Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права на спадщину. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті діда позивача залишилось спадкове майно, інших спадкоємців на дане майно не має, тому просив суд визнати за ним у порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,6454 га, яка складається з 2-х земельних ділянок: площею 1,7707 га кадастровим номером 1825086600:04:000:1077 та площею 0,8747 га кадастровим номером 1825086600:01:000:0742, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Мірчанської сільської ради за межами населених пунктів Радомишльського району Житомирської області і межі яких зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 107295, виданому 20.08.2004 р. на підставі розпорядження № 113 від 07.06.2004 року голови Радомишльської РДА Радомишльською райдержадміністрацією та Радомишльським райвідділом земельних ресурсів Житомирської області. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 545. \~ В судовому засіданні позивач та його представник не з»явились, надіслали письмову заяву, просили справу розглянути без них, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. \~ Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду письмову заяву, просив розгляд справи проводити без\~ його участі, з позовними вимогами погодився. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог,виходячи з наступних підстав. \~ Виходячи зі змісту ст.3 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін,при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. \~\~ У судовому засіданні встановлено, що 02 листопада 2007 року у віці 63 роки помер спадкодавець [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 02 листопада 2007 року було зроблено відповідний запис за № «15», що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ТП № 074919, яке видане «02» листопада 2007 року виконкомом Мірчанської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 2,6454 га, яка в свою чергу складається з 2-х земельних ділянок: площею 1,7707 га кадастровим номером 1825086600:04:000:1077 та площею 0,8747 га кадастровим номером 1825086600:01:000:0742, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Мірчанської сільської ради за межами населених пунктів Радомишльського району Житомирської області і межі яких зазначені у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 107295, виданому 20.08.2004 р. на підставі розпорядження № 113 від 07.06.2004 року голови Радомишльської РДА Радомишльською райдержадміністрацією та Радомишльським райвідділом земельних ресурсів Житомирської області. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 545. Орієнтовна вартість земельної ділянки площею 2,6454 га становить 30 000 грн. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України в редакції 2003 року (надалі скорочено - «ЦК України»): спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ст. 1217 ЦК України, передбачено: спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У померлого спадкодавця на час його смерті (02.11.2007) залишилися двоє спадкоємців за законом першої черги згідно ст. 1261 ЦК України: рідні сини [PERSON] та [PERSON], але спадкоємець [PERSON] помер 07 квітня 2012 року у віці 41 рік. Родинні звязки між позивачем та спадкодавцем, як рідними дідом та онуком, підтверджуються: Свідоцтвом про народження позивача серії ІІІ-ТП № 397891, виданим 22.02.1992 Мірчанським сіль/бюро ЗАГС Радомишльського р-ну Житомирської обл., в якому його батьком уписаний «Наріжний Олександр Григорович», а матірю «Наріжна Людмила Михайлівна»; Свідоцтвом про народження батька позивача серії VІ-УР № 0334513, виданим 20.07.1967 Мірчанським сіль/бюро ЗАГС Радомишльського р-ну Житомирської обл., в якому його батьком уписаний «Наріжний Григорій Миронович», а матірю «Наріжна Валентина Зіньківна». Єдиний рідний син померлого спадкодавця [PERSON] на зазначену спадщину не претендує і відмовляються на користь позивача, рідного онука [PERSON]. Окрім позивача, у померлого спадкодавця відсутні інші спадкоємці, які мають право і одночасно претендують на зазначене спадкове майно. Відповідно до пункту 24 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» суди відкривають провадження по справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і а законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до пункту 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до пункту 17 Постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суди повинні мати на увазі, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Таке ж правило має застосовуватись і до земельних ділянок та прав на земельну частку (пай). При зверненні спадкоємців до органу місцевого самоврядування, до Радомишльської державної нотаріальної контори Житомирської області, до Держземагентства (Держгеокадастру) у Радомишльському районі, до Радомишльської районної державної адміністрації Житомирської області, до Реєстраційної служби Радомишльської РДА Житомирської області за одержанням дублікатів втрачених правовстановлюючих документів на імя померлих спадкодавців або за отриманням свідоцтва про право на власності на імя спадкодавців або свідоцтва про право на спадщину за законом (за заповітом) на імя позивача та Витягу про їх реєстрацію позивачу було відмовлено по причині смерті власників (спадкодавців) і неможливості відновити ці права поза судовому порядку, і тому позивачу, як спадкоємцю, було відмовлено по причині, відсутності низки рішень судів про встановлення зазначених фактів: належності померлому громадянину правовстановлюючого документу на спадкове майно; про належність права на нерухомість, на земельні ділянки тощо спадкодавцям, про встановлення родинних звязків, родинних відносин тощо. Згідно вимог ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України (скорочено «ЦПК України») суд розглядає справи про встановлення фактів від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину позивач не може також по причині наявності зазначених перешкод, факти по яким можуть бути встановлені тільки судом, за умови відсутності інших спадкоємців, тому це питання не можливо вирішити у позасудовому порядку. Визнання судом права власності в порядку спадкування та перерозподіл спадщини між спадкоємцями (позивачами) за наявності перешкод для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом не суперечить закону, який передбачає порядок оформлення спадщини. При цьому, враховуючи положення ч. 1 ст. 3 ЦПК України про те, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, і просити суд ухвалити рішення у справі, у яких можуть бути порушені права спадкоємців на отримання спадкового майна, або оскаржені. Право змінювати правовідносин, захищати порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси належить тільки суду, до компетенції якого згідно із законом є оформлення спадщини, оскільки в такому випадку вимоги про розподіл спадщини і визнання права власності на спадкове майно підлягають розгляду тільки судом. Тому, у звязку із встановленням фактів та у звязку з неможливістю вирішення цього питання через нотаріуса в добровільному (позасудовому) порядку, спадкоємець змушений звернутись до суду з вказаним позовом за його законним вирішенням. У відповідності до ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність належних правових підстав для визнання права власності позивача на спадкове майно, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved