Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 17.08.2013 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Новопсковського РУЮ, актовий запис №40. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 17.08.2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Рішенням Новопсковського районного суду від 22.11.2016 з відповідача стягуються щомісячно на її користь аліменти на утримання сина у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 06.10.2016 до досягнення дитиною повноліття. Протягом останнього року сімейне життя між ними погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин у вересні 2016 року. Вони мають протилежні погляди на шлюб та сімю. Між ними постійно виникали сварки, свідком яких ставала їхня дитина, що тяжким чином впливало на її психічний стан та спричиняло їй та дитині душевні страждання. Відповідач веде аморальний спосіб життя. На даний момент ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Спір про майно подружжя відсутній. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 17.08.2013 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ЕД №165401, виданим 17.08.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області, про що складено відповідний актовий запис за № 40. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЕД № 297038, виданим 18.02.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новопсковського районного управління юстиції у Луганській області. Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 22.11.2016, яке набрало чинності 06.12.2016, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаю з 06.10.2016 до повноліття дитини. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні стосунки між сторонами припинені, подружжя сумісно не проживає, спільне господарство не веде, тобто шлюб існує формально, зважаючи, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] (до шлюбу Турпітка) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище, отримане після реєстрації шлюбу «Заволодько». Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved