Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання її права власності на спальний гарнітур, що складається із ліжка двохспального, комода, шафи чотирьохдверної, тумбочки під світильник та скасувати арешт, накладений державним виконавцем відділу ДВС, оскільки вказане майно, було придбане нею особисто за власні кошти, які вона отримала від банку як кредит на придбання цього майна, вона сплачувала власні кошти по кредиту за це майно, погасила цей кредит, тому це її власність, однак 02.08.2016 року державним виконавцем було накладено арешт на це майно по виконавчому провадженню боржником по якому є її чоловік, а стягувачем ПАТ КБ ПриватБанк. У судовому засіданні представник позивача її вимоги підтримав повністю, додатково пояснив, що меблі хоча і придбавался в будинок, який є спільним майном подружжя, однак позивач кредит брала на себе, сплачувала його за особисті кошти, тому вважає це майно своєю особистою власністю, про що не заперечує сам відповідач, з яким вона перебуває у шлюбі, однак не проживає. Представник відповідача відділу ДВС позов не визнав, оскільки арешт накладався правомірно, вказане майно було передано на зберігання позивачу, яка ніяких зауважень не висловлювала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подавши заяву про визнання позову, просить розглядати справу без його присутності (а.с.28). Представник ПАТ КБ ПриватБанк у судове засідання не з'явився, повідомлений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не подавав (а.с.27). Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що учасниками не заперечується. Позивач 13.04.2008 року оформила кредитний договір на суму 3582,66 грн., заставою за яким виступала спальня Антарія та крісла дубові (а.с.4), на виконання якого нею сплачено особисті кошти на загальну суму 5928,18 грн. (а.с.7-12), що відповідачем [PERSON] не оспорюється. 02.08.2016 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження №50295110, винесеною державним виконавцем, накладено арешт на спальний гарнітур, що складається із ліжка двохспального, комода, шафи чотирьохдверної, тумбочки під світильник, боржником за даним виконавчим провадженням є відповідач [PERSON], а стягувачем ПАТ КБ ПриватБанк (а.с.5,6). Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Частина 1 статті 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4)житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України Про приватизацію державного житлового фонду; 5)земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Оскільки позивач сплачувала кошти по кредиту за рухоме майно, на яке накладено арешт за власні кошти, що не заперечується відповідачем [PERSON], тому згідно п.3 ч.1 ст.57 СК України вказане майно належать їй на праві особистої власності. Згідно ст.ст.317, 319, 321, 391 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.60 Закону України Про виконавче провадження (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про зняття з нього арешту. На підставі викладеного, вимоги позивача є законними та обгрунтованими, в зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати.

Outcome: approved