Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивачі 17.03.2014 року звернулись до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради Одеської області про встановлення факту належності житлового будинку, розташованого [ADDRESS] позивачці [PERSON] та померлому [PERSON] та визнання права власності за позивачами на вказаний житловий будинок. З позовної заяви вбачається, що [INFO] року помер [PERSON], який на день смерті проживав в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з ? частини житлового будинку [ADDRESS]. Позивачі, [PERSON] та [PERSON], відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцями за законом, після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Спадщину позивачі прийняли в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто фактично, оскільки на час відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем. Інших спадкоємців, що претендують на спадщину, немає. На побудований позивачкою [PERSON] та померлим [PERSON] у 1977 році житловий будинок [ADDRESS] правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності не було виготовлено. Акта про закінчення будівництва та ведення в експлуатацію будинку не було зроблено. Відповідно до довідки №11 від 12 березня 2014 року, виданої комунальним підприємством Кілійське районне бюро технічної інвентаризації» право власності на зазначений житловий будинок досі не зареєстровано. Під час звернення до Кілійської районної державної нотаріальної контори позивачу було надано роз'яснення №291/01-16 від 17.03.2014 року щодо того, що з доданих документів до Кілійської районної нотаріальної контори право власності на вказаний житловий будинок не зареєстровано, що не можливо видати свідоцтва про право власності на спадщину, тому радили звернуться до суду. Позивачі повідомлені належним чином про дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, однак від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримку позовних вимог. Представник відповідача, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, направив заяву, відповідно до якої позов визнає, вважає його обґрунтованим та просить розглянути справу за відсутності представника відповідача. На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 169, 197 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] року помер [PERSON], актовий запис про смерть №23, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції в Одеській області 20 січня 2004 року. [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], вказаний факт, підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Кілійським міським ЗАГС Одеської області від 07 січня 1965 року, актовий запис №2. [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис №241 від 19 серпня 1969 року є сином померлого [PERSON]. Місце відкриття спадщини підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання /перебування особи, виданої Кілійським РС головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 14.03.2014 року, відповідно до якої [PERSON] знято з реєстрації з [INFO] року з адреси [ADDRESS] у зв`язку зі смертю. Відповідно до будинкової книги [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] з 1965 та 1990 років відповідно, та немає відміток про зняття їх з реєстрації, що підтверджує фактичне прийняття ними спадщини після смерті [PERSON]. Згідно відповіді Кілійської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 18.04.2014 року №342/01-16 після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, спадкова справа не заводилась, в передбачений законом термін до нотаріальної контори ніхто не звертався. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «РБТІ та РОН» житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] відповідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з літ.А - житловий будинок; літ.а - веранда; літ.а1 - веренда; літ.Б - комора; літ.В - кухня; літ.Г - гараж; літ.Д - гараж; літ.Е - убиральня; 1-4-І - надвірні споруди. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кілійською нотаріальною конторою 30 березня 1952 року за реєстровим №2-63 та договору дарування, посвідченого Кілійською державною нотаріальною конторою 15 травня 1973 року за реєстровим №1398 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON]. Рішенням виконкомом Кілійської міської ради від 17 травня 1973 року №147 [PERSON], який помер [INFO] року та [PERSON], було надано дозвіл на виконання будівельних робіт на земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS], на знесення старого та будівництва нового житлового будинку за вказаною адресою. На побудований у 1977 році житловий будинок [ADDRESS] правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності не було виготовлено. Акта про закінчення будівництва та ведення в експлуатацію будинку не було зроблено. Відповідно до довідки №11 від 12 березня 2014 року, виданої комунальним підприємством Кілійське районне бюро технічної інвентаризації» право власності на зазначений житловий будинок досі не зареєстровано. Кілійською районною державною нотаріальною конторою позивачу було надано роз'яснення №291/01-16 від 17.03.2014 року, що оскільки право власності на житловий будинок не зареєстровано, то не можливо видати свідоцтва про право власності на спадщину, тому радили звернуться до суду. Згідно ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. ст. 1261, 1268 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті після життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ виготовлену (створену) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Як зазначено у роз'ясненнях Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.368 ч. 3 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого їх встановлення. Оскільки позивачі правомірно набули правомочності з володіння користування та розпорядження зазначеним нерухомим майном, є спадкоємцем за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України та прийняли спадщину згідно положень ч.3 ст. 1268 ЦК України, однак в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів не мають можливості оформити своє право власності інакше ніж в судовому порядку, суд застосовує положення ст. ст. 16 ЦК України та задовольняє позов.

Outcome: approved