Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивачі 06 грудня 2013 року звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа Ленінський РВ в м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 15 серпня 1980 року. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2010 року шлюб між ними було розірвано. Квартира [ADDRESS] належить позивачам на праві власності. Позивачі зареєстровані та проживають в зазначеній квартирі, а відповідач в квартирі не проживає з квітня 2008 року, комунальні послуги не сплачує. Позивачі просили суд усунути їм перешкоди в здійсненні ними права користування своїм майном, а саме: квартирою [ADDRESS] з боку відповідача шляхом його зняття з реєстрації за адресою: [ADDRESS]; визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом - квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Позивачі надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Представник Ленінського РВ в м. Дніпропетровську ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставою звернення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування та розпорядження квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 червня 1997 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням (наказом) від 13 червня 1997 року № 6/1437-97, записаного в реєстрову книгу за № 40п-69 (а.с. 18). [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі зі [PERSON] з 15 серпня 1980 року (а.с. 14). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2010 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 15). Згідно довідок КП «ЖЕП № 25» Дніпропетровської міської ради від 15 листопада 2013 року, актів КП «ЖЕП № 25» Дніпропетровської міської ради від 07 листопада 2012 року, 20 грудня 2012 року, 12 лютого 2013 року, 12 липня 2013 року, 14 серпня 2013 року, 18 вересня 2013 року, 15 жовтня 2013 року, 11 листопада 2013 року, 14 січня 2014 року у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], який в квартирі не проживає з квітня 2008 року (а.с. 20-29, 33). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 3 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що реєстрація [PERSON] у квартирі [ADDRESS] порушує права позивачів, як її власника, [PERSON] за зазначеною адресою не проживає з квітня 2008 року, тобто понад один рік, а, отже є достатні підстави для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved