Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Позивачі 21. 04. 2015 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.12.2008 року вони є власниками квартири [ADDRESS]. В квартирі зареєстровані 2 особи: позивач - [PERSON] та відповідач - [PERSON]. Зазначили, що відповідач по справі - [PERSON] не проживає в належній їм квартирі, з лютого 2014 року по даний час. Вказували, що місце перебування відповідача їм не відоме. Відповідач не сплачує комунальні платежі, особистих його речей в квартирі немає. В зв'язку з реєстрацією відповідача в квартирі вони змушені нести додаткові витрати, пов'язані з надлишковою оплатою комунальних послуг Просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В судове засідання позивачі не з'явилися, проте до початку розгляду справи скерували до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про день та час розгляду справи був повідомлений через оголошення в пресі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що згідно витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.12.2008 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] являються власниками по 1/3 частини квартири [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для особистого проживання, проживання членів їх сімей, інших осіб і розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно довідки № 3112 від 16.04.2015 р., виданій Соснівською службою утримання будинків Черкаської міської ради, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані дві особи: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Факт не проживання відповідача [PERSON] за вказаною адресою підтверджується актом обстеження житлового приміщення від 21.03.2015р. за підписом сусідів [PERSON] та [PERSON], в якому зазначено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з лютого 2014 року. Місце фактичного проживання відповідача позивачам не відоме. Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Судом встановлено, що договір про користування спірним будинком між сторонами не укладався. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову, оскільки в судовому засіданні знайшли підтвердження доводи позивачів, що відповідач понад 1 рік не проживає в [ADDRESS], не користується житлом, однак добровільно з реєстрації не знявся, чим створює перешкоди позивачам в розпорядженні своїм майном. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є підставою для зняття його з реєстрації. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved