Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що вона 08.09.2001 р. зареєструвала шлюб з [PERSON], який 20.06.2011 р. був розірваний (а.с.6,8). Відповідач 29.04.2011 р. змінив прізвище на «[PERSON]» (а.с.10). Під час спільного проживання в шлюбі вони придбали за договором купівлі-продажу від 28.09.2004 р. нежитлову будівлю загальною площею 1640,6 кв.м в [ADDRESS], за 30 142 грн. Договір купівлі цієї нежитлової будівлі укладений на ім'я відповідача, на той час [PERSON] Після розірвання шлюбу вони сумісно не проживають, відповідач матеріальної допомоги їй не надає, поділити це нерухоме майно в добровільному порядку не бажає, тому просить суд визнати за нею право власності на ? частину нежитлового приміщення по [ADDRESS], придбаного під час сумісного проживання, вартість якого складає 15 071 грн. В судовому засідання свої вимоги підтримала. Відповідач позов визнав та просить справу слухати у його відсутність. Ухвалою Путивльського райсуду від 20.01.2014 р. відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як встановлено судом, відповідно до договору купівлі-продажу від 28.09.2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Путивльського районного нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі № 2538 та в державному реєстрі правочинів реєстраційний номер 139228 та який зареєстрований в реєстрі права власності на нерухоме майно за № 5730733 від 11.10.2004 р.,- [PERSON] придбав нежитлову будівлю (їдальню) загальною площею 1640,6 кв.м, корисною - 1640,6 кв.м., в [ADDRESS] на земельній ділянці, яка знаходиться в комунальній власності Путивльської міської ради за 30 142 грн. (а.с.11-13). Згідно ст. 320 ЦК України - власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. В подальшому [PERSON] ставши власником нежитлового приміщення та займаючись підприємницькою діяльністю, 17 вересня 2007 року уклав кредитний договір з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 012/15-12/2953, відповідно до якого останньому було надано кредит в сумі 412 000 грн. В забезпечення виконання погашення кредиту [PERSON] в іпотеку банку передав згідно договору іпотеки № 3465 від 02.10.2007 р., нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю по [ADDRESS], яку було ним придбано по договору купівлі-продажу від 28.09.2004 р. і яка належить йому на праві власності, заставна вартість предмету іпотеки визначена в договорі становить 588 630 грн. (а.с.5-9, 10-12, цивільна справа № 2/584/366/13). Оскільки [PERSON] як позичальник, свої зобов'язання по кредитному договору від 17.09.2007 р. не виконав, порушував строки повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, то за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішенням Путивльського райсуду від 10.12.2012 р. звернуто стягнення на предмет іпотеку - нежитлову будівлю по [ADDRESS], власником якої є [PERSON], в рахунок його заборгованості перед банком в загальному розмірі 280 497 грн. 20 коп., шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 588 630 грн. Рішення суду набрало законної сили 09 січня 2013 р. (а.с.20 цивільна справа № 2/584/366/13). На підставі виконавчого листа № 1/1814/305/2012 від 10.01.2012 р. виданого Путивльським райсудом про звернення стягнення на предмет іпотеку, та за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з 01.07.2013 р. у відділі державної виконавчої служби Путивльського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження по погашення боргу в загальному розмірі 280 497 грн. 20 коп., шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 588 630 грн. 16.08.2013 р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Путивльського районного управління юстиції було описано та накладено арешт на нежитлове приміщення по [ADDRESS], тобто яке відповідач передав в іпотеку банку. Описане майно передано на відповідальне зберігання [PERSON] - бувшій дружині відповідача (позивач по справі). 29.11.2013 р. СП «Юстиція», між яким та відділом ДВС Путивльського районного управління юстиції був укладений договір № 04/257-13-1 від 24.09.2013 р. про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів з реалізації арештованого майна - проведено прилюдні торги (аукціон) з продажу нежитлової двоповерхової будівлі по [ADDRESS], та складено протокол від 29.11.2013 р. про проведення прилюдних торгів, що проводилися в м. Путивль по вул. Леніна, 50 з реалізації арештованого нерухомого майна і вказану нежитлову будівлю було продано за 730 000 грн. (а.с.36-55). Виручені кошти від нерухомого майна, а саме нежитлової будівлі, власником якої був [PERSON], були направлені на виконання виконавчих документів, щодо стягнення з [PERSON] заборгованості як перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та і іншими стягувачами. (а.с.36-37). Згідно ч.1 п.8 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власниками. Таким чином, [PERSON], який був власником нежитлової будівлі по [ADDRESS], і після звернення стягнення на його майно за його зобов'язаннями, а саме після проведення прилюдних торгів та продажі вказаної нежитлової будівлі, його право власності на вказану будівлю припинилося. Всі кошти від реалізації вказаного майна перераховані стягувачам. Враховуючи вищевикладеного, вимоги позивача про поділ майна як бувшого подружжя не можуть бути задоволені, оскільки власником майна, на яке вказує позивач та просить визнати за нею право власності на його ? частину , є вже інша особа. Питання щодо незаконності опису та арешту майна, та проведення прилюдних торгів по його реалізації арештованого майна в позовній заяві не ставиться. На підставі викладеного

Outcome: dismissed