Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, мотивуючи це тим, що починаючи з лютого 2015 року за усним договором позики передала відповідачу грошові кошти, а саме: в лютому 2015 року - 1 395 гривень, в березні 2015 року - 1 854 гривні, в червні 2015 року - 1 00 гривень, у вересні 2015 року - 152 гривні, в листопаді 2015 року - 750 гривень, у грудні 2015 року - 2 502 гривні. Загальна сума боргу складає 6 923 гривні разом з відсотками в сумі 170 гривень, так як позивач знімала кошти з кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк». Домовленість з відповідачем була такою, що у грудні 2015 року відповідач віддасть борг у повному обсязі, але до сьогоднішнього дня відповідач кошти не повернула, тому позивач просить стягнути з відповідача борг за договорами позики на загальну суму 6 923 гривні та три проценти річних від простроченої суми боргу в розмірі 724 гривні 49 копійок. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідач позов не визнала мотивуючи це тим, що гроші в борг у позивача вона не брала. Суд заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши документи справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового слідства встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] являється рідною сестрою позивача - [PERSON]. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи це тим, що вона за усним договором позики передала відповідачу грошові кошти в сумі 6 923 гривні в період з лютого 2015 рокупо грудень 2015 року. Але в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт укладення між сторонами усного договору позики. Відповідач в судовому засіданні пояснила, що вона дійсно декілька разів в 2015 році приїздила до своєї сестри - [PERSON] в гості, але гроші в борг у неї не брала. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були переданні йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. У Постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14, висловлена правова позиція про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування,з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Як пояснила позивач в судовому засіданні, розписки про передачу коштів відповідачу вони не складали. Також в ході судового розгляду були допитані свідки: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], але суд не може приймати їх свідчення, як доказ укладення усного договору позики між сторонами. Тому, що жоден зі свідків не підтвердив цей факт. Крім цього свідки [PERSON] та [PERSON] є дітьми позивача, тобто є зацікавленими особами по справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можутьгрунтуватися на припущеннях. Відповіднодо ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач не довела суду факт отримання від неї відповідачем в борг грошової суми. Вказані правовідносини регулюються ст. ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. ст. 58, 60, 61 ЦПК України та Постановою Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79 цс 14.

Outcome: dismissed