Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом до приватного підприємця [PERSON] про захист прав споживача, посилаючись на те, що 15 липня 2014 року вона уклала з відповідачем [PERSON] договір №1004 на виготовлення та доставку металевопластикових вікон (хоча у договорі помилково вказано, що дверей). Загальна сума зазначених послуг становить 4450 грн. За порадою відповідача про вкрай вигідні умови кредитування, позивач для проведення розрахунку за зазначеним договором, 15 липня 2014 року уклала з представником ПАТ «Альфа Банк», який прибув для цього до місця проживання позивача, кредитний договір №401634146. Після детального вивчення умов договорів позивач зясувала, що умови договорів №1004 та №401634146 є невигідними для неї, тому вона 17 липня 2014 року повідомила постачальника та банк про намір розірвати зазначені договори. Представниками постачальника було повідомлено позивача про необхідність явки до головного офісу у м. Запоріжжя 22 липня 2014 року, однак 19 липня 2014 року до позивача прибув [PERSON] та повідомив, що всі питання він владнає і їхати до офісу немає необхідності. Наприкінці серпня 2014 року позивач отримала від відповідача листа, в якому останній повідомив про неможливість розірвання договору. 15 липня 2014 року банком була перерахована вся сума 4450 грн. за договором №1004 постачальнику відповідачу [PERSON], тому позивач вважає, що виконала свої зобовязання щодо сплати вартості товару перед відповідачем. Виконавець за умовами цього ж договору повинен був протягом 45 робочих днів виконати свої зобовязання з виготовлення та доставки вікон, однак до даного часу не виконав зобовязання. На неодноразові звернення до виконавця з приводу виконання умов договору позивач позитивної відповіді не отримала, у листах, надісланих позивачу постачальником, зазначалося, що постачальник приїздив за місцем проживання позивача з метою поставки вікон, однак позивача не було вдома. Постачальник телефоном повідомив позивача, що для повторної поставки вікон, позивач має сплатити кошти у розмірі 500 грн., що й було зроблено позивачем 31 жовтня 2014 року. Проте, по до даного часу вікна не виготовлені і не доставлені позивачу. З серпня 2014 року позивач здійснює погашення кредиту та нарахованих відсотків, що загалом до закінчення строку дії кредитного договору до 16 липня 2016 року становить 7066,46 грн., позивач сплатила завдаток у розмірі 100 грн., за доставку вікон сплатила 500 грн. Загальна сума збитків, завданих позивачу порушенням зобовязань з боку відповідача становить 7666,46 грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім цього, позивач зазначає, що протиправною поведінкою відповідача їй завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 3000 грн., які вона також просить стягнути з відповідача на свою користь та покласти на відповідача судові витрати. Моральну шкоду позивач обумовлює марним витрачанням свого часу на поїздки до офісу виконавця до м. Запоріжжя, телефонні розмови, складання заяв та скарг, душевними хвилюваннями у звязку з безвихідністю її становища, повязаного з неможливістю з вини відповідача оперативно вирішити життєво важливі питання, витрачаннями коштів на замовлення послуг, що спричинило загострення хвороби цукрового діабету та подальшого її стаціонарного лікування. У судове засідання позивач не зявилася, до суду надіслала заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі та задовольнити позов повністю. Належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки суду не повідомив. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, а саме: позовну заяву, копії паспортів, пенсійних посвідчень, довідки про розмір отримуваної пенсії, виписок із медичних карток, виписного епікризу, договору №1004 від 15.07.2014 р., угоди про завдаток, повідомлення, кредитного договору №401634146, графіку платежів, заяв, повідомлень, квитанцій, висновку про результати розгляду звернення від 04.09.2014 р., рішень Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2005 року, від 22 вересня 2011 року, свідоцтва про розірвання шлюбу приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 липня 2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір №1004 про виготовлення та доставку металевопластикових вікон, в якому замовником зазначено [PERSON], виконавцем ФОП [PERSON] Пунктом 2.1 цього договору зазначено, що вартість виробів становить 4450 грн., а відповідно до пункту 3.2 договору виконавець зобовязався виготовити та доставити вироби протягом 45 робочих днів. Пунктом 3.3 договору передбачено, що замовнику повідомляється про доставку виробів за добу. В разі, коли доставка не була здійснена з вини замовника, то вартість повторної доставки буде становити 500 грн. Відповідно до відомостей угоди про завдаток від 14 липня 2014 року встановлено, що замовник позивач видав, а постачальник відповідач отримав завдаток у розмірі 100 грн. 15 липня 2014 року позивач відповідно до укладеного між нею та ПАТ «Альфа Банк» кредитного договору отримала кредит у розмірі 4450 грн., як зазначено у п.2.5 для оплати товарів згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON]. Відповідно до відомостей квитанції №3182/з7 від 31 жовтня 2014 року встановлено, що позивач сплатила 500 грн. за доставку вікон. Таким чином, встановлено, що позивач, замовивши виготовлення та доставку вікон, сплатила вартість послуг у розмірі 4450 грн., сплатила завдаток у розмірі 100 грн., за повторну доставку виробів сплатила 500 грн., продовжує виплачувати банку кредит та нараховані відсотки за користування кредитними коштами. Позивач виконала всі взята себе зобовязання за договором №№1004 від 15 липня 2014 року, за договором №401634146 від 15 липня 2014 року, а зобовязання, взяті на себе відповідачем за договором №1004 від 15 липня 2014 року, до даного часу не виконані. Тобто позивач понесла певні збитки, а замовлені послуги так і не отримала. Відповідно до п.6 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України встановлені правові наслідки порушення зобовязання, де серед інших передбачено відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Таким чином, завдана позивачу майнова шкода у розмірі 7666,46 грн. підлягає стягненню з відповідача. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з положень ст.1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, з положень ст.23 ЦК України, відповідно до яких особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач предявила вимоги про стягнення 3000 грн. моральної шкоди, посилаючись на марне витрачання свого часу на поїздки до офісу виконавця до м. Запоріжжя, телефонні розмови, складання заяв та скарг, душевні хвилювання у звязку з безвихідністю її становища, повязаного з байдужим відношенням відповідача, з неможливістю з вини відповідача оперативно вирішити життєво важливі питання, витрачання коштів на замовлення послуг, що спричинило загострення хвороби цукрового діабету та подальшого її стаціонарного лікування. Суд приймає таке обґрунтування моральної шкоди, крім того, суд бере до уваги, що позивач за захистом своїх прав повинна була звертатися до Оріхівського РВ УМВС України в Запорізькій області, прокуратури Оріхівського району Запорізької області, до суду. З урахуванням вищенаведеного, суд знаходить суму моральної шкоди обґрунтованою. Відповідно до п.3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України\~\~якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, якого звільнено від сплати судового збору, то відповідно судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 243 грн. 60 коп., а також у розмірі 243 грн. 60 коп. щодо позовних вимог, що стосуються стягнення моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: approved