Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом, відповідно до якого просять визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупені О.М. щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 18.09.2018 року, реєстраційний номер № 239, та щодо державної реєстрації права власності (з відкриттям розділу), індексний номер № 43056528 від 18.09.2018 року, на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та позивачі просять скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), № 43056528 від 18.09.2018 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. Позивачі мотивують свої вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка була матір`ю позивачів [PERSON] , [PERSON] та донькою позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до спадкової маси якої увійшли нерухоме та рухоме майно, а також кошти на рахунках в банківських установах. Позивачами, як спадкоємцями за законом першої черги, прийнято спадщину та отримано свідоцтва про право на спадщину за законом у рівних частках по 1/3 частці кожному на все спадкове майно. Однак у липні 2019 року позивачам стало відомо, що в провадженні Київської місцевої прокуратури № 7 перебуває кримінальне провадження № 12016100070000103 від 06 січня 2016 року, одним із об`єктів якого є квартира [ADDRESS] , яка на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2003 року була придбана спадкодавцем [PERSON] за життя, належить до спадщини, що прийнята позивачами, однак позивачі не були обізнані про наявність у спадкодавця на праві власності вказаної квартири, тому не отримали свідоцтв про право на спадщину на цю квартиру, а інформація щодо квартири була повідомлена позивачам слідчим Київської місцевої прокуратури № 7. З матеріалів кримінального провадження позивачам стало відомо, що 18.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. за реєстровим № 239 було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] . З вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що спірна квартира, начебто, належала продавцю [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 06.10.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мегедь Л.К. за реєстровим № 394. Однак згідно відповідей на запити Київської місцевої прокуратури № 7 спірна квартира належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу та перехід права власності на квартиру на підставі договору дарування від 06.10.2009 року не здійснювався, серед справ приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Мегедь Л.К. договір дарування на квартиру [ADDRESS] від 06.10.2009 року не виявлено, в матеріалах реєстраційної справи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупені О.М. також відсутній вказаний договір дарування квартири, на підставі якого, начебто, продавцю [PERSON] належала на праві власності спірна квартира. Таким чином, позивачі вважають, що договір дарування квартири від 06.10.2009 року є не вчиненим, тому не може бути визнаний недійсним у судовому порядку, та є таким, що не породжує жодних правових наслідків. Однак, порушуючи низку норм діючого законодавства, приватним нотаріусом Шупенею О.М. посвідчено 18.09.2018 року договір купівлі-продажу спірної квартири, не перевірив у продавця [PERSON] правовстановлюючі документи на квартиру, не долучив їх копії до матеріалів нотаріальної справи, не перевірив особи продавця та покупця квартири. Таким чином, відповідач вчинив неправомірні дії шляхом посвідчення нікчемного правочину та прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на підставі такого нікчемного правочину, що є підставою звернення позивачів з даним позовом до суду. 12.09.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупені Олександра Миколайовича, треті особи: [PERSON] , [PERSON] , про визнання протиправними дій та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику/повідомлення сторін. (а.с. 93-96) Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М. не скористався процесуальним правом подачі відзиву, а треті особи [PERSON] , [PERSON] - пояснень на позовну заяву, у встановлений ухвалою суду від 12 вересня 2019 строк, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 та ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що [PERSON] 25 грудня 2003 року на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого у реєстрі за № 7996, набуто у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належала продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с. 24-25, 26-27, 30-31, 32-33) [INFO] померла [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 08.05.2006 року, актовий запис № 611. (а.с. 23) Відповідно до статті 1261, ч. 1 ст. 1267, ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне спадкодавцеві рухоме та нерухоме майно, прийнята батьком спадкодавця - [PERSON] та дітьми спадкодавця - [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом у розмірі 1/3 частини кожному, що підтверджено матеріалами спадкової справи, заведеної 19.05.2006 року П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою. (а.с. 51-89) 18.09.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. посвідчено Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований в реєстрі за номером № 239, та внесено відомості про право власності (номер запису 27966147) до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] (а.с. 34-35, 36) Згідно п. 3 Договору купівлі-продажу квартири від 18.09.2018 року, квартира [ADDRESS] належить продавцю [PERSON] на підставі Договору дарування квартири, посвідченого 06 жовтня 2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за № 394. Разом з тим, за даними Довідки КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 03.12.2018 року № 062/14-14871, первинна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] була первинно проведена [PERSON] , [PERSON] в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло від 15.10.1993 року. Далі право власності перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25.11.2003 року. Далі право власності перейшло та зареєстровано за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 25.12.2003 року. Крім того, повідомлено, що вказана квартира на підставі договору дарування від 06.10.2009 року на праві власності не реєструвалася. (а.с. 28-29) За даними Листа Київського обласного державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у Київській області від 22.03.2019 року № 657/01-17 повідомлено, що в результаті проведення перевірки архівного фонду № 63 ( [PERSON] приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу), Договір дарування квартири [ADDRESS] від 06.10.2009 року за реєстровим номером № 394 серед справ приватного нотаріуса не виявлено. (а.с. 37) За даними Довідки Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 11.12.2018 року № 11391/34/4/103, згідно інформації, яка міститься в Реєстрі територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] з 31.07.2003 року зареєстровані особи відсутні. (а.с. 38) За даними Довідки КК «Центр комунального сервісу» від 06.12.2018 року № 02/5911, відомості про видачу довідок за адресою: [ADDRESS] за період з 01.01.2017 року по 30.05.2017 року у Концерні відсутні, оскільки Журнал, який вівся у відділенні (ЖЕД - 407) втрачено. (а.с. 39) Постановою Київської місцевої прокуратури № 7 від 05.07.2019 року [PERSON] , [INFO] , визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12016100070000103 від 06.01.2016 року. (а.с. 41-43) Згідно мотивувальної частини постанови Київської місцевої прокуратури № 7 від 05.07.2019 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М., діючи на виконання заздалегідь розробленого [PERSON] злочинного плану, зловживаючи своїми повноваженнями щодо надання публічних послуг, з метою отримання неправомірної вигоди для себе, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , не дотримуючись вимог діючого законодавства щодо порядку вчинення нотаріальних дій, достовірно знаючи, що [PERSON] , [PERSON] відсутні у примішенні нотаріуса, сторонами не наданий договір дарування квартири від 06.10.2009 року за № 394, видав завідомо підроблений договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , до якого вніс завідомо неправдиві відомості та прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості за [PERSON] та вніс відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно протоколу допиту свідка [PERSON] від 05.02.2019 року, складеного Київською місцевою прокуратурою № 7, свідок показала, що вона давала свої особисті документи (паспорт та картку платника податків) своєму дядькові [PERSON] , який обіцяв допомогти з орендою квартири, з невідомих причин у нього це не вийшло. Офіс приватного нотаріуса Шупені О.М. свідок ніколи не відвідувала, договорів купівлі-продажу протягом 2017-2019 років, пов`язаних з купівлею або продажем нерухомості у м. Києві, не оформляла, наданий для огляду договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не підписувала, вказала, що підпис у цьому договір їй не належить. (а.с. 44-48) Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 717, ч. 2 ст. 719 Цивільного кодексу України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно роз`яснень, наведених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Згідно статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. (стаття 658 Цивільного кодексу України) Відповідно до ст.ст. 43, 44 Закону України «Про нотаріат», не допускається вчинення нотаріальної дії у разі відсутності осіб - її учасників або їх уповноважених представників. При вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Відповідно до положень статті 46-1 Закону України «Про нотаріат», нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, інших державних реєстрів. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно. Державній реєстрації, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до п.п. 1.1. Глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що посвідчують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. У разі посвідчення правочинів щодо відчуження та застави нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, документи, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно, не подаються. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; Згідно роз`яснень, наведених у п. 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Як убачається з матеріалів справи, предметом спору є вимоги позивачів, як спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця [PERSON] , про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупені О.М. щодо посвідчення договору купівлі-продажу від 18.09.2018 року, реєстраційний номер № 239, та щодо державної реєстрації права власності з відкриттям розділу), індексний номер № 43056528 від 18.09.2018 року, на квартиру [ADDRESS] , яка на момент смерті спадкодавця [PERSON] належала їй на праві власності та не була відчужена (подарована) на користь третіх осіб, та про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), № 43056528 від 18.09.2018 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М. щодо квартири [ADDRESS] , вказуючи на вчинення відповідачем нотаріальних та реєстраційних дій на підставі нікчемних правочинів із порушенням законодавства про нотаріат. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved