу та [PERSON] заповідається в рівних частках кожному земельна ділянка площею 0,0536 га по [ADDRESS] . У зв,язку з тим, що не визначені частки у праві власності на житлові будинки ,які заповідав спадкодавець , спадкування в рівних частках земельної ділянки може привести до порушення прав спадкоємців - власників житлових будинків , оскільки не визначено конкретну площу та частку земельної ділянки , на якій розташований кожен з будинків , а також не зазначено ,які саме надвірні будівлі заповідаються кожному зі спадкоємців. Зміст заповіту від 17.06.2008 року не відповідає вимогам закону , на його підставі нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом , а спадкоємці реалізувати свої права , визначені у заповіті. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 січня 2018 року позовну заяву направлено до Комінтернівського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гаврилова Едуарда Валентиновича, треті особи : [PERSON], [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» , про визнання заповіту недійсним прийнято до провадження. Ухвалою суду від 29 травня 2018 року по справі витребувані документи. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач приватний нотаріус ХМНО Гаврилов Е.В. в судове засідання не з,явився, надав заяву про розгляд справи без його участі , просив рішення винести на розсуд суду. Представник третьої особи [PERSON] -[PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позовна заява подана до неналежного відповідача та позивачем обрано неналежний спосіб захисту свої прав та інтересів , та не наведено жодного підтвердження будь- якої з підстав для визнання заповіту недійсним. Заповіт складений 17.06.2008 року повністю відповідає вимогам , щодо форми та посвідчення заповіту , а отже немає підстав для визнання заповіту недійсним . Позивач не скористалася ефективними способами захисту свого права на отримання спадщини , а саме можливості тлумачення заповіту , подачі позовної заяви про визнання права власності на спадкове майно , а також можливістю укладання договору про поділ спадщини. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з,явився. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи , з,ясувавши обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності , прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що домоволодіння ,яке складається з : житлового будинку літ. А-1 загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 53,4 кв.м. та літ Е-2 загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 33,1 кв.м належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення виконавчого комітету Комінтернівської районної районної ради м. Харкові від 18.07.2006 року №180-25. 28 травня 2008 року [PERSON] Харківською міською радою видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0536 га по [ADDRESS]. Згідно копії заповіту від 17.08.2008 року посвідченого ПН ХМНО Гавриловим Е.В., [PERSON] заповів нележне йому на праві приватної вланості нерухоме майно : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному , земельну ділянку загальною площею 0,0536 га по [ADDRESS]; [PERSON] житловий житловий будинок літ. «А-1» з відповідною частиною надвірних будівель , а [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожній житловий будинок літ. «Е-1» з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . Як вбачається з копій свідоцтв про народження : [PERSON] , [PERSON] та [PERSON], є рідними дітьми [PERSON] та [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] . [INFO] помер [PERSON]. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №899/2012 . Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] , [INFO] є сином померлого [PERSON] . [PERSON] є колишньою дружиною померлого [PERSON]. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] Третьою Харківською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №25/2016. Як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] №899/2012 : 03 листопада 2012 з заявами про прийняття спадщини за заповітом та законом звернулися позивач [PERSON] третя особа [PERSON] , [PERSON] ( померлий є йому дідусем) . [INFO] помер [PERSON]. 03 листопада 2015 року з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] Постановою державного нотаріуса від 03 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , оскільки у заповіті не визначені частки у спадковому майні, на які претендують спадкоємці та роз,яснено спадкоємцям, що їм необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Як вбачається з матеріалів спадкової справи заведеної Третьою Харківською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] , №25/2016 , спадкова справа заведена на підставі претензії кредитора ПАТ КБ «Приватбанк» . Статтею 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно дост.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, що визначеност.1233 ЦК України. Статтею 1234 Цивільного кодексу України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Крім того,ст.1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертоїстатті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч. 1ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), пятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановленихЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1ст. 1257 ЦК Україниє нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»- відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. З матеріалів справи вбачається , що постановою державного нотаріуса від 03 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у заповіті не визначені частки у спадковому майні, на які претендують спадкоємці та роз,яснено спадкоємцям, що їм необхідно звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Згідно п. 5.10. розділу ІІ гл. 1 Порядку вчинення нотарілаьних дій нотаріусом України , затвердежного наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296 (що діяв на той час) ,у тексті договору про відчуження частки майна вказуються арифметичні (у простих дробах) частки. П.2.1. , 2.2. глави 3 ІІ розілу Порядку передбачено , що заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що заповіт від 17.06.2008 року посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гавриловим Е.В. за р. № 4330, згідно діючого законодавства, а тому підстави для визнання його недійсним відсутні. З огляду на вищевикладене суд прийшов до висновку , що позивачем не вірно обраний спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України , у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed