Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 03.11.1990 року. Від шлюбу мають двох дітей, які досягли повноліття. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що на протязі останніх шести років їхні відносини поступово стали погіршуватися. Відповідач нехтує сімейними цінностями, в квартирі постійно сварки, які переростають у бійки, від яких вона отримує тілесні ушкодження. Також вказує, що в кінцевому результаті все це призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Ведення спільного господарства припинено, однак на даний час вони проживають за однією адресою. Позивач зазначає, що вона неодноразово намагалася говорити з чоловіком про їхні сімейні проблеми та шляхи їх вирішення, але ніяких результатів це не дало, а тому розлучення являється єдиним виходом для того, щоб побудувати нове щасливе життя. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2018 року було відкрите провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 24.01.2019 року (а.с. 22, 23). В судове засідання сторони не з'явились. Позивач до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, в заяві вказала, що позов підтримує. Відповідач до суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 03.11.1990 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 1642 (а.с. 15). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, відповідач позов визнає, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 704,00 грн. був сплачений на підставі квитанції № 24218206-1 від 09.10.2018 року на рахунок 31212206026005 Казначейства України УК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 та судовий збір у розмірі 0,80 грн. на підставі квитанції № 24220602-1 від 09.10.2018 року на рахунок 31212206026005 Казначейства України УК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 (а.с. 1, 2). У зв'язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 352 грн. 40 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved