Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», про визнання права власності на автомобіль та зняття нього арешту, обґрунтовуючи вимоги позову вказує, що 06 листопада 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 01/14-00637, відповідно до п. 1.1. якого предметом фінансового лізингу за даним договором є транспортний засіб марки Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску. Відповідно до ст. 1.2. Договору сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору, за договором становить 212 300,00 грн. Відповідно до п. 8.2.1. «б» Договору авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі. Позивач свої умови по даному договору від 06 листопада 2014 року виконав своєчасно та в повному обсязі. Однак, на підставі постанов Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 19 серпня 2016 року, 11 серпня 2016 року, 01 грудня 2016 року, постанови Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 25 квітня 2016 року та 27 вересня 2016 року та постанови Білозерського районного відділу державної виконавчої служби в Херсонській області від 13 вересня 2016 року, а також у відповідності до постанови про розшук Білозерського районного відділу державної виконавчої служби в Херсонській області від 20 вересня 2016 року автомобіль перебуває у розшуку та станом на даний час затриманий та перебуває на штрафмайданчику, що унеможливлює реалізацію свого законного права власника даного майна (автомобіля), а тому позивач просить суд визнати право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт. Ухвалою судді від 07 серпня 2018 року розгляд справи призначено здійснювати у порядку підготовчого провадження, сторонам роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи, а ухвалою судді від 08 лютого 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Відзиву, заяв або клопотань від відповідача не надходило, однак, від третіх осіб Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва, Білозерського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській областінадходили заяви про розгляд справи за їх відсутності, по вирішенню позовних вимог покладались на розсуд суду. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи за правилами загального позовного провадження та ухвалити рішення, оскільки, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, ягі мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставини справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 06 листопада 2014 року між ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» та [PERSON] було укладено Договір фінансового лізингу № 01/14-00637. Відповідно до п. 1.1. якого предметом фінансового лізингу за даним договором є транспортний засіб марки Seat Ibiza Style 1.4, 2014 року випуску. У відповідності з п. 1.2. Договору сторони погодили, що вартість предмета лізингу, на момент укладення договору, за договором становить 212 300,00 грн. Згідно з п. 8.2.1. «б» Договору авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 відсотків від вартості предмета лізингу зазначеного у даному договорі. Позивач свої умови по даному договору від 06 листопада 2014 року виконав своєчасно та в повному обсязі. Однак, на підставі постанов Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 19 серпня 2016 року, 11 серпня 2016 року, 01 грудня 2016 року, постанови Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 25 квітня 2016 року та 27 вересня 2016 року та постанови Білозерського районного відділу державної виконавчої служби в Херсонській області від 13 вересня 2016 року, а також у відповідності до постанови про розшук Білозерського районного відділу державної виконавчої служби в Херсонській області від 20 вересня 2016 року автомобіль перебуває у розшуку та станом на даний час затриманий та перебуває на штрафмайданчику, що унеможливлює реалізацію свого законного права власника даного майна (автомобіля), а тому позивач просить суд визнати право власності на вказаний автомобіль та зняти з нього арешт. Між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» 06 квітня 2017 року було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Позивач свої умови по даному договору від 06 квітня 2017 року виконав своєчасно та в повному обсязі. Виконавши всі умови договору фінансового лізингу та договору купівлі-продажу позивач звернувся до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» з вимогою про передачу та зняття з обліку, однак позивач з`ясувала, що на підставні постанов Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 19 серпня 2016 року, 11 серпня 2016 року, 01 грудня 2016 року, постанови Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 25 квітня 2016 року та 27 вересня 2016 року та постанови Білозерського районного відділу державної виконавчої служби в Херсонській області від 13 вересня 2016 року, а також у відповідності до постанови про розшук Білозерського районного відділу державної виконавчої служби в Херсонській області від 20 вересня 2016 року її автомобіль перебуває у розшуку та станом на даний час затриманий та перебуває на штрафмайданчику. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визначення права. Згідно з ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Підставою для зняття арешту з транспортного засобу є ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», якою передбачено, що особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» у разі переходу права власності на предмет лізингу від лізингодавця до іншої особи відповідні права та обов`язки лізингодавця за договором лізингу переходять до нового власника предмета лізингу. Предмет лізингу не може бути конфісковано, на нього не може бути накладено арешт у зв`язку з будь-якими діями або бездіяльністю лізингоодержувача, що передбачає ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувачу забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника. Відповідно до. ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки [PERSON] в зв`язку з накладенням арешту на автомобіль не може в повному обсязі реалізувати належне право власності на автомобіль. Відповідно до ст. 141 ЦПК України до стягнення з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на користь [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 2 763,00 грн.

Outcome: approved