Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 114 червня 2009 року належить будинок під номером 5 по вулиці Центральна села Пії Миронівського району Київської області. Даним будинком для проживання користувалися відповідачі. Відповідач [PERSON] з 1998 року, а відповідач [PERSON] з 2007 року, в будинку не проживають, проте залишаються зареєстрованими в ньому. Просила визнати їх такими, що втратили право користування будинком під номером 5 по вулиці Центральна села\~Пії Миронівського\~району Київської області з тих підстав, що вони більше року в будинку не проживають. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідачі відзиву на позов не подали. В судовому засіданні представники позивача заявлені вимоги підтримали. В обґрунтування заявлених вимог послалися на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлялися відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, відповідачі вдруге не зявилися до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надали, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідачів. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Судом встановлені такі обставини тра відповідні їм правовідносини. Позивач є власником будинку під номером 5 по вулиці Центральна села Пії Миронівського району Київської області. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Піївської сільської ради Миронівського району Київської області 14 червня 2009 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23007178, виданим Комунальним підприємством Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14 червня 2009 року. Відповідач [PERSON] є колишнім чоловіком дочки позивача, відповідач [PERSON] є її сином. Відповідачі проживали та були зареєстровані в будинку позивача з ініціативи власника: [PERSON] з 19 листопада 1999 року, [PERSON] з 29 березня 2005 року. Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені даними довідки № 02-32/274 від 25 липня 2018 року, виданої Піївською сільською радою Миронівського району Київської області. Норми статей 15, 16, 386, 391\~ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень вказаних норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно положень ст. 156 ЖK України члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Яких-небудь угод з приводу користування будинком при вселенні з відповідачами не укладалось. Відповідачі є особами, які набули права користування належним позивачу житловим приміщенням, вселились у нього у встановленому порядку як член сімї власника, однак певний час без поважних причин в ньому не мешкають, тобто не використовують житло за цільовим призначенням для проживання. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що відповідачі залишили своє місце проживання та не зявляються у житловому приміщенні строком понад рік. Даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи та показаннями допитаних в судовому засіданні свідків. Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача № 1 та № 2 від 04 липня 2018 року та даних довідок, виданих Піївською сільською радою Миронівського району Київської області № 02-32/276 від 25 липня 2018 року та № 02-32/275 від 25 липня 2018 року, вбачається,\~що [PERSON]\~та [PERSON]\~в будинку\~під номером\~5\~по вулиці\~Центральна села\~Пії Миронівського\~району Київської\~області не\~проживають,\~їх особистих речей у будинку не виявлено. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON] показали, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з сімєю не проживають, у будинку позивача відсутні. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Заявлені вимоги є доведеними. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не користуються будинком під номером 5 по вулиці Центральна села Пії Миронівського району Київської області більше року без поважних причин. Позовна вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом, ґрунтується на вимогах закону. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 386, 391, 405, 406 ЦК України, ст. 156 ЖK України,

Outcome: approved