Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до територіальної громади Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, [PERSON] про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) у розмірі 5,65 га в умовних кадастрових гектарах, розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області. За життя спадкодавець розпорядилася своїм майном, склавши заповіт на ім'я позивача. Спадкоємцями першої черги є відповідачі по справі, яка від прийняття спадщини відмовилася. Позивач після смерті [PERSON] не зверталася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадку, оскільки вступила в управління майном. На даний час вона не має можливості отримати свідоцтво про право власності за заповітом, так як сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений, про що свідчить відмова у вчиненні нотаріальної дії від 06.09.2017 року. В зв'язку з чим просить визнати за нею право власності на вищевказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, але надала суду телефонограму в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та належним чином, про що свідчать довідка про доставку СМС-повідомлення про вручення судової повістки та зворотне поштове повідомлення, причину неявки суду не повідомила. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але раніше надав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лозівському району Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 10 вересня 2012 року. Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме земельну ділянку, площею 5,65 умовних кадастрових гектарах, без визначення меж в натурі, у землі, що перебувала у колективній власності КСП ім. Свердлова на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, яка була надана їй для ведення сільськогосподарського виробництва на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] згідно розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації № 152 від 18 березня 1996 року, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області за № 990 від 15 травня 1996 року. Спадкодавець за життя розпорядилася своїм майном, склавши заповіт на ім'я позивача, що підтверджується заповітом, складеним 03 серпня 1998 року та посвідченим секретарем виконавчого комітету Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області 03 серпня 1998 року за реєстром № 140. Спадкоємцем першої черги на спадкове майно після смерті [PERSON] крім позивача є відповідач - [PERSON], яка від прийняття спадку відмовилась на користь позивача, про що свідчать її заява. Як вказано в позовній заяві та свідчать документи по справі позивач спадок після смерті [PERSON] прийняла, оскільки після смерті [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п.п. 4,5 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.02.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила УК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до 01 січня 2004 року, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п.п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинна на час відкриття спадщини, якщо спадкоємець у шестимісячний строк вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивач фактично спадок після смерті [PERSON] прийняла, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області № 02-25/844 від 17.08.2017 року. На даний час позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, але їй в цьому було відмовлено, оскільки оригінал сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії [NUMBER], виданий Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області втрачений. На підставі розпорядження голови Лозівської районної державної адміністрації від 27.02.2001 року за № 58 позивачу, як спадкоємця за законом, [PERSON], взамін втраченого сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] було видано дублікат сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який також було втрачено, що підтверджується розміщенням оголошення в засобах масової інформації, а саме в газеті «Голос Лозівщини» за № 91 (15650) від 15 серпня 2017 року. Відповідно до ст. 316 ЦК України - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 2.16 ІІ Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві та Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 182, 334 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Крім цього відповідно до п. п. 4.15 глави 10 розділу ІІ «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як вбачається з матеріалів справи оригінал правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку був втрачений, а дублікат могла отримати лише померла [PERSON] на своє ім'я, оскільки згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] [INFO] померла. Отже, позивач по справі не має можливості отримати дублікат сертифікату, і відповідно отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. У зв'язку з тим, що у позивача відсутні правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, оскільки вони були втрачені, вона не має можливості отримати копію даного сертифікату та отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Матеріали справи свідчать, що позивач по справі не має можливості отримати дублікат Сертифікату на право власності на земельну частку (пай), державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], загальною площею 5,65 га, розташовану на території Орільської селищної ради, який зареєстрований за реєстраційним номером 990 від 15.05.1996 року на ім'я [PERSON], про що свідчить лист Лозівської районної державної адміністрації Харківської області № 01-19/1241 від 01.08.2014 року. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадок, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про це відмову. За таких обставин суд вважає, що позивач [PERSON] фактично спадок прийняла, заяву про відмову не писала, тому за нею необхідно визнати право власності на відкрите після смерті [PERSON] майно. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документу, який би підтверджував факт належності на праві власності спадкодавцю [PERSON] права власності на земельну ділянку, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі відповідно до ст.ст. 1233, 1236 ЦК України. Право позивача [PERSON] на спадщину за заповітом належних спадкодавцю на праві власності земельної ділянки ніким не оспорене. Визнання сторонами пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про необхідність покладення на позивача по справі доплатити судовий збір у розмірі 629 гривень 15 копійок, оскільки позивачем при поданні позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 640 гривень, а вартість спірної земельної ділянки складає 126915,09 гривень, що підтверджується довідкою Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківській області № 01-19/1241 від 01.08.2014 року.

Outcome: approved