Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] в межах, визначених державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 046081 від 13.10.1995 року, виданий на ім`я [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, [ADDRESS] . Право власності на такий житловий будинок набуте нею на підставі рішення суду у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Остання у свою чергу придбала згаданий житловий будинок у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2002 року. Згідно державного акту на право приватної власності на землю земельна ділянка, на якій розташований даний житловий будинок належить [PERSON] , який не має претензій на таку земельну ділянку, однак і відмовляється у добровільному позасудовому порядку її переоформити. Вона має намір розпорядитися належним їй житловим будинком, а саме продати його, однак для цього їй необхідно оформити право власності на неї на земельну ділянку, на якій він розташований. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 01.11.2019 року, матеріали справи передано судді Ціпивко І.І. для розгляду. Ухвалою судді від 13.11.2019 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 04.12.2019 року. Розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою сторін до 18.12.2019 року. 18.12.2019 року сторонами до суду подані клопотання про слухання справи без їхньої участі. Позовні вимоги позивач підтримала та просила їх задовольнити, а відповідач відповідно позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечив. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі докази, всебічно, повно та об`єктивно оцінивши кожний доказ окремо та в цілому, з`ясувавши всі фактичні обставини, які мають значення для вирішення справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 06 листопада 2012 року, за позивачкою визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу такого на товарній біржі (житловий будинок літ. «А», сіни літ. «а1», тамбур літ. «а2», гараж літ. «Е», літня кухня літ. «Ж», сарай літ. «З», сарай літ. «К», вбиральня літ. «Л», огорожа № 1,2, споруди № 3) Право власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно зареєстровано 08.12.2014 року, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 30646600 від 09.12.2014 року. Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК № 046081, виданого 13 жовтня 1995 року Новобузькою міською радою, власником земельної ділянки площею 0,08 га для обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Саме з моменту укладення договору купівлі-продажу та реєстрації нерухомого майна до особи переходить право на земельну ділянку (статті 657 ЦК України). Та, з моменту передачі земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON] і до цього часу цільове призначення земельної ділянки не змінилося. З огляду на викладене, у зв`язку з набуттям позивачем [PERSON] на встановлених законом підставах права власності на житловий будинок, до неї також перейшло і право власності на земельну ділянку для його обслуговування, що відповідно припинило право власності [PERSON] на дану земельну ділянку. Відтак, встановлені судом обставини, свідчать про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Вимоги щодо стягнення з відповідача судових витрат понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, останній не заявляв, тому суд відносить ці витрати на його рахунок.

Outcome: approved