Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську грошові кошти з урахуванням індексу інфляції в розмірі 94 500 (дев'яносто чотири тисячі п'ятсот) грн., 18% річних згідно з умовами договору про повернення завдатку в розмірі 37 800 (тридцять сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 700 (сімсот) гривен, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень, витрати пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) грн. 80 коп., а всього 135 932 грн. 80 коп. Судом було видано виконавчий лист, який 19 листопада 2013 р. був пред'явлений стягувачем (позивач) до виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. 22 листопада 2013 р. старшим державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Загребельською Д.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 40853888 та одночасно винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, за якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику - [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 135932,80 грн. та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику. Копії постанов були направлені сторонам провадження, позивачу, як стягувачу і боржнику [PERSON], що, на переконання позивача, свідчить про обізнаність, починаючи з листопада 2013 р., боржника [PERSON] про арешт належного їй майна. 11 грудня 2013 р. державним реєстратором реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області на підставі вищевказаної постанови був накладений арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]); згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, сформованої 17.03.2014 р. Амур-Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, за фізичною особою - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) зареєстроване домоволодіння за адресою: [ADDRESS], загальна площа - 72,6 кв.м., житлова площа - 50,1 кв.м, площа земельної ділянки - 285 кв.м, яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 06 грудня 2006 року Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4061. Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 10.06.2015 р. на запит державного виконавця Амур- Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ були надані: ксерокопія договору дарування, посвідченого 06.12.2006 р. Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4061, за яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар домоволодіння номер 73 а, що розташоване в місті Дніпропетровську по вулиці Каляєва, а також були надані ксерокопії планів земельної ділянки та будинку. 22 липня 2015 р. державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ була отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно до якої за фізичною особою [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) зареєстроване домоволодіння за адресою: [ADDRESS], яке належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування, посвідченого 06.12.2006 р. Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4061. 06 серпня 2015 р. державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпровського МУЮ Кравченко Ю.О. складено акт опису й арешту майна № 40853883, згідно якого описано і накладено арешт на домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Каляєва, будинок номер 73 а. У вересні місяці 2015 р. донька [PERSON] - [PERSON] звернулася до Амур- Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Амур- Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, треті особи [PERSON], [PERSON] про виключення майна з акту опису й арешту, визнання права власності на майно; вимоги обґрунтувалися тим, що 10.06.2011 р. на підставі договору дарування, укладеного між її матір'ю [PERSON] та нею, [PERSON], останній у власність перейшло домоволодіння № 73 «а» по вул. Каляева у м. Дніпропетровську, ніякого відношення до боргів своєї матері [PERSON] та порушеного виконавчого провадження, вона не має та просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, та виключити з акту опису й арешту майна № 40853888 від 06.08.2015 р. вказане майно. На час розгляду вищевказаної справи на підставі ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2015 р. було заборонено Амур- Нижньодніпровському ВДВС Дніпропетровського МУЮ вчиняти дії, пов'язані з відчуженням домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську до розгляду справи по суті, внаслідок чого 15.10.2015 р. виконавче провадження було зупинене. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.01.2016 р. в позові [PERSON] до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ, де треті особи [PERSON], [PERSON] про виключення майна з акту опису й арешту, визнання права власності на майно, відмовлено, тому, на переконання позивача, на час звернення до суду відповідачу [PERSON] було достеменно відомо про те, що на домоволодіння 73 «а» по вул. Каляєва у м. Дніпропетровську накладено арешт. У березні місяці 2016 р. [PERSON] знову звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до своєї матері - [PERSON] та до [PERSON], де третя особа Амур-Нижньодніпровський ВДВС м. Дніпропетровська ГУЮ у Дніпропетровській області про виключення майна з акту опису й арешту майна, та звільнення його з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що в ході виконавчого провадження Амур- Нижньодніпровським ВДВС Дніпропетровського МУЮ 06.08.2015 р. було складено акт опису й арешту майна № 40853888, згідно до якого було описано та накладено арешт на домоволодіння №73 «а» по вул. Каляєва у м. Дніпропетровську, яке належить їй на праві власності на підставі договору дарування, укладеного 10.06.2011 р. між нею та її матір'ю [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Кокосадзе Л.В. (реєстровий №1577), однак, право власності у встановленому законом порядку [PERSON] не зареєструвала. Не здійснивши в установленому законом порядку реєстрацію нерухомого майна, [PERSON] не набула права власності на спірне домоволодіння, а на час розгляду справи право власності на домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпропетровську згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно було зареєстроване за [PERSON], яка є боржником у виконавчому провадженні №40853888. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2016 р., залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.11.2016 р., [PERSON] в позові до [PERSON] та [PERSON], третя особа Амур-Нижньодніпровський ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області про виключення майна з акту опису й арешту майна та звільнення його з-під арешту було відмовлено. 01 грудня 2016 р. постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпропетровська виконавче провадження № 40853888 було поновлено. 06.03.2017р. старшим державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Кравченко Ю.О. була винесена постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника, за якою описано та накладено арешт на майно боржника [PERSON], а саме: на домоволодіння №73 «а», що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вулиця Симиренківська (Каляєва). Для реалізації майна боржника [PERSON], Амур-Нижньодніпровським ВДВС м. Дніпра були проведені виконавчі дії, отримано звіт про оцінку майна - домоволодіння за адресою: [ADDRESS], та передано заявку до Дніпропетровської філії державного підприємства «СЕТАМ» на реалізацію арештованого майна (електронні торги). Призначені на 01 та 26 червня 2017 року та 20 липня 2017 року торги не відбулися у зв'язку з відсутністю допущених учасників торгів. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 12.05.2017 р. та 20.06.2017р. домоволодіння за адресою: [ADDRESS]» належить на праві приватної власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на підставі договору дарування, посвідченого 06.12.2006 р. Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 3-4061. 19 липня 2017 р. відповідач [PERSON] надала заяву до Амур-Нижньодніпровського ВДВС м. Дніпра, в якій просила виключити з опису та зняти арешт з домоволодіння № 73 «а» по вул. Симиренківська (Каляєва) у м. Дніпрі у зв'язку з тим, що воно належить їй на праві власності, та надала копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 29.06.2017 р. Згідно вказаного витягу 23 червня 2017 р. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батова Л.Г. зареєструвала за [PERSON] право власності на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), вулиця Симиренківська (вулиця Симиренківська, вулиця Каляева), будинок 73 «а» на підставі договору дарування, посвідченого 10.06.2011 р. Кокосадзе Л.В. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1577. На переконання позивача, таким чином, [PERSON], достовірно знаючи, що станом на 23 червня 2017 р. Амур-Нижньодніпровським ВДВС м. Дніпра описане на арештоване домоволодіння [ADDRESS], про наявність рішення суду, яким за її, [PERSON], позов про виключення майна з акту опису й арешту майна та звільнення його з-під арешту було відмовлено, умисно не повідомила про це приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батову Л.Г., ввівши, таким чином, нотаріуса в оману, надала для державної реєстрації права власності договір дарування, який був внесений нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та внаслідок чого у [PERSON] з 23 червня 2017 року виникло право власності на арештоване майно, а саме: на домоволодіння [ADDRESS]. 04 серпня 2017 р. Амур-Нижньодніпровським ВДВС м. Дніпра майно з реалізації було знято у зв'язку з перереєстрацією його 23.06.2017 р. на іншого власника ([PERSON].). На переконання позивача договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] 10 червня 2011 р., є фіктивним через те, що відповідач [PERSON], достовірно знаючи про наявність у неї невиконаних значних боргових зобов'язань, строк виконання яких вже давно настав, з метою ухилення від примусового погашення заборгованості за рахунок належного їй нерухомого майна, у період слухання справи у 2011 році про стягнення з неї суми боргу за попереднім договором купівлі-продажу, та, передбачаючи негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на належне їй домоволодіння, здійснила відчуження останнього своїй доньці по безоплатному договору дарування. Позивач [PERSON] вважає, що, укладаючи договір дарування будинку зі своєю донькою, [PERSON] переслідувала на меті лише протизаконні дії з ухилення від виконання своїх боргових зобов'язань, не намагаючись створити правові наслідки за договором дарування, оскільки дії з виконання оспорюваного правочину не вчинялись, ні у дарувальника, ні у обдаровуваної не було бажання передати в дар та отримати в дар домоволодіння. Після укладення договору дарування відповідач [PERSON] залишилася зареєстрованою у спірному будинку, що підтверджується наявними у матеріалах виконавчого провадження №40853888 довідками про склад сім'ї №214517 від 19.05.2015 р. та №175439 від 25.04.2017 р. квартального комітету №11 Амур-Нижньодніпровської ради м. Дніпропетровська. Крім того, згідно даних паспорту [PERSON] у спірному будинку вона зареєстрована з 19 листопада 1982 року та є зареєстрованою на даний час. Іншого нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, у власності [PERSON] не має, у зв'язку з чим позивач переконаний в тому, що в дійсності правочин був спрямований на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховання такого майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. [PERSON] після того як не виконала свої зобов'язання по поверненню грошових коштів у встановлений строк, не здійснила жодних дій, спрямованих на виконання зобов'язань, а навпаки вчинила дії щодо унеможливлення стягнення з неї боргів, відчужила належне їй майно по безоплатному договору, тобто не отримала жодного доходу, який могла би спрямувати на виконання своїх зобов'язань, у зв'язку з чим в силу ст.ст. 202, 717, ч .5 ст. 203, ст. 234 ЦК правочин є фіктивним. Предмет позову становить вимога про визнання договору дарування, укладеного 10.06.2011 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кокосадзе Л.В. та зареєстрований в реєстрі №1577 недійсним, про скасування запису про державну реєстрацію права власності на ім'я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 50,1 кв.м. номер запису про право власності: 21078119, зареєстрований 23 червня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батовою Людмилою Григорівною, про розподіл судових витрат тощо. У судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, та просила суд задовольнити поданий позов. Відповідачі заперечували проти задоволення позову повністю, та надали суду заяву про застосування строку позовної давності (ч. 3 ст. 267 ЦК /а.с.110/). Відповідно до відзиву відповідачів твердження позивача про те, що відповідач [PERSON], знаючи про наявність у неї невиконаних боргових зобов'язань та з метою ухилення від примусового погашення заборгованості за рахунок належного їй нерухомого майна, здійснила відчуження останнього своїй донці по договору дарування та іншого нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, у власності не має, не відповідають дійсності, суперечить наявним у справі доказам. На думку відповідачів, позовні вимоги ґрунтуються на рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 по цивільній справі № 2-2448/11. Відповідачі вказують, що із вказаного судового рішення по цивільній справі № 2-2448/11 судом було встановлено (а також було встановлено судом апеляційної інстанції по справі № 2-2448/11) наступні обставини, які, на думку відповідачів, не доказуються при розгляді цієї справи №199/994/18: 1) у жовтні 2010 року позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом до відповідача про стягнення суми, посилаючись на те, що з метою поліпшення житлових умов вони вирішили за спільні кошти придбати володіння. 28 травня 2008 р. позивач [PERSON], діючи в своїх інтересах та інтересах своєї матері [PERSON], уклала попередній договір з відповідачкою [PERSON], яка діяла в інтересах своєї матері [PERSON], щодо придбання у власність до 15 серпня 2008 року домоволодіння, що належить [PERSON], розташованого за адресою: [ADDRESS] 2) судом встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 1987 року посвідченого Четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер [NUMBER]. 3) [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №569. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння [ADDRESS] Спадкоємцями першої черги є відповідач по справі [PERSON], яка проживає у спадковому будинку у та у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини. 4) суд не може погодитися з твердженнями відповідача [PERSON] про те, що [PERSON] померла, а відтак і підлягають поверненню кошти в розмірі 70 000 грн., оскільки вона є спадкоємицею [PERSON], спадщину прийняла (ст. 1281 ЦК України.) 