Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що вони припинили шлюбні відносини та збереження шлюбу є неможливим. Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Оскільки відповідач, який отримав копію ухвали про відкриття провадження, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 02 жовтня 2015 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 368, що підтверджується відповідним Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02 жовтня 2015 року (а.с. 30). Сторони є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 червня 2018 року (а.с. 9). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судовий збір слід покласти на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Норми частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України передбачають, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, відповідачем подано письмове клопотання від 18 грудня 2020 року про зменшення розміру судових витрат на правову допомогу. Зокрема, суд погоджується з доводами відповідача про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги у суді та часом, витраченим на надання таких послуг (складністю справи, виконаних адвокатом робіт по написанню позову, незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки позовної заяви та відсутність судових засідань по справі), критерію реальності таких витрат. Як наслідок, з урахуванням вимог статті 137 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 300 гривень 00 копійок. Тобто, з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 840 гривень 80 копійок та витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 300 гривень, а всього 1 140 гривень 80 копійок. Одночасно, суд вважає безпідставним і необґрунтованим посилання відповідача на статтю 142 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи відсутня заява про визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті. Враховуючи викладене,

Outcome: approved