Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила суд визнати за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] у порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5,6900 га кадастровий номер №1221484000:01:021:0031 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що згідно з Свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 662643 від 26.01.2016 року виданого виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 03 - 25.01.2016 року померла бабуся позивача - [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, а саме: земельна ділянка загальною площею 5,6900 га, кадастровий номер №1221484000:01:021:0031, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любимівської сільської ради, Дніпровського району, Дніпропетровської області. 17.09.2003 року [PERSON] в с. Любимівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області було складено заповіт, зареєстрований в реєстрі за №119, згідно з яким все майно, де б воно не було та з чого не складалось, і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідано позивачу - [PERSON] та її брату - [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У встановлений законом строк мій брат, [PERSON], звернувся до Дніпровської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області і відмовився від прийняття своєї частини спадщини на мою користь. В силу вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. У призначений законом строк позивач прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до Дніпровської районної державної нотаріальної контори. З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №2340301 вбачається номер Спадкової справи № 37938182. Відповідно до частини 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому порядку 15.03.2017 року, позивач звернулася із відповідною заявою до державного нотаріуса Дніпровської районної нотаріальної контори [PERSON] Проте, 15.03.2017 року позивач отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] Зазначена постанова нотаріуса обґрунтована тим, що Державний акт серії АП № 29336 не був зареєстрований відповідним органом державної реєстрації земельних ділянок. Вважає, що така відмова державного нотаріуса Дніпропетровської районної нотаріальної контори [PERSON] у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину порушує моє право на спадщину та унеможливлює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як вбачається із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності бабусі позивача - [PERSON] на земельну ділянку площею 5,6900 га для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області підтверджується наступними документами: державним актом на право власності на земельну ділянку серії АП № 029336; розпорядженням голови Дніпропетровської райдержадміністрації від 06.02.2003 року № 77-р; актом про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 17.02.2003 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-1202314002015. Таким чином, право власності на земельну ділянку площею 5,6900 га для ведення товарного-сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області після померлої [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами і за змістом ст. 1218 ЦК України може бути об'єктом спадкування. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Проте, перешкодою для видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину є відсутність належним чином оформлених документів про право власності спадкодавця на земельну ділянку. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 30.05.2008 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в «особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку встановлено у повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved