Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що 23.01.2020 року між нею та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір. Відповідно до п.2 даного договору працівник зобов`язаний виконувати роботу адміністратора фітнес-центру (фітнес-клуб « Малібу »), а фізична особа-підприємець зобов`язується оплачувати працю працівника та створити безпечні умови праці. У вказаному трудовому договорі наявні підписи фізичної особи-підприємця та працівника, він не розірваний стронами. Позивач зазначає, що наявність трудових відносин між ФОП [PERSON] та [PERSON] підтверджується даними порталу Пенсійного фонду України, а саме: станом на 17.06.2020 року по роботодавцю [PERSON] значилася заробітна плата, яка нараховувалася [PERSON] за період з 24.01.2020 року за січень 2020 року - 1372 грн., за лютий 2020 року - 4800,00 грн.; за березень 2020 року - 2030,00 грн., за квітень-травень 2020 року нараховано 0 грн. Станом на 31.07.2020 року на порталі Пенсійного фонду України у [PERSON] роботодавець [PERSON] за січень-лютий 2020 року - 0 грн., в березні 2020 року значиться загальна сума заробітної плати - мінус 270 грн. Відсутність нарахування позивачу заробітної плати за січень, лютий та березень 2020 року ФОП [PERSON] пояснює тим, що позивач не є його працівником. 18.06.2020 року позивачем на ім`я [PERSON] направлено поштою листа від 17.06.2020 року, згідно з яким його було повідомлено, що з 15.06.2020 року по 19.10.2020 року позивач перебуває на лікарняному у зв`язку із вагітністю та пологами і позивач просила провести оплату зазначеного листка непрацездатності та здійснити виплату заборгованості із заробітної плати за період дії трудового договору. 08.07.2020 року на ім`я ФОП [PERSON] позивачем направлено оригінал листка непрацездатності у зв`язку із вагітністю та пологами з 15.06.2020 року по 19.10.2020 року - для оплати. Позивач наголошує, що надані нею докази у своїй сукупності свідчать про доведеність того факту, що з 23.01.2020 року вона постійно працювала у ФОП [PERSON] , виконувала обов`язки адміністратора фітнес-центру. Однак ФОП [PERSON] належного оформлення трудових відносин з позивачем, як працівником, вчинено не було. Встановлення факту перебування у трудових відносинах є необхідним для нарахування та виплати позивачу заборгованості із заробітної плати за період дії трудового договору. Позивач зазначає, що сума нарахованої їй заробітної плати на кінець періоду становить 13183,00 грн. Нарахування лікарняних у зв`язку із вагітністю та пологами становить 21722 грн. Отже, загальна сума заборгованих позивачу виплат ФОП [PERSON] становить 34905,00 грн. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить встановити факт перебування в трудових відносинах між нею та ФОП [PERSON] , зобов`язати внести відомості про прийняття її на роботу на посаду адміністратора фітнес-центру до трудової книжки з 23.01.2020 року; стягнути з ФОП [PERSON] на її користь 13183,00 грн. заборгованості по заробітній платі та 21722 грн. лікарняних у зв`язку із вагітністю та пологами. Відповідно до ухвали Калуського міськрайонного суду від 30.12.2020 року відкрито провадження у вказаній справі та ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач своїм правом подати відзив на позов не скористався. Водночас відповідачем подано до суду письмові пояснення, згідно яких відповідач вважає позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Відповідач зазначає, що згідно акту №ХК15867/3092/АВ від 03.08.2020 року ГУ Держпраці у Харківській області інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю ФОП [PERSON] , складеного за скаргою [PERSON] , встановлено наступне. Згідно із поясненнями ФОП [PERSON] [PERSON] ніколи не була і не є працівником ФОП [PERSON] , так як між ФОП [PERSON] та громадянкою [PERSON] не було укладено трудового договору. Відповідно до договору «Про надання бухгалтерських послуг» від 03.01.2020 року між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] , ФОП [PERSON] надає ФОП [PERSON] послуги бухгалтерського характеру. В січні 2020 року ФОП [PERSON] доручив ФОП [PERSON] допомогти оформити офіційні трудові відносини із [PERSON] , [INFO] . Але, під час оформлення трудових відносин та підписання договору між сторонами, сторони не дійшли згоди і тому договір між працівником та ФОП [PERSON] не був підписаний. Згідно із поясненнями ФОП [PERSON] в графі «підписи сторін: фізична особа» вбачається підпис, який не є автентичним підписом ФОП [PERSON] . Але, через те, що ФОП [PERSON] доручив ФОП [PERSON] оформити офіційні трудові відносини з [PERSON] та не відмінив свого доручення своєчасно, з боку ФОП [PERSON] були виконані усі необхідні дії з оформлення працівника та подальшого виправлення помилки. ФОП [PERSON] зазначає, що листки непрацездатності від [PERSON] він не отримував. Згідно припису про усунення виявлених порушень №ХК15867/3092/АВ/П від 03.08.2020 року ГУ Держпраці у Харківській області ФОП [PERSON] зобов`язано усунути виявлені порушення наступним шляхом: приватним підприємцем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи та не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, а саме табелі обліку використання робочого часу, відомості нарахування заробітної плати на [PERSON] за 2020 рік ФОП [PERSON] не вів у зв`язку із тим, що згідно із поясненнями приватного підприємця [PERSON] не є працівником ФОП [PERSON] , проте за даними звітів [PERSON] проводилося нарахування заробітної плати за відпрацьований час на підставі трудового договору від 23.01.2020 року. Відповідач наголошує, що вивченням акту перевірки та припису ГУ Держпраці у Харківській області встановлено, що порушень щодо ненарахування заробітної плати, порушень щодо невиплати заробітної плати, порушень щодо оплати листка непрацездатності серії АДУ №892659 у зв`язку із вагітністю та пологами не виявлено. У зв`язку із чим будь-які штрафні санкції з боку ГУ Держпраці у Харківській області до ФОП [PERSON] не застосовувалися. В той же час на виконання даного акту перевірки та припису ГУ Держпраці у Харківській області ФОП [PERSON] забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи та забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, у зв`язку із чим в офіційній звітності до органів державної влади здійснено коригування про відсутність факту перебування [PERSON] у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , про відсутність факту перебування на роботі даної особи, у зв`язку із чим відсутність необхідності нарахування їй заробітної плати. ФОП [PERSON] зазначає, що він не має жодного відношення до Івано-Франківської області, зокрема м. Калуш, оскільки здійснює господарську діяльність у місті Харкові. При цьому [PERSON] не надала жодних доказів перебування нею у м. Харкові та докази виконаної нею роботи на користь ФОП [PERSON] , за яку повинна бути виплачена заробітна плата. Тому ФОП [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Положеннями ч. 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України). Норми ст. ст. 2, 3 КЗпП України визначають право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, що забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Так, відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до керівних роз`яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Як свідчать матеріали справи, 23.01.2020 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено трудовий договір, за умовами якого [PERSON] була прийнята на роботу адміністратором фітнес-центру. В даному договорі наявні підписи сторін. Покликання відповідача, що підпис в графі «фізична особа-підприємець» не належить йому, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не підтверджені належними доказами. Зокрема, жодних клопотань щодо призначення почеркознавчої експертизи на предмет дослідження належності [PERSON] підпису в трудовому договорі в графі «фізична особа-підприємець» відповідачем не було заявлено. Натомість зі змісту письмових пояснень відповідача та даних, зафіксованих у відповіді Головного управління Держпраці у Харківській області (а.с.12-14), вбачається, що трудовий договір з [PERSON] був укладений із відома відповідача. Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 26.08.2020 року (а.с. 15-16) 23.01.2020 року відповідач надав «Повідомлення про прийняття працівника на роботу» щодо прийняття на роботу 23.01.2020 року [PERSON] . В звіті за січень 2020 року від 18.02.2020 року зазначена «Дата початку періоду трудових або ЦП відносин» з найманим працівником [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 24.01.2020 року, в графі «Професійна назва роботи» зазначено «Адміністратор (господар) залу». Нарахування заробітної плати по [PERSON] відображено у звітності роботодавця з січня по березень 2020 року. В звітах платника за період з січня по травень 2020 року в графі «Ознака наявності трудової книжки у працюючого роботодавця» було вказано 1 (так). Факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з відповідачем підтверджується даними порталу Пенсійного фонду України (а.с. 13), а саме, станом на 17.06.2020 року, роботодавець [PERSON] : значилася заробітна плата, яка нарахована [PERSON] за період з 24.01.2020 року, за січень 2020 року - 1372,00 грн., за лютий 2020 року - 4800,00 грн., за березень 2020 року - 2030,00 грн., за квітень-травень 2020 року нараховано - 0 грн. Покликання відповідача на те, що направлення відповідної інформації про працевлаштування позивача до державних установ було помилковим, суд визнає неспроможними. Характер дій посадових осіб відповідача, які носили не одинокий, а триваючий характер, пов`язаний з доведенням відповідних державних служб та установ про прийняття на роботу [PERSON] , подання звітів до Пенсійного фонду України щодо здійснених відповідачем, як фізичною особою-підприємцем, відповідних нарахувань та утримань із заробітної плати [PERSON] , підтверджують факт перебування [PERSON] у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем [PERSON] з 24.01.2020 року. Нормами КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору, як з ініціативи працівника, так із ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст.ст. 39, 40, 41 КЗпП України). Водночас трудовий договір між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] у встановленому законом порядку не було розірвано. Скасування в звіті відповідача від 20.07.2020 року інформації щодо початку трудових/ЦП відносин з позивачкою свідчить про бажання уникнути відповідальності за невиплату позивачці заборгованої заробітної плати та спробу ухилитися від виплати позивачці відповідних нарахувань у зв`язку із вагітністю та пологами. Покликання відповідача, що згідно акту Головного управління Держпраці у Харківській області від 03.08.2020 року, за результатами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця [PERSON] не було виявлено порушень щодо ненарахування позивачці заробітної плати, порушень щодо невиплати заробітної плати, порушень щодо оплати листка непрацездатності серії АДУ №892659 у зв`язку із вагітністю та пологами, не заслуговують на увагу та відображають суб`єктивне тлумачення відповідачем обставин, зафіксованих в акті. Натомість змістом вказаного акту підтверджується факт наявності трудових відносин між ФОП [PERSON] та [PERSON] . Щодо вимог позову про внесення запису до трудової книжки. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Відповідно до постанови КМ України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» при працевлаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, у представництвах іноземних суб`єктів господарювання, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Чинне законодавство про працю передбачає можливість наявності у працівника лише однієї трудової книжки, яка ведеться лише роботодавцем за основним місцем роботи працівника, у разі втрати якої законодавством передбачено порядок видачі її дублікату. Враховуючи викладене, слід встановити факт перебування позивача в трудових відносинах з ФОП [PERSON] , зобов`язати ФОП [PERSON] внести відомості про прийняття [PERSON] на посаду адміністратора фітнес-центру до трудової книжки після її надання позивачем. Водночас щодо дати початку роботи, то згідно п.1 трудового договору, укладеного між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] , договір вступає в силу з 24.01.2020 року. А тому факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з [PERSON] слід встановити саме з 24.01.2020 року. Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Положеннями ч.7 ст.235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Оскільки суд прийшов до висновку, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з [PERSON] з 24.01.2020 року, а на листку непрацездатності у зв`язку із вагітністю та пологами перебувала з 15.06.2020 року, позивачці мала бути виплачена заробітна плата за період з 24.01.2020 року по 15.06.2020 року. Згідно даних порталу Пенсійного фонду [PERSON] було нараховано заробітну плату лише за січень 2020 року, лютий 2020 року та березень (15 календарних днів) 2020 року. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень (16 календарних днів) 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року та червень (14 календарних днів). Суд звертає увагу, що нарахування та виплата заробітної плати працівникам провадиться на підставі документів первинного обліку праці та заробітної плати; штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження ( на виплату премій, доплат, надбавок, тощо) табель обліку використаного часу, розрахункова - платіжна відомість. Водночас, відповідно до акту Головного управління Держпраці у Харківській області від 03.08.2020 року, встановлено, що в порушення вимог ст. 30 Закону України «Про оплату праці», відповідачем не забезпечено достовірний облік виконуваної працівниками роботи та не забезпечено бухгалтерський облік витрат на оплату праці, а саме, табелі обліку використання робочого часу, відомості нарахування заробітної плати на [PERSON] не вів. Відповідачем, в порушення вимог ст.81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження факту невиконання [PERSON] своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору у вказаний період. Враховуючи, що відповідачем документів первинного обліку праці та заробітної плати щодо [PERSON] не велося, при визначенні розміру заборгованості по заробітній платі за березень (16 календарних днів) 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року та червень (14 календарних днів) суд за основу обрахунку заборгованості бере розмір мінімальної заробітної плати, оскільки згідно із п.3 трудового договору, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , фізична особа зобов`язується оплачувати працю працівника у розмірі не менше мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня 2020 року складав 4723,00 грн. За таких обставин за березень (16 календарних днів) 2020 року, квітень 2020 року, травень 2020 року та червень (14 календарних днів) позивачу мала бути виплачена заробітна плата у розмірі: (4723,00:31*16) грн. + 4723,00 грн. + 4723,00 грн. + (4723,00:30*14) = 14087, 73 грн. Водночас позивач просить стягнути з відповідача 13183,00 грн. заборгованості по заробітній платі. