Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно його сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що батько ухиляється від свого обов'язку по вихованню та утриманню сина. В судовому засіданні позивач пояснила, що [PERSON] є батьком [PERSON], подружнє життя з відповідачем не склалося і у 2011 році їх шлюб було розірвано. Починаючи з 2008 року її колишній чоловік систематично вчиняв сварки та насильство в сім'ї, [PERSON] неодноразово зверталася до поліції з заявами по даним фактам. Така ситуація негативно впливала на психічний розвиток дитини. Крім того [PERSON] не достатнім чином опікується своїм сином, не займається його вихованням, навчанням та здоров'ям дитини не цікавився, аліменти на утримання сина не надає, має значну заборгованість по їх сплаті. Просила позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно його сина [PERSON]. Представник позивача вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що він бажає бачитися з сином, але у нього не склалися стосунки з колишньою дружиною, на ґрунті ревнощів у них часто відбувалися сварки. Але не зважаючи на це відповідач допомагав у купівлі продуктів, відвідував школу, оплачував харчування сина, спілкувався з вчителькою, на початку навчального року купив дитині телефон. З 2015 року він працює у м. Бровари тому відвідувати [PERSON] часто не має змоги, але бажає це робити. Відповідно до графіку побачень йому виділено три години на спілкування з сином, однак позивач не завжди дозволяє це зробити, тому між ними і виникають сварки, відповідач має заборгованість по аліментах, але намагається її зменшити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ніжинської міської ради в судовому засіданні, пояснила, що позивач у 2016 році зверталася з метою отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], але в результаті заслуховування даного питання на комісії було прийнято рішення про те, що відповідача не доцільно позбавляти батьківських прав. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO](а.с.7). Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду від 23 травня 2011 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано та стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина(а.с.8) На а.с 14 мається витяг з ЄРДР про внесення відомостей 03 квітня 2018 року про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України по факту ухилення від сплати аліментів. Але відомостей оголошення відповідачу про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, про направлення до суду обвинувального акту чи наявність вироку, яким [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, суду не надано. Як вбачається з розрахунків по аліментах, станом на вересень 2018 року у [PERSON] мається заборгованість в розмірі 20 308,11 гривень. Сплата аліментних зобов'язань відбувалася не систематично, бували періоди тривалого не погашення заборгованості, але потім надходили суми до 4000 гривень, які частково зменшували суму заборгованості (а.с.15, 43) Висновком органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 137 від 26.05.2016 року, встановлено, що [PERSON] не доцільно позбавляти батьківських прав щодо його сина [PERSON]. У висновку зазначено, що відповідач проживає окремо від дитини, але відвідує школу, оплачує харчування, літній відпочинок сина. Відповідач був присутній на засіданні комісії, на відміну від матері [PERSON] і висловив своє бажання спілкуватися з сином, заперечивши ухилення від виховання сина(а.с.9-10). Крім того 22 жовтня 2018 року відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Ніжинської міської ради на якому було прийнято рішення про залишення висновку виконавчого комітету про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], без змін. На а.с.11-12 мається інформація з Ніжинської ЗОШ № 5 стосовно [PERSON], відповідно до якої батько дитини в початкових класах цікавився навчанням [PERSON], відвідував батьківські збори, контролював навчання, оплачував харчування, крім останнього півріччя, коли плату за обіди вносила [PERSON] Хлопчик часто пропускає заняття, буває знервованим, агресивним. На думку класного керівника справжнього виховання на прикладі батька [PERSON] не отримує. Крім того у інформації зазначено, що дитина відстає у навчанні, вдома з ним ніхто не займається. Мета матері дитини лише нагодувати та вдягнути сина. Та обставина, що відповідно до дослідженої в судовому засіданні характеристики дитини [PERSON], останній має стійкий зв'язок з матір'ю, довіряє їй та відчуває захищеність, не свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради, [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з матір'ю та братом(а.с.13). Позивач не одноразово зверталася до Ніжинського відділу поліції з скаргами на вчинення сварок та бійок [PERSON] по відношенню до неї. Так на а.с. 16-25 маються постанови про відмову у порушенні кримінальних справ та висновки дільничих інспекторів Ніжинського МВС УМВС, наданих в наслідок перевірки звернень позивача за період з квітня 2018 року по грудень 2014 року. Відповідно до яких [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння пошкоджував майно позивача, вчиняв сварки, висловлювався нецензурною лайкою в її бік та наносив легкі тілесні ушкодження. Мається повідомлення, про те, що у 2011 році в наслідок поштовху відповідача, його син впав та отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких. Жодних доказів того, що позивач оскаржувала рішення працівників МВС УМВС про відмову у порушенні кримінальної справи чи зверталася до суду в порядку приватного обвинувачення по факту нанесення їй чи сину тілесних ушкоджень та маються вироки суду, не надано. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позивачем не надано суду незаперечних доказів того, що [PERSON] не приймає участі у вихованні сина. З наданих документів, а саме інформації з школи вбачається, що і мати не надає [PERSON] достатньої уваги, негативний та не стабільний психоемоційний стан хлопчика залежить саме від стосунків між його батьками. Відповідач намагається спілкуватися з сином, утримує матеріально, хоча і не в належному рівні, сплата аліментів відбувається, хоча й не регулярно, періодично цікавиться його навчанням, така поведінка відповідача не є елементами протиправного невиконання ним, передбачених ст.150 СК України, обов'язків щодо виховання та розвитку дитини,. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Як встановлено судом і підтверджується сторонами по справі, між колишнім подружжям склалися неприязні відносини, на ґрунті ревнощів, не визначеності днів побачень з спільним сином, між ними часто виникали сварки. Але це не є доказом не приймання участі у вихованні [PERSON] свого сина. Відсутність взаємопорозуміння між батьками, що ґрунтується на суб'єктивних факторах не є ознакою того, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По даній справі не здобуто доказів, що відповідач усунувся від виховання сина, крім зазначених вище фактів приймання ним участі у житті дитини, суд приймає до уваги присутність [PERSON] на судових засіданнях, на засіданнях комісії на якій розглядалося питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, чітку позицію про бажання бачитись з [PERSON]. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Обоє батьків мають розуміти, що в даному випадку на першому місці мають бути інтереси дитини, а не їх неприязні стосунки один до одного, тому мають зосередити увагу не на власних потребах, а на потребах дитини. При цьому в даній конкретній ситуації враховується, що держава має позитивний обов'язок вжити виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою (пункт 52 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: dismissed