5) За таких обставин, суд бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 01 грудня 2011 року №2638-11, яким встановлено вартість спадкового майна в розмірі 479 682 грн. Таким чином, на думку відповідачів, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] має у власності нерухоме майно, хоча воно і не зареєстроване. І той факт, що воно не зареєстроване, все одно спростовує доводи позивача, що спірний договір [PERSON] уклала з метою не платити борг, або з метою приховування свого єдиного майна, на яке позивачем можливо звернути стягнення. В той час як позивачу достовірно було відомо, що [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS] вартістю майже півмільйона гривень (при наявності у позивачки вимог до [PERSON], які майже в чотири рази менші). Відповідачі вказують, що в основу обґрунтування позовних вимог також позивачем покладено ствердження: в дійсності правочин був спрямований на фіктивний перехід права власності з метою приховування такого майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів. [PERSON] вчинила дії, щодо унеможливлення стягнення з неї боргів, відчужила належне їй майно по безоплатному договору, тобто не отримала жодного доходу, який могла б спрямувати на виконання своїх зобов 'язань. Проте, на переконання відповідачів, по-перше, таке ствердження позивача суперечить дійсним обставинам справи. Так, [PERSON] щомісячно вносить оплату в межах виконавчого провадження із пенсійних виплат та грошовими коштами (копії платіжних документів додаються). По-друге, в спірному домоволодінні [ADDRESS] фактично мешкає з дитинства [PERSON] (єдина дитина [PERSON].) із своєю сім'єю. [PERSON] там не мешкає понад 20 років. І позивачка достовірно знала про це. Позивачка неодноразово була у фактичному місці мешкання [PERSON] [INFO] (де [PERSON] мешкала із своєю немічною матір'ю [PERSON].), коли відбувалися заходи щодо купівлі-продажу цього домоволодіння. А також це було встановлено в рішенні суду по цивільній справі № 2-2448/11, де позивач була стороною по справі. Таким чином, як зазначають відповідачі, позивач повинна була знати, що [PERSON] не є власником спірного домоволодіння [ADDRESS], а тому вважають, що позивачем пропущений строк позовної давності щодо позовних вимог, заявлених нею по цій справі. Разом з тим, згідно відзиву відповідачів твердження позивача, що [PERSON] нібито умисно вчинила дії щодо унеможливлення стягнення з неї боргів і відчужила належне їх майно по безоплатному договору, тобто не отримала жодного доходу, є необґрунтованими, тому що [PERSON] об'єктивно ні при яких обставинах не могла позбавити свою єдину дочку та єдиного онука житла та продати домоволодіння [ADDRESS] (яке є єдиним житлом дочки та онука) третім особам за плату, замість передання дочці в дар її фактичне і єдине житло. По-третє, доводи позивача щодо унеможливлення стягнення боргів з [PERSON] взагалі суперечить матеріалам справи, із яких видно (встановлено судом по справі № 2- 2448/11), що [PERSON] має належне їй нерухоме майно (домоволодіння [ADDRESS], м. Дніпропетровськ), в якому вона фактично мешкає та на яке об'єктивно можливо звернути стягнення. Також відповідачі у відзиві на позовну заяву зазначають, що позивач у позовній заяві вказує, що, укладаючи цей договір, [PERSON] переслідувала лише протизаконні дії з ухилення виконання своїх зобов'язань, не намагаючись створити правові наслідки за договором дарування, оскільки дії з виконання оспорюваного правочину не вчинялись, ані у дарувальника, у обдаровуваної не було бажання передати в дар та отримати в дар домоволодіння. Після укладення спірного договору [PERSON] залишилася зареєстрованою у спірному домоволодінні. Спірний договір дарування є фіктивним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля не відповідає зовнішньому її прояву, його сторони знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином, приховування справжніх намірів учасників правочину. Проте, судом було встановлено, що [PERSON] проживала за іншою адресою, фактично у спірному домоволодінні безперервно до цього часу мешкає з дитинства [PERSON] із сином, що свідчить про передання в дар нерухомого майна (житла) [PERSON] та прийняття дару [PERSON], яка за свої кошти здійснила в ньому капітальний ремонт, несе витрати по його утриманню, фактично мешкає в ньому практично все життя зі своєю сім'єю. Враховуючи встановлення судом факту перебування у власності [PERSON] нерухомого майна по [ADDRESS], проживання [PERSON] в ньому понад 20 років, здійснення [PERSON] платежів в рамках виконавчого провадження на користь стягувача [PERSON], ствердження позивача, що [PERSON] переслідувала незаконні дії з метою ухилення від виконання своїх зобов'язань про фіктивність правочину є такими, що не відповідають дійсності та не підтверджуються будь-якими доказами по справі. Відповідачі також вказують, що в позовній заяві в обґрунтування вимог позивач зазначила, що, не здійснивши в установленому порядку реєстрацію нерухомого майна (яке є предметом спірного договору дарування), [PERSON] за спірним договором в 2011 році не набула права власності на нього. З посиланням на cт. 182, ч. 1 ст. 210, абзац 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України позивач вважає, що право власності у [PERSON] виникло лише 23 червня 2017 року з моменту державної реєстрації спірного договору дарування, що позивач вважає доказом ухилення від виконання [PERSON] своїх зобов 'язань. Проте, таке ствердження на думку відповідачів суперечить положенням ст.ст. 41,47 Конституції України, ст.ст. 321, ч. 1 ст. 328, ч. 1 ст. 334, ст. 722 ЦК України, ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та абз.2 ч. 1 ст. 360 7 ЦПК України. Відповідачі вказують, що [PERSON] з 2011 року є власником домоволодіння [ADDRESS], відкрито володіє та користується ним. Відповідач [PERSON] постійно мешкає у вказаному домоволодінні з дитинства по теперішній час та, окрім неї, у вказаному домоволодінні, з нею постійно проживає її син [PERSON], про що свідчить копія паспорту з відміткою про реєстрацію додається; іншого житла для власного проживання вони з сином не мають. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 2-199/144/13, на виконання якого було описане і арештоване житло [PERSON], з неї нічого не стягувалося. За таких обставин вона, тобто [PERSON], не має боргових зобов'язань перед позивачем, відповідно, позбавлення її майна в рахунок погашення грошових зобов'язань за інших осіб є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом. Одночасно із протиправним позбавленням права власності вона та її син протиправно позбавляються права на житло, гарантоване Конституцією України та іншими актами цивільного законодавства. Крім того, також безпідставними є усі доводи позивача про нібито здійснення [PERSON] незаконних заходів по реєстрації належного їй майна. З цього приводу, як зазначають відповідачі, в матеріалах справи (додано позивачем до позову) є роз'яснення уповноваженого органу влади з питань державної реєстрації (лист Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Міністерства юстиції України від 07.08.2017 р. вих. №19011/04.2-72/4036), що для проведення реєстрації [PERSON] були надані усі необхідні документи та відповідно до порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ від 26.10.2011 р. № 1141, нотаріусом Батовою Л.Г. було здійснено пошук відомостей у Державному реєстрі прав за об'єктом та за суб'єктом звернення, що підтверджується інформацією з реєстру від 23.06.2017. Відповідно до інформації з Державного реєстру ніяких арештів на домоволодіння зареєстровано не було. Під час перевірки заявника [PERSON] встановлено наявність про арешт, зареєстрований 04.07.2011 р., за іншим виконавчим провадженням, де стягувачем є не позивач, а інша особа, а боржником не [PERSON], а [PERSON] З урахуванням наведеного, оскільки законних підстав для відмови [PERSON] в проведенні реєстрації за нею права власності на домоволодіння в Державному реєстрі прав не було, нотаріусом Батовой Л.Г. було прийняте рішення про відкриття розділу у Державному реєстрі речових прав стосовно домоволодіння, зареєстровано право власності за [PERSON] та внесено запис про арешт нерухомого майна. Окремо в листі начальника управління юстиції зазначено також, що статтею 722 ЦК України встановлено, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно з постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 40853888 на все майно [PERSON] був накладений арешт 22.11.2013. Відповідачі стверджують, що на момент накладання арешту на все нерухоме майно [PERSON] остання не була власником домоволодіння №73-а по вул. Каляєва в м. Дніпропетровську. Треті особи не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Процесуальні дії у справі. Судом за заявами учасників справи про забезпечення доказів шляхом їх витребування забезпечені докази шляхом витребування: -ухвалою від 26.04.2018 (Т. 1 а.с. 165 - 166) витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілії Вячеславівни (49000, м. Дніпро, вул. Січових Стрільців, 4-А/13) завірену копію договору дарування, посвідченого 10.06.2011 за реєстровим № 1577, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та завірені копії документів, на підставі яких був посвідчений вказаний правочин; -витребувано від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Батової Людмили Григорівни (49000, м. Дніпро, вул. М. Грушевського, 15/25) завірені копії документів, на підставі яких нею 23.06.2017 була здійснена державна реєстрація права власності на ім'я [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], номер запису про право власності: 21078119; -витребувано від Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області (49051, м. Дніпро, пр. Слобожанський, 42) завірені копії документів виконавчого провадження №40853888, відкритого 22.11.2013 на підставі виконавчого листа №2/199/144/13, виданого 12.09.2013 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська на виконання рішення суду від 14.03.2013 по цивільній справі № 2-2448/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. Ухвалою від 12.06.2018 (Т. 2 а.с. 158-159) витребувано від Департаменту державної реєстрації та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, вул. Старокозацька, 56) завірені копії документів реєстраційної справи № 1283848012101, на підставі яких приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною 23.06.2017 була здійснена державна реєстрація права власності на ім'я [PERSON] на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Дослідив докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як встановлено судом, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2013 р. (Т. 1 а.с. 24-26), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 липня 2013 р. (Т. 1 а.с. 27-28), з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] за попереднім договором купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпропетровську грошові кошти з урахуванням індексу інфляції в розмірі 94 500 (дев'яносто чотири тисячі п'ятсот) грн., 18% річних згідно з умовами договору про повернення завдатку в розмірі 37 800 (тридцять сім тисяч вісімсот) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 700 (сімсот) гривен, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень, витрати пов'язані з проведенням експертизи в розмірі 2812 (дві тисячі вісімсот дванадцять) грн. 80 коп., а всього 135 932 грн. 80 коп. Судом було видано виконавчий лист, який 19 листопада 2013 р. був пред'явлений стягувачем до виконання до Амур-Нижньодніпровського ВДВС Дніпропетровського МУЮ (Т. 1 а.с. 29-30). Виконання рішення суду відбувається шляхом відрахувань з пенсії [PERSON], які проводяться згідно постанови державної виконавчої служби ВП №40853888 від 04.09.2017 на користь [PERSON] За договором дарування від 10.06.2011 р. (Т. 2 а.с. 113-114) [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар домоволодіння [ADDRESS] 23 червня 2017 р. приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Батова Л.Г. зареєструвала за [PERSON] право власності на домоволодіння за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро (місто Дніпропетровськ), [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого 10.06.2011 р. Кокосадзе Л.В. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим № 1577 (Т. 2 а.с. 113-114). Правовідносини між сторонами виникли із договору дарування та застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину. Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Виходячи зі змісту даної правової норми у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов'язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. В свою чергу укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч.ч. 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. Суд не може погодитися із доводами позивача щодо того, що реєстрація місця проживання [PERSON] залишається за адресою м. Дніпро, вул. Симиренківська, буд. 73 «а», що, на переконання позивача, вочевидь свідчить про фіктивність укладеного договору дарування, оскільки реєстрація місця проживання особи за адресою належного їй в свій час нерухомого майна не свідчить сама по собі про фіктивність правочину. Разом з тим, за ст. 82 (ч. 4) ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 р. у справі за позовом встановлено, що [PERSON] проживає у спадковому домоволодінні ([ADDRESS]) та у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори щодо прийняття спадщини (Т. 1 а.с. 24 звор.). Не зважаючи на укладення оспорюваного договору між близькими родичами, суд не погоджується із позивачем щодо того, що цей правочин був спрямований на ухилення від виконання боргових зобов'язань [PERSON] з метою приховування такого майна від подальшого виконання судового рішення за рахунок останнього, оскільки зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] виникли не після виникнення майнового зобов'язання дарувальника на підставі рішення суду, як вважає позивач, а майнове зобов'язання [PERSON] перед [PERSON] виникло через 2 роки після укладення оспорюваного правочину (18.07.2013 /Т. 1 а.с. 27-28/), коли рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.03.2013 у справі за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу набрало законної сили. Разом з тим, підлягає врахуванню, що [PERSON] була власником не лише домоволодіння [ADDRESS] у м. Дніпро, а була та залишається власником іншого нерухомого майна: [PERSON] на праві власності належало та належить на даний час інше нерухоме майно, що підлягало би врахуванню при вчиненні виконавчих дій у межах даного виконавчого провадження - домоволодіння [ADDRESS] в м. Дніпро, в якому вона фактично проживає, втім, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], через бездіяльність не отримує свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець зобов'язаний відповідно до статті 1297 ЦК України звернутись до нотаріуса за свідоцтвом про право власності на спадщину на нерухоме майно. Бездіяльність спадкоємця із виконання такого обов'язку не підтверджує його відмову від спадщини та не звільняє від обов'язку виконання судового рішення за рахунок цього майна. Втім, виконавчі дії відносно іншого майна боржника державним виконавцем не вчинялися, вимоги стягувача задовольняються на даний час за рахунок пенсії [PERSON] (Т. 1 а.с. 142), тоді як вимоги стягувача [PERSON] за рахунок іншого нерухомого майна боржника могли би бути задоволені в повному обсязі. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК). Вимоги щодо належності, допустимості та достовірності доказів встановлені ст.ст. 77-79 ЦПК України. Обов'язок доказування в цій справі в силу ст. 81 ЦПК України (ч.ч. 1, 5, 6) покладений на позивача, втім, позивач не виконав покладений на нього обов'язок: суду не було надано доказів на підтвердження того, що дії з виконання оспорюваного правочину не вчинялись, ні у дарувальника, ні у обдарованої не було бажання передати в дар та отримати в дар домоволодіння, тому підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, покладаються позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК).

Outcome: dismissed