Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про визнання незаконним рішення та визнання права на приватизацію гуртожитку. В обґрунтування позовних вимог позивачем викладено обставини, що вони проживають у жилому приміщенні квартири № 201 в гуртожитку по вул. А. Макаренка, 7 в м. Тернополі. 13.02.2017 [PERSON] звернувся до відповідача із заявою щодо приватизації вказаного жилого приміщення. В заяві він перелічив усіх членів його сімї , його з дітьми та дружину [PERSON]. Однак йому відмовлено у приватизації гуртожитку та надіслано відповідь на заяву та рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 15.03.2017 № 164, яким затверджено протокол №2 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 28.02.2017 щодо відмови йому передати у власність вказане житло. Мотивацією вказаної відмови було те, що він і члени його сімї не можуть цю приватизацію здійснити із-за того, що у нього особисто у власності перебуває 2/3 частки житлового будинку в с. Велика Плавуча, вул. Гора, 157 Козівського району Тернопільської області. Позивач вважає, що рішення щодо відмови йому у приватизації житла є незаконними, необґрунтованими і порушує його право на приватизацію житла у гуртожитку та право його дітей. Так, розмір його житла, яке він успадкував разом з сестрою після смерті батьків є дуже мізерним і йому належить тільки 2/3 частки в будинку в селі, площа якого загальна 63,0 кв. м., а житлова - 37,9 кв. м., а відповідно загальна площа його 2/3 частини становить 42 кв. м., і житлова - 25,3 кв. м., що не відповідає належним санітарним нормам житла на 1 людину та на кожного члена його сімї плюс 10 кв. м. на всю і сімю. З цих розрахунків випливає, що він вважається таким, що потребую поліпшення житлових умов з врахуванням кількості членів його сімї. Тобто, якщо б у нього було у власності житло загальною площею 94 кв. метри, то можна було б вважати його таким, що не потребує поліпшення житлових умов, однак в нього цього немає. Отже , двоє його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] народилися під час проживання його з дружиною в цьому ж гуртожитку і проживають там до цього часу. Житлова та загальна площа житла, яке він успадкував не в повній мірі забезпечує його та членів його сімї належними мінімальними житловими нормами, а тому він вважає, що відмова у приватизації йому та членам його родини, а особливо двом його неповнолітнім дітям є порушенням їх прав про приватизацію державного житлового фонду. Крім цього, жоден із членів його сімї не використав житлових чеків, всі вони на законних підставах вселились і проживаємо в гуртожитку, там народились їх діти, іншого житла в м. Тернополі в жодного з них немає, всі вони живуть в даному гуртожитку більше 5-ти років і належним чином ним користуються до сьогоднішнього дня. У звязку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати незаконним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 15.03.2017 № 164, яким затверджено протокол №2 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 28.02.2017 щодо відмови [PERSON] передати у власність житлове приміщення № 201 в гуртожитку площею 12,8 метрів квадратних за адресою по вулиці А.Макаренка, 7 в м. Тернополі. Визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право на приватизацію жилого приміщення № 201 в гуртожитку площею 12,8 метрів квадратних за адресою по вулиці А. Макаренка, 7 в м. Тернополі. У судовому засіданні представник позивач зміст позовних вимог підтримав з підстав та обґрунтувань викладених у позові та просить його задовольнити. В подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представником відповідача подано відзив на позов у якому позовні вимоги не визнав повністю і заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Виходячи з того, що 13.02.2017. до [PERSON] міської ради звернувся [PERSON] із заявою щодо передачі в приватну власність кімнати №201 по вул. Макаренка, 7 в м. Тернополі, що займають на умовах найму: [PERSON]; [PERSON]; [PERSON]. Пунктом 1.20 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 28.02.2017 рекомендовано виконавчому комітетові відмовити [PERSON] у передачі у приватну власність займаного жилого приміщення у зв'язку з наявністю у останнього іншого житла. Рішенням виконавчого комітету від 15.03.2017 №164 розглянувши звернення громадян та надані документи, відповідно до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» вирішено затвердити протокол №2 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 28.02.2017. Таким чином, за [PERSON] рахується право власності на 2/3 частини будинку, а саме жила площа 25 кв.м. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] забезпечений жилою площею вище рівня, який би визначав його особою, що потребує покращення житлових умов. Поряд з наведеним, згідно Правил обліку громадян, які потребують покращення житлових умов особа, яка не має на праві власності житла і потребує покращення житлових умов вправі перебувати на обліку за місцем робота та/або при виконавчому комітету міської ради. Згідно листа відділу квартирного обліку та нерухомості від 06.04.2018р. №291/11 ні [PERSON]С, ні члени його сім'ї на квартирному обліку осіб, які потребують покращення житлових умов не перебувають. У судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позов і просить з мотивів та підстав викладених у відзиві на позов, відмовити у задоволенні позову. В подальшому подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позивачі подали відповідь на відзив виклали свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечення та зазначив мотиви їх відхилення. Зокрема, [PERSON] отримав у спадщину 2/3 частини домоволодіння після смерті батьків разом з сестрою в с. Велика Плавуча Козівського району Тернопільської області згідно рішення суду від 22.10.2010. На цей момент він вже мав право з сімєю на приватизацію вказаної кімнати в гуртожитку, однак на той час ще не було прийнято відповідного законодавства щодо його приватизації. Частку в будинковолодінні він не купляв за власні кошти. Це був будинок його батьків і він знаходиться далеко від місця його та його сімї проживання, вони з сестрою є співвласниками його і не проживаємо в ньому. Він з сімєю постійно проживає в м. Тернополі, не мають там іншого житла, жодним чином не використали свої приватизаційні житлові чеки, в цьому гуртожитку народились і проживають двоє їх неповнолітніх дітей і вони вже набули право на його безкоштовну приватизацію згідно Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Отже, у всіх вказаних законах та підзаконних актах передбачено приватизацію площі межах санітарної норми 21 кв. м. на кожного члена сімї та додатково 10 кв. м. на сімю якщо цієї площі не вистачає, то ще залишається різниця в на рахунках приватизаційних житлових чеках і в майбутньому цю різницю громадяни можуть собі добрати . Посилання відповідача на те, що їх сімя не перебуває на квартирному обліку як такі, що потребують покращення житлових умов необґрунтованим, оскільки це є правом а не обовязком особи і ми не ставали на цей облік тому, що мали намір приватизувати в гуртожитку і з правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській PCP вбачається, що особи такими , являються, якщо вони проживають у гуртожитках. Представник відповідача заперечення на відповідь на відзив не подав. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши обєктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку, що слід задовольнити частково позов\~виходячи з наступних мотивів та підстав. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що відповідно до направлення житлово-комунальної контори ВАТ «Тернопільбуд» [PERSON] був поселений в гуртожиток в кімнату № 291 площею 12, 8 кв. м., по вул. А. Макаренка, 7 в м. Тернополі 17.07.2002 з [PERSON] було заключено договір найму цієї кімнати . Згідно довідки № 157 від 06.02.2017 вбачається що позивачі [PERSON] та [PERSON] проживають в гуртожитку з 2002 року та двоє неповнолітніх дітей народились і проживають там до сьогоднішнього дня. Згідно акту обстеження житлових умов № 20 від 06.02.2017 кімната в якій позивачі проживають придатна для проживання. Відповідно до довідок №№ 239-242 від 31.01.207 р. ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» жоден із членів сімї Громовик немає зареєстрованого житла в м. Тернополі. Довідки «Ощадбанку» від 23.01.2017, 09.02.2017 №№ 20, 204 підтверджують, що жоден із членів сімї Громовик не використав житлових чеків та всі вони включені в списки приватизації житла. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ИД № 093460 [PERSON] та [PERSON] одружились 4 серпня 2002 року, про що зроблено актовий запис № 2. Згідно свідоцтва про народження серії 1-ИД № 118622 в м. Тернополі 13.10.2002 в них народилась дочка [PERSON], а відповідно до свідоцтва про народження серіі'1-ИД № 167078 16.10.2012 в м. Тернополі в них народився син [PERSON]. Відповідно до записів в трудовій книжці БТ -11 № 5321545 в організації Тернопільбуд» [PERSON] працював з 4.11.1993 р. по 6.07.2009. 