Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що вона є співвласником трьохкімнатної квартири по вул. Івана Павла «», 27, кв. 134 в м. Івано-Франківськ на підставі свідоцтва про право власності. Дана квартира належить позивачу та її неповнолітнім донькам: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних долях по 1/4 частки. У вищевказаній квартирі зареєстровані шісьть чоловік: позивач [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Позивач зазначила, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем вона зверталася до нього в усному порядку з проханням, щоб він добровільно виписався з квартири, проте отримала відмову. Після розірвання шлюбу, а саме з 20.09.2013 року відповідач в даній квартирі не проживає, у звязку з чим\~ у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за відповідача. У звязку з наведеним, враховуючи те, що відповідач не проживає у даній квартирі з 2013 року, просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщеням в квартирі\~ [ADDRESS] та зняття відповідача з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не зявилася, представник позивача подала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом\~ встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до свідоцтва про право власності від 23.10.2007 року\~ квартира за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Івана Павла ІІ, 27/134 належить\~ на праві спільної сумісної власності: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних долях по 1/4 частки (а.с. 6-7). Згідно довідки № 02-02/00059 від 25.06.2018 року виданої КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» та копії будинкової книги у квартирі за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Івана Павла ІІ, 27/134 зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (8, 9-12). Як вбачається із заяви № 02-02/00002 від 11.7.2018 року [PERSON], зареєстрованої за адресою: [INFO], та [PERSON], зареєстрованої за адресою: [INFO], засвідченої КП «Муніципальна\~ інвестиційна управляюча компанія», заявники, стверджують, що [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO]. Згідно зі ст. 7 Закону України\~ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з\~ реєстрації\~ місця\~ проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З наведеного вбачається, що з вимогою усунути перешкоди в користуванні належною позивачу на праві власності квартирою шляхом зняття з реєстрації [PERSON] за вказаною адресою, позивач вправі звернутись до суду в разі відмови в знятті з реєстраційного обліку особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відтак право позивача на час розгляду справи суд вважає не порушеним. Суд також звертає увагу на те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття її з реєстрації, а тому додатково зобовязувати уповноважений на це орган знімати особу з реєстрації не має потреби. З наведеного суд прийшов до висновку по відмову в задоволенні позову в цій частині. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин. Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про часткового задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник квартири, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], який понад пять не проживає за вказаною адресою. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~ -\~ квартирою № 134 в будинку № 27 по вул. Івана Павла ІІ в м. Івано-Франківськ. На підставі викладеного,

Outcome: partial