Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила відібрати малолітнього [PERSON], [INFO], у батька [PERSON] та передати їй на виховання за місцем її постійного проживання, посилаючись на те, що вона з відповідачем з 2003 року по 2015 рік проживали разом без реєстрації шлюбу. За період спільного проживання [INFO] у них народився син [PERSON]. Розпорядженням Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 30 жовтня 2015 року визначено місце проживання [PERSON] разом з нею. 27 травня 2017 року відповідач з її дозволу забрав сина на вихідні до себе, проте наступного дня повідомив, що сина їй не поверне, який залишиться проживати разом з ним. Добровільно сина відповідач їй не повертає, тому просить відібрати його від відповідача у примусовому порядку та передати їй. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав, пояснивши також, що відповідач часто вчиняв сварки та неодноразово застосовував щодо неї фізичне насильство у присутності дитини, який вироком Ічнянського районного суду Чернігівської області від 07 червня 2017 року засуджений за ч.1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 125 КК України до покарання виді 6 місяців арешту. Просила також врахувати, що у [PERSON] відсутнє власне житло, а тому не зрозуміло, де буде проживати її дитина та з ким, враховуючи, що зі слів відповідача, останній працює у місті Чернігові. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що дитину забрав, так як вона була хворою на бронхіт, яку він вилікував. Крім того, влітку 2017 року проводив лікування дитини у м. Києві, на яке витратив більше 25\~000 тисяч гривень, при цьому коштів на лікування позивач не надала взагалі. Також причиною того, що він забрав дитину є неналежна поведінка [PERSON], яка не приділяє уваги сину, так як зловживає спиртними напоями та збирає за місцем мешкання невідомих осіб. Через це сама дитина заперечує проживати разом з нею. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представники третіх осіб виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області та служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області у судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце . Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що знає [PERSON] як гарну господиню та хорошу матір. Вона неодноразово чула та бачила як відповідач вчиняв сварки з позивачем у присутності малолітньої дитини. Також [PERSON] неодноразово застосовував фізичне насильство щодо [PERSON] Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, представника органу опіки та піклування Ічнянської районної адміністрації, показання свідка, думку дитини та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони з 2003 року по вересень 2016 року проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с. 10).\~ Розпорядженням Ічнянської районної державної адміністрації Чернігівської області від 30 жовтня 2015 року визначено місце проживання [PERSON] разом з матірю [PERSON], мешканкою [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН, 20 листопада 1959 р. (принцип 6, 8), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Дитина повинна при всіх обставинах бути серед тих, хто першим отримує захист і допомогу. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року) передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. Як встановлено в судовому засіданні, 27 травня 2017 року відповідач [PERSON] забрав сина [PERSON] до місця свого проживання в [INFO] та відмовляється повертати його матері за місцем її проживання, проти чого не заперечував під час дачі своїх пояснень. Відповідно до положень\~ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Враховуючи, що відповідач самочинно змінив місце проживання малолітньої дитини без згоди матері, при цьому залишення дитини за попереднім місцем проживання з [PERSON] не створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя, суд вважає що позов підлягає задоволенню, при цьому суд бере до уваги думку малолітньої дитини [PERSON], який у судовому засіданні пояснив, що з повагою ставиться до обох батьків, однак проживати з батьком веселіше, так як він йому приділяє більше уваги та часу. Суд критично ставиться до посилань відповідача на неналежне виховання свого сина позивачем та зловживання нею спиртних напоїв, оскільки будь-якими доказами це не підтверджено. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 640 грн (а.с. 1).

Outcome: approved