Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро». В якому просила припинити правовідносини між нею та відповідачем за договором іпотеки № 300507-ІП, бланк серії ВЕО № 985840, від 30 травня 2007 року, укладений між нею та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], реєстровий № 1421, зобовязавши відповідача повернути їй оригінали всіх правовстановлюючих документів на будинок, розташований за адресою: вул..Івана Кутового, 35 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області та зняти з нього обтяження заборону відчуження, зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборони відчужень обєктів нерухомого майна за № 64 від 30 травня 2007 року. В обґрунтування позову зазначивши, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Дніпро» задоволені частково, з неї на користь банку стягнено заборгованість за кредитним договором № 300507-USD-К від 30 травня 2007 року, яку вона 18 серпня 2016 року повністю погасила, шляхом внесенні цих коштів на рахунок банку. Звернувшись до відповідача про зняття заборони з предмета іпотеки, тому як правовідносини за договором іпотеки припинені отримала відмову з посиланням на те, що на думку банку, вона не погасила кредитні кошти за кредитним договором. У звязку з чим звернулася до суду з позовом. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги та, посилаючись на ті ж підстави, просила суд задовольнити його в повному обсязі. Щодо правовстановлюючих документів, які вона передала банку не може сказати де є такі відомості, вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України зрозумілі. Представник позивача також підтримав позовні вимоги позивача та, посилаючись на ті ж підстави, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Посилання представника відповідача на наявність виконавчого провадження з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованість за кредитним договором вважає неспроможними, тому як не надано відомостей що є таке виконавче провадження. Відомостей про передачу позивачем банку правовстановлюючих документів на будинок, окрім посилання в договорі іпотеки не має, вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України зрозумілі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та, пояснив, що між банком та позивачем 30 травня 2007 року був укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредитні кошти в розмірі 17000 доларів США, та зобовязалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти. У звязку з порушенням взятих на себе зобовязань, банк вимушений був звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису і 20 квітня 2010 року нотаріусом було вчинено виконавчий напис та звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок, розташований за адресою: вул..Івана Кутового, 35 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, в рахунок заборгованість [PERSON] за кредитним договором, яка станом на 20 квітня 2010 року становила 10591,36 доларів США сума несплаченої частки кредиту та відсотків; та 1583,48 доларів США сума пені; а також 2000 грн. відшкодування плати за вчинення виконавчого напису. З зазначеним виконавчим написом банк звертався до виконавчої служби, яка повернула банку виконавчий напис без виконання у звязку з дією мораторію, що не позбавляє право повторно звернутися з заявою про його виконання, що і було зроблено банком. А тому вважає, що на сьогодні позивач має заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2007 року, яка не погашена, на виконанні виконавчої служби перебуває відповідний виконавчий напис нотаріуса, а тому відносини між банком та позивачем і щодо кредитного договору і щодо договору іпотеки не припинилися. Відомостей про отримання банком правовстановлюючих документів на будинок позивача не має. Відомостей про відкриття виконавчого провадження за заявою про повторне прийняття виконавчого документа на виконання від 22 травня 2015 року не має, відомостей про отримання виконавчою службою такої заяви з виконавчим написом, також не має, вимоги ст.ст. 10, 60 ЦПК України зрозумілі. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їз сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. До початку розгляду справи по суті відповідачем надавалися заперечення, сторонами подавалися докази. В судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № 300507-USD-K за умовами якого банк зобовязався надати кредит у сумі 17000 дол. США, а [PERSON] зобовязалась повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договорі розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору. В цей же день, між цими ж сторонами укладено договір іпотеки № 300507-ІП, за умовами якого з метою забезпечення виконання [PERSON] кредитного договору № 300507-USD-K від 30 травня 2007 року, за умовами якого позивач передала в іпотеку банку будинок, розташований за адресою: вул..Івана Кутового, 35 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У травні 2015 року ПАТ «[PERSON] Дніпро» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № 300507-USD-K від 30 травня 2007 року, за умовами якого, позивач надав, а відповідач отримав у кредит грошові кошти в розмірі 17000 дол. США з кінцевим терміном повернення 30 травня 2012 року. Свої зобовязання за кредитним договором відповідач належним чином не виконала, у звязку з чим у неї виникла заборгованість в розмірі 17451,17 дол. США, або 367291,87 грн. за курсом НБУ станом на 01 травня 2015 року, яку банк просив стягнути з відповідача на його користь, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року у справі № 183/3301/15-ц позовні вимоги банку задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» заборгованість за кредитним договором № 300507-USD-K від 30 травня 2007 року, яка станом на 01 травня 2015 року становить 365,03 дол. США, (або 7682,73 грн. за курсом НБУ), та 1121,59 грн., з яких: заборгованість за кредитом 244 дол. США, що еквівалентно 5135,43 грн.; заборгованість за процентами 121,03 дол. США, що еквівалентно 2547,30 грн.; пеня за порушення строків повернення основної заборгованості 749,69 грн.; пеня за порушення строків повернення процентів 371,90 грн. В решті позовних вимог публічного акціонерного товариства «[PERSON] Дніпро» до [PERSON] відмовлено. Рішення набрало законної сили 24 грудня 2015 року. За змістом ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З матеріалів справи вбачається, що існуюче зобов'язання між сторонами було виконано, тому як згідно квитанцій № 3090, 3091, 3092, 3093 від 18 серпня 2016 року [PERSON] на виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2016 року сплатила заборгованість за кредитним договором № 300507-USD-K від 30 травня 2007 року. Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-243 цс14 встановивши факт припинення основного зобовязання належним його виконанням, суд на підставі статті 599, частини першої статті 559, пункту першого частини першої статті 593 ЦК України обґрунтовано визнав припиненими й додаткові (акцесорні) зобовязання за договорами іпотеки і поруки. Не можуть бути прийняті до уваги посилання представника відповідача на наявність зобовязання за зазначеним договором, оскільки відомостей про те, що в провадженні виконавчої служби перебуває виконавчий напис нотаріуса, вчинений 20 квітня 2010 року, за яким звернуто стягнення на предмет іпотеки будинок, розташований за адресою: вул..Івана Кутового, 35 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, в рахунок заборгованість [PERSON] за кредитним договором, яка станом на 20 квітня 2010 року становила 10591,36 доларів США сума несплаченої частки кредиту та відсотків; та 1583,48 доларів США сума пені; а також 2000 грн. відшкодування плати за вчинення виконавчого напису суду не надано. Відповідно до вимог ст.. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача в частині визнання договору іпотеки припиненим та зняття обтяження з предмету іпотеки підлягають задоволенню. Що стосується вимог про зобовязання банк зняти заборону з предмету іпотеки, до в цій частині вимоги є некоректними, тому як відповідач не має повноважень щодо внесення чи скасування відомостей у Єдиному реєстрі заборон відчужень обєктів нерухомого майна. Щодо вимог позивача про зобовязання повернути їй правовстановлюючі документи на зазначений будинок, то суд приходить до наступного. Відповідно до вимог п. 2.9 договору іпотеки іпотекодавець зобовязаний передати іпотеко держателю оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки за актом приймання передачі, в якому узгоджується перелік надаваних документів. Враховуючи, що позивачем не надано відомостей про передачу банку будь-яких документів, з переліком їх кількості та реквізитів, представник відповідача заперечує проти наявності у банку документів, то в частині вимог про зобовязання банку передати правовстановлюючі документи на будинок необхідно відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 551,2 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial