Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на власне утримання до досягнення дитиною 3-річного віку. В обґрунтування позову зазначила, що з жовтня 2019 року по січень 2021 року проживала спільно з відповідачем без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. [INFO] у них народилася донька - [PERSON] . Вказала, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, а вона не може працювати, оскільки доглядає за малолітньою дитиною, у зв`язку з чим звернулася до суду із вказаним позовом. Прохає суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ј частки його заробітку ( доходів ) , починаючи з дати подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття та прохає стягнути аліменти на власне утримання в розмірі ј частини його заробітку ( доходів ), починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною 3-річного віку. Представник позивача - адвокат Коротич П.В. в судове засідання не з`явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує та прохає його задовольнити. Відповідач в судові засідання призначені на 16.09.2021 року та 10.11.2021 року не з`явився, хоча був належним чином повідомленим про місце та час слухання справи, шляхом повернення до суду поштових повідомлень із відміткою про вручення ( а.с. 36,40 ), заяв чи клопотань не надсилав,правом на подачу відзиву не скористався, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі являються батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] ( а.с. 5 ), яка знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини. Статтями 8, 11 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст.9 Конституції України 1996 р., діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. Відповідно до ст. ст. 180-181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Зі змісту зазначених норм закону вбачається, що обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при цьому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Достатність рівня забезпечення дитини оцінюється виходячи з участі в цьому обох батьків, частка яких є рівноцінною. Згідно положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, стан здоров`я та матеріальне становище дитини , стан здоров`я , матеріальний , сімейний стан відповідача, вважає, що [PERSON] в змозі надавати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітків (доходів) , а тому позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статтей 86 і 88 цього Кодексу. Частиною 2 статті 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право жінки- матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи працює вона, а також незалежно від її матеріального становища - за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить останній незалежно від цієї обставини. Враховуючи вище викладене,виходячи із зазначених норм матеріального права вбачається, що як матері дітей, так і діти мають рівні права щодо їх матеріального забезпечення батьками незалежно від факту перебування матері у шлюбі з батьком, отже , позивач має право на стягнення аліментів на своє утримання до досягнення дитиною 3-ьох років, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, враховуючи обставини передбачені ст. 182 СК України, виходячи з принципу справедливості та розумності, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку ( доходів ) щомісячно, до досягнення дитиною 3-річного віку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 816 грн. (по 908,00 грн. за кожну позовну вимогу - про стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною 3-річного віку).

Outcome: partial