Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частку в праві спільної часткової власності на будинок № 59 по вул. Хлібній в м. Запоріжжі в порядку спадкування. В позові зазначила, що право на зазначений будинок набув її батько [PERSON], смерть якого сталася 8 грудня 2014 року, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом четвертої Запорізької державної нотаріальної контори 4 лютого 1977 року. Спадкодавець за життя склав заповіт, яким все належне йому майно заповідав позивачці. Після смерті спадкодавця у встановлений законом строк, а саме: 2 лютого 2015 року, позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. У видачі свідоцтва про право на спадщину їй відмовили на підставі постанови державного нотаріуса пятої Запорізької від 10.09.2015 року через відсутність правовстановлюючих документів на житло. Інших спадкоємців у батька немає. На підставі викладеного позивач просить визнати за нею право власності на частину будинку в порядку спадкування після смерті батька. В судове засідання позивач не зявилася. Її представник надала письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову і вирішення справи у її відсутність. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, до суду звернувся представник відповідача (а. с. 54). За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України знаходить за можливе розглядати справу у відсутність зазначених осіб. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце проведення засідання, до суду не зявився, надавши заяву про вирішення справи без її участі її (а. с. 25), що не суперечить змісту ст. 36 ЦПК України. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач є донькою [PERSON], смерть якого сталася 8 грудня 2014 року (а. с. 10). [PERSON] за життя набув право власності на ? частину будинку № 59 по вул. Хлібній в м. Запоріжжі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом четвертої Запорізької державної нотаріальної контори 4 лютого 1977 року (а. с. 8). 25 лютого 2010 року [PERSON] заповідав все належне йому майно позивачці (а. с. 9). Як випливає з матеріалів спадкової справи, після смерті [PERSON] 2 лютого 2015 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася позивач (а. с. 28-29). 10 вересня 2015 року постановою державного нотаріуса пятої Запорізької державної нотаріальної контори відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на нерухомість (а. с. 47-48). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для задоволення позову.

Outcome: approved