Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області та просить звільнити з-під арешту квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві власності, накладений постановою б/н СВ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 18.02.2002 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2001 року, зареєстрованого у КП «ОМБТІ та РОН» від 16.10.2001 року. Постановою слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, [PERSON] від 18.02.2002 року в межах розгляду кримінальної справи № [NUMBER], порушеної по факту шахрайства у відношенні гр. [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ст. ч.4 ст.190 КК України. 13 червня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким у задоволенні позову прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовлено. У задоволенні позову заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення - відмовлено. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення - відмовлено. 25 вересня 2013 року Апеляційний суд Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2013 року залишив без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року залишив без змін. Позивач вважає, що оскілки вона не є підозрюваною, обвинуваченою, потерпілою по даній справі, квартира не є обєктом злочинних посягань по кримінальній справі, то вважає, що арешт накладений на належне їй майно є незаконним, перешкоджає їй у здійсненні правомочностей власниці, тому просить суд ухвалити рішення про звільнення її майна з під - арешту. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Представник Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, у звязку з тим, що 16.09.2002 року досудове слідство по кримінальній справі № [NUMBER] зупинено та згідно з законодавством слідчий має право накласти арешт на будь-яке та будь-чиє майно, якщо для цього існують підстави. В останні судові засідання представник відповідача, сповіщений належним чином, не з*явився. Представник позивача у судовому засіданні проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення, відповідно до вимог ст.. 224 ЦПК України) Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини і підстави звернення до суду, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, [PERSON], реєстровий №1304, зареєстрованого у КП «ОМБТІ та РОН» від 16.10.2001 року, кн. 421 пр. стор. 160, реєстр. №17. Постановою слідчого СВ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області, [PERSON] від 18.02.2002 року в межах розгляду кримінальної справи № [NUMBER], порушеної по факту шахрайства у відношенні гр. [PERSON], за ознаками злочину, передбаченого ст. ч.4 ст.190 КК України. 13 червня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким у задоволенні позову прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним - відмовлено. У задоволенні позову заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення - відмовлено. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договорів купівлі-продажу квартири [ADDRESS] недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, виселення та вселення - відмовлено. 25 вересня 2013 року Апеляційний суд Одеської області рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2013 року залишив без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 лютого 2014 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 13 червня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 25 вересня 2013 року залишив без змін. Згідно відповіді СВ Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області 31/11 вх 1609д від 04.08.2014року, станом на 22.10.2014 року, кримінальна справа № [NUMBER] не перебуває. Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, сформованого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області від 18.02.2015 року, з вказаними параметрами запиту в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна знайдено: об*єкт обтяження - квартира [ADDRESS]; підстава обтяження: постанова б/н від 18.02.2002 року реєстраційний номер обтяження 8174095. Відповідно до кримінально-процесуального законодавства (в редакції 1960 року), діючого на час накладення арешту на спірну частину квартири, арешт на нерухоме майно міг бути накладений тільки на підставі статей 78 КПК України та ст.126 КПК України. Згідно ст.78 КПК України, на нерухоме мав би бути накладений арешт, якщо б квартира [ADDRESS] мала правовий статус речового доказу по порушеній кримінальній справі , а згідно зі ст. 126 КПК України якщо б була арештована з метою забезпечення виконання цивільного позову у кримінальній справі або можливої конфіскації майна за вироком суду. Відповідно до статті 29 КПК України при наявності достатніх даних про те, що злочином завдана матеріальна шкода, або понесені витрати закладом охорони здоров'я нестаціонарне лікування потерпілого від злочину, орган дізнання, слідчий, прокурор і суд зобов'язані вжити заходів до забезпечення цивільного позову. При провадженні в кримінальній справі про злочин, за який може бути застосована додаткова міра покарання у вигляді конфіскації майна, орган дізнання, слідчий, прокурор зобов'язані вжити заходів до забезпечення можливої конфіскації майна обвинуваченого. В контексті даної статті вказані заходи полягають: - у здійсненні активних розшукових слідчих дій по виявленню майна підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які за законом несуть відповідальність за його дії; - у накладенні арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого або підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилося; у вилученні майна, на яке накладено арешт; у складанні опису майна, на яке накладено арешт; - при необхідності - у передачі майна на зберігання представникам підприємств, установ, організацій або членам родини обвинуваченого або іншими особам. В контексті статті 29 КПК України заяви осіб про виключення майна з акту описи розглядаються в порядку цивільного судочинства і заявник має подати докази про його право власності на відповідне майно. Згідно діючого на час накладення арешту законодавства, арешт міг бути накладений тільки на майно підозрюваного або обвинуваченого чи на майно осіб, які за законом несуть майнову відповідальність за винну особу. Аналіз досліджених в ході судового розгляду справи документів, дозволяє суду зробити висновок, що [PERSON] по кримінальній справі № [NUMBER], в межах розслідування якої накладався арешт, до участі в кримінальному провадженні в якості підозрюваної, потерпілої або свідка не залучалася. Досліджені право встановлювальні документи на квартиру [ADDRESS] підтверджують право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно, яке в ході розгляду справ в порядку цивільного судочинства, ніким не скасовано. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, за ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] належить позивачу, суд вважає можливим захистити її право власності, задовольнити позовні вимоги, виключивши з-під арешту спірне майно.

Outcome: approved