Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

Позивач звернулася з позовом в суд до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України. Позовну заяву мотивує тим, Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09.04.2014 року у справі №465/1619/14 між нею та [PERSON] розірвано шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції від 09.10.2004 р., актовий запис 2655. У позивачки на утриманні залишилися двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] Встановлено аліменти в розмірі 600 грн. на кожну дитину. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08.07.2014 року змінено Рішення Франківського районного суду м. Львова щодо розміру аліментів та призначено аліменти в розмірі ? частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як дочка так і син проживають з позивачкою. В літній період керівники секцій, в яких займаються дочка та син, планують поїздку за кордон з метою взяття участі у міжнародних змаганнях та виступах. Для цього дітям необхідно виготовити проїзні документи дитини та Шенгенські візи, оскільки всі поїздки будуть здійснюватися до Республіки Польща та країн, які входять у зону, що охоплює Шенгенською угодою. Відповідач не дає згоди на виготовлення проїзних документів дитини та Шенгенських віз. Позиція чоловіка щодо не надання вищевказаної згоди шкодить інтересам дітей. На підставі вищевикладеного просить позовну заяву задоволити. 14 липня 2017 року на адресу суду надійшла заяві від представника органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Маліновської Н.І., яка позовні вимоги позивачки підтримує в повному обсязі, та просить такі задоволити, розгляд справи просить проводити без її участі. 16 квітня 2018 року на адресу надійшло клопотання про долучення доказів, зокрема довідки від президента СТК «Едельвейс» та довідки від президента ФК «Покрова». В судове засідання позивачка не з'явилася, однак на адресу суду подала заяву про слухання справи у її відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання повторно не з'явилися, будучи належним належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомили. Відзиву від відповідача на адресу суду не надходило. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень представника позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України ,батьки мають право звертатись до суду за захистом прав та інтересів дитини. Судом встановлено, що Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09.04.2014 року у справі №465/1619/14 між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції від 09.10.2004 р., актовий запис 2655. У позивачки на утриманні залишилися двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] Встановлено аліменти в розмірі 600 грн. на кожну дитину. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08.07.2014 року змінено Рішення Франківського районного суду м. Львова щодо розміру аліментів та призначено аліменти в розмірі ? частки від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року, батьком якої є [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Міським відділом РАЦС реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 24 травня 2006 року, серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] року батьком якої є [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Міським відділом РАЦС реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 24 травня 2008 року, серія [NUMBER] [PERSON] з 01.09.21015 року по теперішній час займається футболом у клубі «Покрова» при громадській організації СК «Дон Боско». В серпні 2018 року вищевказаним футбольним клубом запланована участь у міжнародних змаганнях у Республіці Польща та Угорщина. [PERSON] з- лютого 2011 року і по теперішній займається в танцювальному клубі «Едельвейс». В 2018-2019 році танцювальним колективом заплановані міжнародні змагання з виїздом вихованців до Республіки Польща та країн, які входять у зону, що охоплюють Шенгенської угоди. Для виїзду як [PERSON] та [PERSON] за межі країни необхідно виготовлення документів для отримання Шенгенської візи. Відповідно до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ч. 2ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до п.3 ч.3ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв'язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України». Як вбачається зі змісту п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57(із змінами і доповненнями) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Частиною 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У ст. ст. 3, 6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Статтею 155 Сімейного кодексу України, передбачено, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що відповідач необґрунтовано та безпідставно не надавав та не надає згоди позивачу на виїзд неповнолітніх дітей за межі України. Однак, перед судом не доведена необхідність виїзду дітей за кордон терміном на 5 років. У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається яке на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи інтереси дитей, зокрема її вік, необхідність у належному вихованні, розвитку, суд приходить до висновку про надання дозволу на видачу проїзних документів та дозвіл на тимчасовий виїзд в Республіку Польща та країни Шенгенської зони без згоди батька - [PERSON], [INFO] року для [PERSON], [INFO] року терміном на 2 року; для [PERSON], [INFO] - терміном на 1 рік. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Outcome: partial