Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 03.02.1995 року ними на підставі біржового контракту про міну були придбані 81/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], який пройшов державну реєстрацію. Відповідно до законодавства, яке діяло на час укладення вказаного біржового контракту, останній мав бути посвідчений нотаріально, однак нотаріальної реєстрації проведено не було. [INFO] року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно-частину у домоволодінні за адресою: [ADDRESS]. Вчасно звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивовану тим, що зазначений вище біржовий контракт не відповідає вимогам законодавства, що діяло на той час. Вважає, що має право на половину у домоволодінні як дружина померлого та на іншу частину, як єдина спадкоємиця після смерті [PERSON], оскільки син [PERSON]-[PERSON] з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Просить суд визнати за нею право власності на 81/200 частин домоволодіння [ADDRESS], як набуте під час шлюбу, та визнати за нею право власності на 81/200 частину домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] Позивач та відповідач у судове засідання не з'явились, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку, заяв, клопотань на адресу суду не надсилали. Адвокат позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник за довіреністю відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 27.11.1959 року, відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого повторно 23.07.1968 року Міським РАЦС м.Херсона, актовий запис № 1795. Від вказаного шлюбу народжений син - [PERSON]. Відповідно до торгового біржового контракту від 03.02.1995 року, [PERSON] та [PERSON] набули у власність 81/100 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, актовий запис № 259, [PERSON] помер [INFO] року у м. Херсоні. Зазначені вище обставини в судовому засіданні сторонами не заперечувались, підтверджуються матеріалами справи, у зв'язку із чим вважаються судом встановленими та такими, що не потребують додаткового доказування. Разом цим, за вимогами про визнання права власності в порядку спадкування за законом, сторони на підтвердження своїх позицій та в порядку реалізації наданих законом процесуальних прав, клопотань про витребування матеріалів спадкової справи на вирішення суду не заявляли. Дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Обґрунтовуючи позовні вимоги ст. 22,28 КпШС України, позивач просить суд визнати за нею право власності на 81/200 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], яке виникло в неї внаслідок набуття у власність у період шлюбу з [PERSON] вказаного домоволодіння. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З матеріалів справи вбачається, що за біржовим контрактом про міну від 03.02.1995 року [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у шлюбі між собою, спільно набули у власність 81/100 домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 128 ЦК УСРС, який діяв на момент укладення договору, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В той же час, на виконання вимог ч.2 ст.227 ЦК УСРС, зазначений біржовий контракт був зареєстрований ХДБІ за № 5966. З аналізу зазначених норм та з огляду на те, що чинне на момент укладення біржового контракту від 03.02.1995 року законодавство не пов'язувало момент набуття права власності за договором з його нотаріальним посвідченням або державною реєстрацію, суд вважає, що право власності на половину домоволодіння як сторони договору, так й дружини [PERSON], у позивача виникло в момент отримання у фактичне володіння вказаного домоволодіння. Відсутність активних дій позивача щодо нотаріального посвідчення контракту не свідчить про порушення її прав власності на частину у домоволодінні. З часу укладення контракту та до моменту розгляду вказаної справи права позивача щодо володіння, користування, розпорядження спірним майном не зменшилися, не обмежуються та не є такими, що кимось нівелюються або оспорюється. У зв'язку із зазначеним суд вважає необґрунтованими вимоги позивача до [PERSON] про визнання права власності на 81/200 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS], як набуте під час шлюбу, оскільки останнім права позивача не заперечуються, власного інтересу до цієї частини майна відповідач не заявляє, а тому позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають.. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності(ст.392 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом було встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну йому частину у 81/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Єдиним спадкоємцем першої черги, який звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, є позивач. Син померлого-відповідач у справі [PERSON] з заявою про прийняття спадщини не звертався. Однак, постановою нотаріуса №11/02-31 від 18.01.2014 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] на 81/200 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS], з мотивуванням про те, що правовстановлюючий документ, поданий спадкоємцем на підтвердження права власності на спірне домоволодіння не відповідає вимогам законодавства, яке діяло на час виникнення права власності. Як роз'яснив Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у листі ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст.334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності і спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У спорах про визнання права власності на спадкове майно в якості належного відповідача не може розглядатись нотаріус або орган державної реєстрації прав. Якщо зазначені особи та органи відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. Будь-яких доказів, щодо оскарження відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадкування за законом стороною позивача у судовому засіданні не надано. Належність правовстановлюючих документів встановлюється відповідно до законодавства , яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок. Якщо право власності на жилий будинок підтверджується належним правовстановлюючим документом на час виникнення права власності на будівлі, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус на підставі таких документів повинен видати свідоцтво про право на спадщину. При дотриманні названих умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Крім того, статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об'єкт нерухомості, в тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено що за договором біржового контракту [PERSON] передала у власність [PERSON], [PERSON] 81/100 частину домоволодіння [ADDRESS]. Відповідно до наданого позивачем технічного паспорту на домоволодіння по [ADDRESS] виготовленого станом на 02.02.2010 року, тобто за життя спадкодавця [PERSON], на земельній ділянці розташованій за вказаною адресою обліковуються самовільні будівництва, а саме: житловий будинок під літ. «А» та житловий будинок під літ. «И», крім того обліковуються самовільні будівництва 1-1,1-2,1-3. Документів, які б свідчили про те, що спадкоємець за життя набув право власності на недобудовані та побудовані самовільно споруди у встановленому законом порядку суду не надано, а з урахуванням вимог спадкового законодавства спадкоємець не набуває право власності на самовільне або недобудоване майно у порядку спадкування, оскільки до спадкоємця переходять лише визначенні майнові права, які належать спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Вивчаючи зазначені обставини справи суд вважає, що відповідно до законодавства, яке діяло на час укладення біржового контракту 03.02.1995 року, вимог щодо обов'язковості нотаріального посвідчення даної категорії договорів законодавством не ставилось. Біржовий контракт був зареєстрований державою. Проте, ані нотаріальне посвідчення, ані державна реєстрація не визначають моменту виникнення права власності, оскільки останній, на час виникнення права власності, був пов'язаний саме з передачею майна стороні договору. У зв'язку із цим, суд вважає, що з урахуванням відсутності спору про право на спадщину, позивач передчасно звернувся до суду із позовом в частині визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом, не дотримавшись порядку з оскарження відмови нотаріуса у видачі свідоцтва на право власності у порядку спадкування, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що застосовується у випадках якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи зазначене, з огляду на відсутність спору між позивачем та відповідачем з приводу спадкового майна, за відсутності обставин, за яких права власності або права як спадкоємця позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, що дає підстави для звернення до суду в порядку ст.392 ЦК України, за умов, коли позивач не реалізувала у встановленому порядку дій з отримання документів, що посвідчують право власності, та не надала доказів на підтвердження наявності обставин, які унеможливлюють отримання вказаних документів, суд вважає вимоги про визнання права власності на 81/200 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка, такими, що заявлені передчасно за відсутності спору, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині позову задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed