Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]., за межі державного кордону України, у Польщу, Чехію, Словаччину, Угорщину та інші країни-учасниці Шенгенської зони, у супроводі матері [PERSON], без згоди на такий виїзд батька - [PERSON], на період шкільних канікул, а саме з 01.12.2014р. по 01.02.2015р. та з 31.05.2015р. по 31.08.2015р., а також надати дозвіл [PERSON], на виготовлення проїзних документів на право виїзду за кордон неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] без згоди батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.10.1997р. між нею та відповідачем укладено шлюб, який рішенням Стрийського міськрайонного суду від 24.01.2012р. розірвано. Від спільного проживання у них народилося двоє дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач з дітьми хоча і зареєстрована у [ADDRESS], але фактично проживає по [ADDRESS]. Єдиним джерелом доходів є її робота у Республіці Польща, завдяки якій у неї є можливість створення сприятливих умов для повноцінного життя та належного виховання дітей. На даний час вона має можливість вивезти дітей за кордон на відпочинок та оздоровлення, але для цього їй необхідно мати проїзні дитячі документи, на що потрібна нотаріально засвідчена письмова згода батька. Отримати у відповідача згоди на такі поїздки вона не може, оскільки у них склалися досить напружені стосунки, відповідач не спілкується з ними, що унеможливлює отримання згоди на виготовлення проїзних документів та згоду на виїзд дітей кордон. Для врегулювання даного питання в позасудовому порядку, 17.06.2014р. нею, на адресу відповідача було направлено запрошення в нотаріальну контору приватного нотаріуса [PERSON], для надання нотаріальної згоди батька, на виїзд дітей за кордон у супроводі матері, проте відповідач у визначений день не з»явився. Тому звернулася з вказаним позовом до суду та просить такий задоволити. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, додатково пояснила, що бажає вивезти дітей за кордон для їх загального розвитку, відпочинку та оздоровлення, оскільки має таку можливість, так як офіційно працевлаштована у Республіці Польща. Крім Польщі, вона бажає показати дітям і інші країни-учасниці Шенгенської зони. Однак відповідач добровільної згоди на такі поїздки дітей не надає, що позбавляє дітей можливості, відпочити та побачити багато нового. Просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, додатково пояснив, що згідний надати дозвіл на виїзд за кордон дітей у супроводі матері тільки на зимовий період, а саме з 20.12.2014р. по 20.01.2014р.. Однак, бажає, щоб діти особисто попросили його, та пояснили куди та чого вони хочуть їхати. На літній період дозвіл не надає, оскільки також має намір поїхати з дітьми на відпочинок. А також, оскільки донька не бажає з ним спілкуватись, тому не хоче надати їй дозвіл на виїзд за кордон. Не впевнений, що дружина, зможе забезпечити їм належні умови для проживання. В подальшому, в судових дебатах позов заперечив повністю. Представник служби у справах дітей виконавчого комітету Стрийської міської ради у судовому засіданні позов визнала, однак, в частині позову, щодо визначення терміну виїзду дітей за кордон, покладається на думку суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з таких міркувань. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.01.2012р.. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей, донька [PERSON], [INFO] та син, [PERSON], [INFO] р. н.. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім»ї. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцять років, має право на виїзд за межі України але за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення громадянами України на виїзд з України і в»їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і порядок розв»язання спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ. Відповідно до ст.3 вказаного Закону перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється при пред»явленні одного з документів, вказаних в ст. 2 Закону. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затв. постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Відповідно до п.п. 3 п.2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України, громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред»явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004р. № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають у шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], тобто на час розгляду справи, їй виповнилось 15 років та 11 місяців. Позивач просить надати дозвіл на виїзд [PERSON] за кордон, без згоди батька [PERSON], на період шкільних канікул, а саме з 01.12.2014р. по 01.02.2015р. та з 31.05.2015р. На той час [PERSON], вже виповниться 16 років, а тому дозволу батька на, виїзд особи, якій виповнилось 16 років, не потрібно. Через це, в цій частині позову слід відмовити. Також, як видно з матеріалів справи, відповідачу надавалася можливість в добровільному порядку, нотаріально посвідчити згоду батька на виготовлення проїзного документа для виїзду неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за межі України та надання дозволу матері на тимчасові поїздки з дітьми за кордон. Даний факт підтверджується листом від 26.05.2014р.. Однак відповідач на такі умови не погодився та не дав дозволу на виїзд дітей за кордон. Також з матеріалів справи встановлено наступне, зокрема, згідно довідки № 330 від 10.07.2014р. Орявської сільської ради Сколівського району, [PERSON], проживає разом з своїми дітьми [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] Згідно довідки про реєстрацію місця проживання або перебування фізичної особи, [PERSON] з 20.03.1998р. зареєстрована в [ADDRESS] Діти [PERSON] та [PERSON] у відомостях про реєстрацію також числяться зареєстрованими за вищевказаною адресою. З довідки № 133 від 10.10.2014р. видно, що [PERSON], 1998 р.н., в 2014-2015 навчальному році навчається в 10 класі НАК «СЗШ - ліцей» с. Козьови, Сколівського району Львівської області. З довідки № 35 від 13.10.2014р. Погарського навчально-виховного комплексу загальноосвітньої школи вбачається, що [PERSON] навчається у 2 класі даної установи. Згідно дозволу на працевлаштування іноземцям на території Республіки Польща тип А №22674/13 від 04.11.2013р., [PERSON] видано дозвіл на працевлаштування на території Республіки Польща, тип роботи - домашня працівниця, підстава - договір про працю, з оплатою праці не менше 1800,00 польських злотих щомісячно. Відповідно до листа від 26.05.2014р., на адресу відповідача [PERSON], направлялось прохання з»явитися до нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON] 01.07.2014р о. 10.00 год. для надання нотаріального посвідченої згоди батька на виготовлення проїзного документа для неповнолітніх дітей. Згідно з вищезазначеними документами представленими позивачем, чітко вбачається, що така просить задоволити позов виключно в інтересах дітей, мотивуючи тим, що вона досить давно офіційно проживає та працює у Республіці Польща (є дозвіл на працевлаштування), та маючи стабільну матеріальну основу, має змогу відвезти дітей за кордон, показати їм країни-учасниці Шенгенської Угоди, оздоровити, дати дітям можливість відпочити, що позитивно, різнобічно вплине на загальний розвиток та виховання дітей, що в свою чергу не може надати та зробити для своїх дітей відповідач по справі. Крім того, з матеріалів справи не вбачається, та відповідно відповідачем не доведено, що в позивача є наміри, щоб діти залишили своє місце проживання у с. Погар, Сколівського району та виїхали за кордон на постійне проживання. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27.02.91 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов»язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Таким чином Законодавством визначено права та обов»язки батьків щодо виховання дитини при цьому пріоритетним та принциповим визначеням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Зважаючи на те, що як вказала сама позивач, зимові канікули в школах на 2014р., заплановані з 20.12.2014р. по 20.01.2015р., вона не має наміру відривати дітей від навчального процесу, а тому, позовна вимога про надання дозволу на виїзд дітей за межі України з 01.12.2014р. по 01.02.2015р. не зможе повністю бути виконана в майбутньому. Щодо виїзду за кордон дітей на період всіх літніх канікул, то батько також, має право провести час з дітьми в цей час. Через це дані вимоги слід задоволити частково. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітніх дітей позивачкою здійснюється в інтересах дітей та з метою оздоровлення, відпочинку, загального розвитку, згода батька на тимчасовий виїзд дітей за кордон відсутня, а тому суд вважає, що позов слід задоволити, надавши дозвіл позивачці на виготовлення проїзних документів для дітей, та дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за межі України, без згоди батька.

Outcome: dismissed