Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні його сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08.09.2001 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого [INFO] народився [PERSON]. 02.12.2010 року шлюб між сторонами розірвано, рішенням суду від 02.12.2010 року їй присуджено аліменти на утримання сина. З моменту розірвання шлюбу сторони по справі проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не цікавиться життям сина, не виявляє бажання з ним спілкуватись, не приймає участі у його вихованні та утриманні, аліменти відповідач не сплачує. Дитина забезпечена нею гідними умовами проживання та розвитку, відвідує спортивний клуб та приймає участь у спортивних змаганнях різного рівня, однак батько дитини такі змагання не відвідує, успіхами дитини не цікавиться. Вважає, що поведінка відповідача принижує честь та гідність дитини, яка має право на батьківське піклування, а в майбутньому у дитину можуть виникнути негативні наслідки як з моральної, так і з правової точки зору. В судовому засіданні позивач вимоги позовної заяви підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення, пояснив, що позивач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, вимагаючи за кожну зустріч грошові кошти. З позивачем після розірвання шлюбу та досягнення згоди щодо місця проживання дитини, він досяг угоди щодо добровільного надання матеріальної допомоги на утримання дитини. В свою чергу, позивач пообіцяла йому не пред'являти виконавчий лист до примусового виконання, та тривалий час так і було. Однак, після погіршення між ними відносин, позивач, по спливу кількох років, пред'явила виконавчий лист до виконання до відділу ДВС, де державним виконавцем було нараховано йому заборгованість за весь минулий період, не дивлячись на те, що кошти ним фактично сплачувались. Вважає, що дійсною підставою позову є намагання позивача самоусунутись від спілкуванням з ним, оскільки участь сина у спортивних змаганнях, навчання у школі, взагалі соціальна взаємодія, вимагає періодичного спілкування сторін з різних питань, зокрема, таких, як отримання довідок з місця роботи батька. У письмових запереченнях зазначив, що мати дитини умисно налаштовує дитину проти нього, не дозволяє відвідувати будинок, де вони мешкають, проте сину він постійно телефонував, цікавився його навчанням у школі та спортивними досягненнями, станом здоров'я. Щомісяця він перераховує на платіжну картку позивача на утримання дитини 500 грн., оскільки більше не дозволяє його дохід. Від представника третьої особи в судове засідання надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, у зв'язку з хворобою, Шевченківською районною радою м.Дніпра в особі Органу опіки та піклування надано висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні дитини [PERSON], [INFO] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 08.09.2001 року між сторонами по справі укладено шлюб, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.12.2010 року за ініціативою [PERSON] [INFO] від шлюбу сторін народився [PERSON]. Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.12.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі ? частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На підставі даного рішення, Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська 05.04.2011 року видано виконавчий лист, який позивачем по спливу більш ніж п'яти років 23.08.2016 року пред'явлено до виконання до Бабушкінського ВДВС м.Дніпропетровська. На спростування доводів позивача до матеріалів справи [PERSON] представлено копії квитанції про перерахування [PERSON] допомоги на утримання сина в розмірі 500 грн. щомісячно, з 2012 року по 2016 року. Спільна дитина сторін проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідно довідки спортивного клубу єдиноборств «Аллен» від 20.10.2016 року, [PERSON], 2002 р.н. регулярно відвідує спортивний клуб, приймає участь у змаганнях, в тому числі, виїзних, які потребують витрат та супроводу батьків. Батько дитини клуб не відвідує, на змагання не виїжджає, не цікавиться успіхами сина. КЗ «Середня загальноосвітня школа №62» ДМР складено позитивну характеристику б/н та дати складення на учня 9-Б класу [PERSON], 2002 року народження, у якій зазначено, що батько дитини [PERSON] школу не відвідує та не цікавиться навчанням сина, не відвідує батьківські збори. 13.02.2017 року Шевченківською районною у м.Дніпрі радою надано висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON]. Даним висновком встановлено, що батько дитини надає матеріальну допомогу на утримання дитини, цікавиться життям дитини, телефонує сину, однак останній, як і його мати, ухиляється від спілкуванням з батьком, не відповідає на дзвінки. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про неприязненні стосунки сторін, з яких в дійсності виник даний спір. Доводи позивача відносно ухилення відповідача від батьківських обов'язків спростовуються наданими доказами та поясненнями, щодо участі батька дитини в утриманні дитини та опікування її розвитком, навчанням. Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо чинення йому перешкод у спілкування з дитиною [PERSON], з якою дитина проживає. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги висновок Шевченківської районної у м.Дніпрі ради щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав, недоведеність позовних вимог, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок позивача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed