Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про виключення запису про [PERSON] як батька дитини з актового запису про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В заяві зазначила, що є спадкоємицею [PERSON], смерть якого сталася [INFO] року, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 31.07.2013 року. Померлий доводився їй рідним братом, він з 1999 року виїхав в Італію на заробітки, де і сталася його смерть і звідки він ніколи не приїжджав до України. Відповідач доводилася [PERSON] дружиною, шлюб з якою, зареєстрований у 1990 році, так і не був розірваним до смерті спадкодавця. Між тим фактично шлюбні стосунки між [PERSON] та [PERSON] були припинені у 1993 році у зв'язку з тим, що відповідач залишила чоловіка. Діти, яких народжувала відповідач після припинення шлюбних стосунків, а саме; [PERSON], [PERSON], [PERSON], не походять від [PERSON], хоча він і зареєстрований як їхній батько в свідоцтвах про народження. Так як в силу закону спадкоємці чоловіка, який записаний батьком дитини і з поважної причини за життя не знав про те, що записаний батьком дитини, можуть оспорити його батьківство, просить про задоволення позову та виключення запису про [PERSON] як батька дитини з актового запису про народження [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Представник позивачки в судовому засіданні 11 березня 2014 року просив про ухвалення рішення на користь його довірительки. Відповідач позов не визнала. Представник відповідачки в судовому засіданні пояснила, що хоча її довірителька і не заперечує проти того, що названі особи не є дітьми [PERSON], проте за життя той достеменно знав про ці обставини. Але навіть якщо припустити, що він не був обізнаний про своє батьківство, в усякому випадку, в силу ст. 137 СК України, на яку посилається позивач, право оспорювання батьківства чоловіка, смерть якого сталася, належить його дружині, батькам та дітям. До жодного з цих суб'єктів права на подання позову не відноситься позивачка, що означає відсутність у неї матеріального права на звернення за судовим захистом. В судовому засіданні 2 червня 2014 року, крім наведених підстав для залишення позову без задоволення, представник посилається на те, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22.04.2014 року на час вирішення цього спору свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на ім'я позивачки визнано недійсним, а реєстрацію за нею права на частку в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, що належала [PERSON], скасовано, а це означає, що позивач не лише не відноситься до кола осіб, які мають право на подання цього позову, а взагалі не є спадкоємцем померлого. Зазначені обставини, на думку представника, виключають задоволення позову. Представник третьої особи, належним чином повідомленої про час та місце вирішення справи, до суду не з'явився, не надавши повідомлення про згоду на участь у справі, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність представника третьої особи. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач є рідною сестрою [PERSON], смерть якого сталася [INFO] року. 31 липня 2013 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на 49/400 частин домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 30). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 22 квітня 2014 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 31.07.2013 року, видане [PERSON] на спадщину після смерті [PERSON] Право власності на 49/400 частин домоволодіння [ADDRESS] скасовано. В силу ст. 121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, посвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 і 125 СК, а згідно із ст. 122 СК України дитина, зачата та (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дитина, яка народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя, крім випадків, що передбачені статтею 124 СК. В силу ст. 137 СК України якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя нотаріусу заяви про невизнання свого батьківства. Якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред'явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позов можуть підтримати в суді його спадкоємці. Якщо з поважних причин особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померло, оспорити його батьківство можуть його спадкоємці: дружина, батьки і діти. Із змісту наведеної норми випливає, що право на подання позову про оспорювання батьківства мають спадкоємці особи, записаної батьком, лише у випадках подання ним за життя заяви нотаріусу про невизнання свого батьківства, що в даному випадку не було зроблено [PERSON] Виходячи з тієї ж самої статті сімейного законодавства (ч. 3 ст. 137 СК України), оспорити батьківство особи, яка з поважних причин не знала про те, що записана батьком дитини, після її смерті можуть лише дружина, батьки і діти. Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Наведені положення цивільного і цивільного процесуального законодавства вказують, що об'єктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для зверненням особи за судовим захистом. Суд виходить з того, що порушенням суб'єктивного права є такий негативний вплив на нього, при якому воно звужується за своїм змістом або перестає існувати, що позбавляє його носія можливості реалізувати його повністю або частково. Виходячи з аналізу згаданих положень процесуального і матеріального права з урахуванням встановлених судом обставин справи, позивачка не наділена правом звернення до суду з такими вимогами, оскільки вона не тільки не відноситься до кола осіб, перелічених в частині третій статті 137 СК України, а і взагалі не є спадкоємцем померлого [PERSON] Зазначені обставини виключають ухвалення рішення на користь позивача.

Outcome: dismissed