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, з відповідача на користь позивача слід стягнути 13183,00 грн. заборгованості по заробітній платі,в межах заявлених позовних вимог. Щодо вимог про оплату лікарняних у зв`язку із вагітністю та пологами. Відповідно до ст. 179 КЗпП України, ст. 17 Закону України «Про відпустки» на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами тривалістю: до пологів - 70 календарних днів; після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів. Тривалість відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. Згідно ст. 25 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.99 р. № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке компенсує втрату заробітної плати (доходу) за період відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами. Згідно ст. 31 Закону № 1105-XIV підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Порядок і умови видачі, продовження та обліку листків непрацездатності, здійснення контролю за правильністю їх видачі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, за погодженням з Фондом. Відповідно до ст. 32 Закону № 1105-XIV документи для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах розглядаються не пізніше десяти днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні допомоги із зазначенням причин відмови та порядку оскарження видається або надсилається заявникові не пізніше п`яти днів після винесення відповідного рішення. Допомога по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологах виплачується застрахованим особам, які працюють на умовах трудового договору (контракту), інших підставах, передбачених законом, - у найближчий після дня призначення допомоги строк, установлений для виплати заробітної плати. Не одержане застрахованою особою своєчасно матеріальне забезпечення виплачується за минулий час у розмірі, встановленому на час настання страхового випадку. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про відпустки» фінансування допомоги по вагітності та пологах провадиться з коштів державного соціального страхування. Таким чином, джерелом фінансування допомоги по вагітності та пологах працюючим жінкам є Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а роботодавець при цьому фактично виступає посередником між Фондом та застрахованою особою, на якого законом покладається обов`язок своєчасно та в повному обсязі виплатити таку допомогу працівнику при настанні страхового ризику, а в подальшому ці витрати компенсуються йому Фондом. Згідно наявних в матеріалах справи копій листків непрацездатності серії АДУ №893883 та серії АДУ №892659 (а.с.7-8) [PERSON] в період з 15.06.2020 року по 19.10.2020 року перебувала на лікарняному у зв`язку із вагітністю та пологами. Оригінали даних листків непрацездатності були направлені на адресу фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с. 9, 10). Дана обставина відповідачем не спростована. Відповідно ст. 26 Закону № 1105-XIV допомога по вагітності та пологах надається застрахованій особі у розмірі 100 % середньої заробітної плати (доходу), обчисленої у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, і не залежить від страхового стажу. Сума допомоги по вагітності та пологах у розрахунку на місяць не повинна перевищувати розміру максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з якої сплачувалися страхові внески до Фонду, та не може бути меншою за розмір допомоги, обчислений із мінімальної заробітної плати, встановленої на час настання страхового випадку. Розрахунок середньої зарплати здійснюють відповідно до норм Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від 26.09.2001 № 1266 (далі - Порядок). Пунктом 3 Порядку визначено, що середньоденну заробітну плату обчислюють шляхом ділення нарахованої за розрахунковий період (12 календарних місяців) заробітної плати, на яку нарахований єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або страхові внески на відповідні види загальнообов`язкового державного соціального страхування на кількість календарних днів перебування в трудових відносинах, у розрахунковому періоді без урахування календарних днів, не відпрацьованих із поважних причин, - тимчасова непрацездатність, відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами, відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та шестирічного віку за медичним висновком, відпустка без збереження заробітної плати. Відповідно до п.26 Порядку, якщо застрахована особа перебувала у трудових відносинах менше 12 календарних місяців за останнім основним місцем роботи, розрахунковий період визначається за фактично відпрацьовані календарні місяці (з першого до першого числа). Враховуючи, що нарахування заробітної плати [PERSON] ФОП [PERSON] , в порушення вимог чинного законодавства, в квітні-травні 2020 року взагалі не здійснювалося, з урахуванням п. 3 трудового договору, укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] , та положень ст. 26 Закону № 1105-XIV, суму допомоги по вагітності та пологах, яка мала бути виплачена [PERSON] , слід розраховувати таким чином: 1. Розраховувати середньоденну заробітну плату, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого в місяці настання страхового випадку (мінімальна заробітна плата/30,44 - середньомісячна кількість календарних днів), а саме 4723,00 грн./30,44 =155,00 грн. 2. Середньоденну заробітну плату помножити на кількість днів тимчасової непрацездатності у зв`язку із вагітністю та пологами: 155,00 грн. *140 днів = 21722,00 грн. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 21722,00 грн. допомоги по вагітності та пологах. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст. 21, 24, 48, 94, 179, 235 КЗпП України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»,

Outcome: approved