13.02.2017 р. [PERSON] звернувся до відповідача із заявою щодо приватизації жилого приміщення № 201 в гуртожитку по вул. А. Макаренка, 7 в м. Тернополі, яке на умовах найму займає він та члени його сімї [PERSON], [PERSON], [PERSON] \~ \~ \~ \~28.02.2017 прийнято на засіданні міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків рішення про рекомендацію виконавчому комітету відмовити у передачі у власність займаного житлового приміщення у звязку з наявністю у заявника іншого житла. Що не дає права здійснювати приватизацію у відповідності до Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №164 від 15.03.2017, затверджено протокол №2 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 28.02.2017. [PERSON] належить у власність 2/3 частини житлового будинку, з господарськими будівлями, які знаходяться в с. Велика Плавуча вулиця Гора, будинок 157, Козівського району Тернопільської області., житловою площею 37,9 кв.м. Позивач як на підставу заявлених вимог посилається на те, що\~вони мають право на приватизацію житлового приміщення. Суд погоджується з такими аргументами позивачів, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Відповідно до статті 20 ЦК України право на\~захист особа\~здійснює на\~свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене, крім випадків, встановлених законом. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (стаття 129 Житлового кодексу Української РСР. Згідно з частиною першою\~статті 3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.\~\~ Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п'ята\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010\~за конституційним зверненням громадянки щодо офіційного тлумачення положення пункту 5\~статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~(справа про безоплатну приватизацію житла), приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною. Якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду. У частині десятій\~статті 8 Закону\~№\~2482-XII\~закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга\~статті 1 Закону України\~від04 вересня 2008\~року\~№ 500-VI «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»; далі - Закон №\~500-VI), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта\~статті 1\~Закону № 500-VI, частина друга\~статті 2 Закону №\~2482-XII). [PERSON] отримав у власність в порядку спадщини 2/3 частини житлового будинку, з господарськими будівлями, які знаходяться в с. Велика Плавуча вулиця Гора, будинок 157, Козівського району Тернопільської області., житловою площею 37,9 кв.м. тобто у власності йому житлова площа належить 25 кв.м. На даний час позивачі проживають у спірному житловому приміщенні, право позивачів на приватизацію не було використано і вони мають приватизаційні житлові чеки, що свідчить про їх право на приватизацію спірного житлового приміщення. Інших обставин, які б виключали їх право на приватизацію судом не встановлено. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позивачі мають право на приватизацію жилого приміщення № 201 в гуртожитку площею 12,8 метрів квадратних за адресою по вулиці А. Макаренка, 7 в м. Тернополі, а тому слід визнати незаконним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 15.03.2017 № 164, яким затверджено протокол №2 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 28.02.2017 щодо відмови [PERSON] передати у власність житлове приміщення № 201 в гуртожитку площею 12,8 метрів квадратних за адресою по вулиці А.Макаренка, 7 в м. Тернополі. Суд не погоджується з аргументами відповідача про те, що відповідно до положень\~Закону України «Про забезпечення прав реалізації прав мешканців гуртожитків»\~позивач не мав права на приватизацію житлового приміщення в гуртожитку у зв'язку з наявністю у нього іншого житла, оскільки такі посилання не узгоджуються з нормами\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Враховуючи встановленні обставини справи та оцінивши усі докази є усі підстави вважати, що права та інтереси позивачів були порушенні відповідачем, і вказані порушенні права та інтереси підлягають захисту судом шляхом визнання незаконним рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 15.03.2017 № 164, яким затверджено протокол №2 засідання міської комісії із забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків від 28.02.2017 щодо відмови [PERSON] передати у власність житлове приміщення № 201 в гуртожитку площею 12,8 метрів квадратних за адресою по вулиці А.Макаренка, 7 в м. Тернополі та визнання за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право на приватизацію жилого приміщення № 201 в гуртожитку площею 12,8 метрів квадратних за адресою по вулиці А. Макаренка, 7 в м. Тернополі. Відповідно до частин 1 і 3 стат 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача в користь позивачів сплачений судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved