Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08.11.2013 року, близько 08.40 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», р.н. [NUMBER] та рухаючись ділянкою дороги по пр. Л.Українки у м. Калуші в напрямку вул.Винниченка, вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] Внаслідок ДТП батько позивачки [PERSON] з тілесними ушкодженнями був доставлений у Калуську ЦРЛ, де [INFO]. помер. 18.11.2013 р. вказаний факт внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12013090170001671. При розслідуванні кримінального правопорушення об'єктивних доказів вини водія [PERSON] в порушенні ПДР та вчинення наїзду на батька позивачки - не встановлено, а кримінальне провадження №12013090170001671 - закрито у зв'язку із відсутністю в діях [PERSON] кримінального правопорушення. Проте відповідач повинен був проявити максимум уваги та запобігти наїду на батька позивачки. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності в даному випадку жодним чином не звільняє [PERSON] від цивільно-правової відповідальності. Після смерті [PERSON] було проведено поховання. Зокрема, на організацію та проведення поховання позивач витратила 2866,75 грн. Також позивачем було витрачено кошти в сумі 2388,18 грн. на поминальний обід. Тому позивач просить стягнути з відповідача 5254,93 грн. матеріальної шкоди. Крім майнової шкоди, своїми неправомірними діями відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, оскільки загинув її батько, що негативно вплинуло на її психологічний та моральний стан. Поведінка відповідача, яка полягає у категоричній відмові щодо порозуміння з близькими родичами загиблого та відшкодування завданої шкоди, є дуже цинічною. Враховуючи глибину фізичних та моральних страждань, позивач моральну шкоду оцінює в розмірі 500 000,00 грн. та просить стягнути її з відповідача в повному обсязі. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення в громадсько-політичній газеті Івано-Франківської області «Галичина» (а.с.41), однак причини неявки в судове засідання суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.11.2013 року, близько 08.40 год. водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Фольксваген Транспортер», р.н. [NUMBER] та рухаючись ділянкою дороги по пр. Л.Українки у м. Калуші в напрямку вул. Винниченка, вчинив наїзд на велосипедиста [PERSON] Внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] з тілесними ушкодженнями був доставлений у Калуську ЦРЛ, де [INFO]. помер (а.с. 12-15). 18.11.2013 р. вказаний факт внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12013090170001671 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 08.10.2016 року (а.с. 12-15) кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12013090170001671 від 18.11.2013р. закрито у зв'язку із відсутністю в діянні [PERSON] складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням)…» Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України вбачається, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, при цьому, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає і за випадкове її завдання (без вини). За таких обставин, враховуючи, що саме відповідач перебував за кермом автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», р.н. [NUMBER], вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є підставними. Відповідно до вимог ст. 1201 Цивільного кодексу України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується. Відповідно до вимог ст.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. №6 (з наступними змінами та доповненннями) у випадку смерті потерпілого, громадянин, відповідальний за заподіяну шкоду, зобов'язаний відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка фактично понесла ці витрати. Зокрема, до таких витрат належать витрати і на поминальний обід, оскільки це є складовою частиною ритуального дійства поховання. Матеріалами справи встановлено, що позивач витратила на організацію і проведення поховання батька [PERSON] 2866,75 грн. (а.с.18) та на поминальний обід 2388,18 грн. (а.с.17). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути 5254,93 (2866,75+2388,18) грн. матеріальної шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України потерпілі мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, спричинених протиправною поведінкою відносно самої особи, членів її сім`ї або близьких родичів, тощо. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» видно, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд враховує, що моральні страждання позивача зумовлені глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька. У зв'язку із втратою рідної людини у позивача виникла необхідність змінити звичайний спосіб життя. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер, глибину страждань, тяжкість та істотність вимушених змін у житті позивача, а також відсутність вини водія автомобіля. Тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково та стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 грн. моральної шкоди. Отже, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує положення ст. 88 ЦПК України, де зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, враховуючи розмір заявлених позовних вимог (505 254,93грн.) та часткове задоволення позову на 15 254,93 грн., з відповідача на користь позивача слід стягнути 240,00 грн. витрат на правову допомогу, що є пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (15254,93х100/505254,93=3% позову задоволено; 8000,00х3/100=240 гривень (3% від витрат на правову допомогу). Крім того, оскільки позивач при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 23,1166, 1167, 1187, 1201 ЦК України,

Outcome: approved