Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будовами та спорудами [ADDRESS] . [PERSON] ще за життя склав заповіт, яким вказаний будинок заповів їй, своїй дочці [PERSON] . Після смерті батька вона є єдиним спадкоємцем першої черги, так як у батьків дітей більше не було, а її мама померла ще [INFO] . Оскільки вона фактом спільного проживання із спадкодавцем прийняла спадщину, однак нотаріусом в оформленні такої їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючого документа на будинок, тому просить позов задовольнити. У підготовче судове засідання [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача в підготовче судове засідання також не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] в с. Сімер Перечинського району Закарпатської області помер батько позивача [PERSON] , що стверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) 23 липня 2020 року (а. с. 5, 7-8, 9). Також встановлено, що згідно довідок Перечинської міської ради Закарпатської області [PERSON] , який помер [INFO] , являвся головою домогосподарства №32 (після зміни нумерації будинків на підставі рішення виконавчого комітету Сімерської сільської ради - [ADDRESS] (а. с. 11-13). Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року правила книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим Кодексом чинності. Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Таким чином, оскільки спадщина за спадкодавцем [PERSON] відкрилася [INFO] і строк на її прийняття закінчився до набрання чинності ЦК України (01 січня 2004 року), тому суд вважає необхідним застосувати до даних правовідносин норми ЦК УРСР. Так, відповідно ч. 1, 2 ст. 524 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. [PERSON] на випадок смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати і на яке за законом він матиме право, в тому числі і жилий будинок, розташований в [ADDRESS] , заповів своїй дочці [PERSON] , про що свідчить заповіт від 14 липня 1980 року, посвідчений державним нотаріусом Перечинської державної нотаріальної контори Закарпатської області та зареєстрований в реєстрі за № 675 (а. с. 10, 37). Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки Перечинської міської ради Закарпатської області № 349 від 25 серпня 2020 року [PERSON] , який помер [INFO] , на момент смерті був зареєстрований та проживав у домогосподарстві [ADDRESS] разом з донькою [PERSON] , [INFO] (а. с. 11). Остання після смерті батька також сплачувала комунальні послуги та проводила ремонтні роботи, відтак фактично вступила у володіння спадковим майном (а. с. 14). Відповідно до ч. 2 ст. 548, ст. 525 ЦК Української РСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно повідомлення Перечинської міської ради Закарпатської області № 3109/07-02 від 12 жовтня 2020 року спадковий договір та спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] за місцем відкриття спадщини відсутні, Перечинською міською радою заповіт не посвідчувався (а. с. 35). Крім цього, Перечинською державною нотаріальною конторою запит суду щодо наявності заповіту і спадкового договору або заведеної спадкової справи та виданих свідоцтв про право на спадщину стосовно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , за місцем відкриття спадщини [ADDRESS] (після упорядкування поштової адреси № [NUMBER] ) Перечинського району Закарпатської області було передано до Закарпатського обласного державного нотаріального архіву, яким повідомлено суд, що у справах, які знаходяться у нього, зберігається заповіт, посвідчений Перечинською державною нотаріальною конторою 14 липня 1980 року за реєстровим № 675 від імені [PERSON] , 1926 року народження, який на момент складання заповіту проживав по [ADDRESS] (а. с. 36-37). Отже, враховуючи те, що позивач протягом строку, встановленого ст. 549 ЦК Української РСР, фактично вступила в управління спадковим майном, згідно ст. 553 цього Кодексу від прийняття спадщини не відмовилася, а інших спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку та прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено (а. с. 11, 35, 36-37), тому вважається такою, що прийняла її одноосібно. Разом з цим, згідно повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 149/01-16 від 11 вересня 2020 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок № [NUMBER] (після зміни нумерації будинків на підставі рішення виконавчого комітету Сімерської сільської ради - [ADDRESS] , відсутній (а. с. 22). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №219083952 від 05 серпня 2020 року щодо будинку [ADDRESS] відомості про реєстрацію права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження у вказаних реєстрах також відсутні (а. с. 21). Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 41, ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом; кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, оскільки у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № 0612530060 від 25 вересня 2020 року позивачем [PERSON] сплачено 840,80 грн. судового збору (а. с. 23). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved