Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] 35489,02 грн. завданої майнової шкоди, 2000,00 грн. вартості складання висновку №5223 експертного автотоварознавчого дослідження, 1000,00 грн. завданої моральної шкоди та відшкодування усіх судових витрат. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.12.2015 року о 06 год. 30 хв. на автодорозі Стрий Знамянка відповідач [PERSON], керуючи автомобілем ДАФ CF 85.430 н.з. ВС 7334 СТ, не вибрав безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем МАН, н.з. ВС 6289 ВЕ, чим порушив п.13.1 ПДР України. Внаслідок даного інциденту автомобілі отримали механічні пошкодження. Вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля МАН становить 35489,02 грн. Крім того, позивачу завдано моральної шкоди, оскільки вона вживала додаткових заходів для організації свого життя у звязку з проведенням відновлювального ремонту транспортного засобу та підготовкою до подання позову в суд. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та дав пояснення, аналогічні мотивам звернення до суду. Представник відповідача проти позову заперечив та пояснив, що відшкодовувати має страхова компанія, в якій застраховано автомобіль ДАФ CF 85.430 н.з. ВС 7334 СТ. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. У поясненнях, надісланих суду зазначив, що позивач 06.04.2016 року звернулася до страховика із повідомленням про ДТП, та надала висновок №5223 від 29.03.2016 року про вартість матеріального збитку. Оскільки замовлення висновку було здійснено до звернення до страховика, відповідно до приписів ст. 34 ЗУ «ОСЦПВВНТЗ» такі витрати на оцінку не відшкодовуються страховиком. Виплата могла б становити 34489,02 грн., однак позивач не виконала умов для отримання відшкодування: не надала для огляду пошкоджений транспортний засіб, а сама відремонтувала такий. Крім того, позивач мала повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Просить розгляд справи провести без їх участі. Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали цивільної справи, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.12.2015 року о 06:30 год. на автодорозі Стрий Знамянка 191 км.-850 м. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «МАН» н.з. ВС 6289 ВЕ та автомобіля ДАФ CF 85.430 н.з. ВС 7334 СТ з напівпричепом «KOGEL» н.з. ВС 2779 ХР під керуванням відповідача. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали технічні пошкодження. У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю позивача «МАН» н.з. ВС 6289 ВЕ була завдана матеріальна шкода. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 5223 складеного 29.03.2016 року експертом [PERSON] вартість відновлювального ремонту з врахуванням фізичного зносу автомобіля МАН 18.225, реєстраційний номер [NUMBER] становить 35489,02 грн. Право на відшкодування шкоди, завданої майну фізичної та юридичної особи, має власник (ч. 3 ст. 386 ЦК) та/або особа, яка має речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК). Відповідно до ст. 1166 ЦУК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з положеннями ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.02.2016 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. Частиною 4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року (надалі Закон № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (ч.. 2 ст. 14 ЦК України). Таким чином позивач на свій розсуд звернулась до суду про стягнення майнової шкоди саме з відповідача. Судом встановлено, що з вини відповідача позивачу заподіяно майнову шкоду в розмірі 35489,02 грн., яку слід стягнути в користь позивача. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то такі, на думку суду, не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до норми ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вищевказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Як зазначила сторона позивача, моральна шкода полягає у настанні ДТП, необхідності вживати додаткових заходів для організації свого життя у звязку з проведенням відновлювального ремонту транспортного засобу та підготовкою до подання позову в суд. Однак дані обставини не свідчать про наявність моральної шкоди, оскільки позивач як власник джерела підвищеної небезпеки, використовуючи автомобіль, несе ризики, повязані з реалізацією свого права. Тривалість порушення нормальних життєвих звязків позивачем не доведено. Можливість звернення до суду є правом, а не обовязком позивача. Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання про безпідставність позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, для визначення ринкової вартості КТЗ, вартості відновлювального ремонту КТЗ, вартості відновлювального ремонту з врахуваннм коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, вартості матеріального збитку власнику пошкодженого КТЗ, визначення утилізаційної вартості пошкодженого КТЗ було проведено автотоварознавче дослідження автомобіля МАN 18.225, реєстраційний номер ВС 6289ВЕ. Вартість такого дослідження у розмірі 2000 грн. оплатила позивач, що підтверджується актом виконаних робіт та квитанції №5223 від 21.12.2015 року. Таким чином, з відповідача в користь позивача слід стягнути 2000 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. судових витрат у справі.

Outcome: partial