Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], відносно її дочки [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що вона ухиляється від свого обов'язку по вихованню дитини. В позові зазначила, що відповідач є матір'ю [PERSON], батьком є [PERSON], який помер. [PERSON] ще за життя чоловіка вела аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, не здійснювала належного догляду за дитиною. Так 30 вересня 2017 року автобусом відправила дочку до позивача на вихідні, але так і не забрала дівчинку додому. Позивач була змушена влаштувати її до школи за місцем свого проживання. Весь цей час відповідач зловживала алкогольними напоями, через три тижні вона приїхала до Ніжина щоб пролікуватися у наркодиспансері, але курс лікування так і не завершила, залишилась проживати у місті. Нею було знято кімнату на [ADDRESS], але бажання забрати дочку до себе вона не висловлювала, її життям не цікавилась, продовжувала вести аморальний спосіб життя, фінансової допомоги на утримання дочки не надавала, хоча після смерті чоловіка, нею отримувалася допомога на дитину по втраті годувальника. Лише в кінці 2017 року [PERSON] забрала [PERSON] до себе у орендовану кімнату та перевела її на навчання до ЗОШ № 10 м. Ніжина. Спосіб свого життя відповідач не змінила, крім того почала брати дочку з собою у сумнівні компанії. 23 березня 2018 року до Ніжинської міської служби у справах дітей надійшло повідомлення про не виконання [PERSON] свого материнського обов'язку по відношенню до дочки та про зловживання нею спритними напоями. Під час опитування власниці квартири яку винаймала [PERSON], було встановлено, що остання разом з дочкою вже кілька днів не з'являлася за місцем свого проживання. Під час телефонної розмови фахівця з соціальної роботи відповідача було повідомлено про необхідність негайно з'явитися до Ніжинського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, але дану вимогу [PERSON] проігнорувала. Натомість з 29 березня 2018 року по 02 квітня 2018 року відповідач залишила дочку на вчительку і весь цей час не цікавилася її життям та не забирала її додому. З 02 квітня 2018 року [PERSON] була передана позивачу, як рідній тітці, було обстежено будинок в якому мешкає її родина. Органом опіки та піклування було видано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON]. Позивач в судове засідання подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ніжинської міської ради в судове засідання надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав та не заперечив їх задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлена належним чином, тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу в її відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON](а.с.10). Відповідно до свідоцтва про смерть на а.с. 11 [PERSON] помер [INFO]. Довідкою Великокошелівської сільської ради від 04 квітня 2018 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в [ADDRESS]. На запит начальника служби у справах дітей Ніжинської міської ради сільським головою Великокошелівської сільської ради 24 квітня 2018 року було надано інформацію, що будинок у якому зареєстровані [PERSON] та [PERSON] збудований у 1939 році, потребує капітального ремонту та систематичного догляду. [PERSON] не утримає будинок та не створює необхідних умов для дочки, оскільки зловживає алкогольними напоями(а.с.13). Неналежне виконання своїх батьківських обов'язків [PERSON] по відношенню до її дочки [PERSON] підтверджується інформацією з ЗОШ №№ 14 та 10, відповідно до яких, [PERSON] вихованням та навчання [PERSON] не цікавилася, батьківські збори не відвідувала, крім того у березні 2018 року на кілька днів залишила дочку на класного керівника і не забрала її, 2 квітня 2018 року дитину було передано тітці [PERSON], що підтверджується і актом передачі(а.с.17-19, 24). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28 березня 2018 року, акту оцінки потреб дитини від 26 березня 2018 року, інформації НМЦСССДМ від 29 березня 2018 року, орендована [PERSON] кімната в квартирі [ADDRESS], в якій проживала відповідач з дочкою, не відповідає санітарним нормам, дитина не має постійного місця для сну та відпочинку, потреби [PERSON] не задоволені належним чином(а.с.20-23). Висновком від 26.04.2018 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 130, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дочки [PERSON]. У висновку зазначено, що відповідач проживає окремо від дитини, участі у вихованні він не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її вихованням, навчанням(а.с.33-34). З врахуванням того, що через малолітній вік [PERSON] не може сформулювати власні погляди, вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, та не може бути вислухана судом під час розгляду справи, що її стосується, питання про позбавлення батьківських прав вирішується судом без врахування думки дитини, на підставі ретельного з'ясування усіх обставин справи та наданих суду письмових доказів. В матеріалах справи маються результати психологічної діагностики [PERSON], відповідно до висновків яких, дівчинка відчуває негативні емоції до своєї біологічної матері, що впливає на її емоційний розвиток, натомість прихильність висловлює до тітки [PERSON], яка, як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, довідки про проживання, актів обстеження матеріально-побутових умов, проживає у приватному житловому будинку та має задовільні умови для проживання своїх дітей та племінниці [PERSON], має постійне джерело доходу(а.с.26-32). Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його участі у вихованні [PERSON] Відповідач тривалий час не спілкується з дочкою, не утримує матеріально, що є елементами протиправного невиконання нею, передбачених ст.150 СК України, обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] буде суперечити її інтересам. На думку суду поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання нею обов'язку по вихованню дитини. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов'язок. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок на користь [PERSON].

Outcome: approved