Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~із позовною\~заявою,\~в якій\~просить визнати\~таким,\~що не\~підлягає виконанню\~виконавчий напис\~№1121,\~вчинений приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Шевченко\~О.В.\~від 09.03.2021\~року щодо\~звернення стягнення\~на предмет\~іпотеки:\~квартиру [ADDRESS] \~та стягнути\~з відповідача\~на її\~користь суму\~сплаченого судового\~збору в\~розмірі 908,\~00\~гривень.\~В обгрунтування\~своїх вимог\~покликається на\~те,\~що «05»\~квітня 2021\~року,\~від Приватного\~виконавця Пиць\~Андрія Андрійовича\~нею було\~отримано постанову\~про відкриття\~виконавчого провадження\~№65000614\~від 31.03.2021\~року,\~відкритого на\~підставі заяви\~про примусове\~виконання виконавчого\~напису №1121,\~виданого 09.03.2021\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Шевченко\~О.В.\~про звернення\~стягнення на\~квартиру,\~що знаходиться\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та належить\~позивачу на\~праві приватної\~власності.\~Стягувачем згідно\~зазначеної вище\~постанови про\~відкриття виконачого\~провадження є\~Публічне акціонерне\~товариство «Райффайзен\~Банк Аваль». 14.03.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем було укладено кредитний договір №014/7299/82/55939 від 14.03.2008 року, відповідно до умов якого, банком було надано кредит у розмірі 25 500 дол. США зі сплатою 14 процентів річних за користування кредитом строком на 120 місяців, з щомісячним погашенням частини боргу не пізніше 14 числа кожного місяця згідно графіку погашення кредиту і остаточним строком погашення 14.03.2018 року. В забезпечення виконання зобов`язань позивача за Кредитним договором, між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я., за реєстровим №862, згідно якого [PERSON] передано в іпотеку об`єкт житлової нерухомості: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з виникненням заборгованості по зазначеному вище кредитному договору, 19 січня 2010 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було направлено Вимогу №10/11-21 про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, тим самим термін виконання зобов`язання за кредитним договором банком було змінено, до 19 лютого 2010 року Банк зобов`язав здійснити дострокове погашення кредиту у повному обсязі разом із сплатою процентів та пені. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, що включала заборгованість по сумі кредиту, заборгованість за процентами, нараховану пеню, а саме: 23 423,39 дол. США заборгованість по кредиту (тіло кредиту), 728,38 дол. США пені за прострочку сплати кредиту. Рішенням Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~05.07.2010\~року,\~вказаний позов\~було задоволено\~та на\~підставі виконавчого\~листа №2-2258/2010,\~виданого 11.03.2011\~року відкрито\~виконавче провадження\~№36873533,\~в ході\~якого [PERSON] \~сума,\~яка підлягала\~стягненню була\~нею повністю\~виплачена,\~а виконавче\~провадження закінчено.\~Однак,\~2017\~року ПАТ\~«Райффайзен Банк\~Аваль» звернулося\~до Франківського\~районного суду\~м.Львова\~з позовною\~заявою,\~в якій\~просило стягнути\~з [PERSON] \~заборгованість по\~сплаті відсотків\~за кредитним\~договором №014/7299/82/55939\~від 14.03.2008\~року в\~розмірі 17373,96\~доларів США,\~що по\~курсу НБУ\~становило 472412,88\~гривень.\~ В\~обґрунтування своїх\~вимог АТ\~«Райффайзен Банк\~Аваль» \~зазначав,\~що 14.03.2008\~року було\~укладено кредитний\~договір №\~014/7299/82/55939\~між ПАТ\~Райффайзен Банк\~Аваль та\~ [PERSON] ,\~якій надано\~кредит у\~розмірі 25500,\~00\~доларів США\~строком до\~14.03.2018\~року із\~сплатою 14%\~річних.\~Заочним рішенням\~Залізничного районного\~суду від\~05.07.2010\~року позов\~ПАТ Райффайзен\~Банк Аваль\~задоволено,\~стягнуто з\~ [PERSON] на\~користь ПАТ\~Райффайзен Банк\~Аваль заборгованість\~за кредитним\~договором від\~14.03.2008\~року №\~014/7299/82/5593\~в розмірі\~24872,81\~доларів США,\~що еквівалентно\~122654,67\~грн.\~Рішення суду\~не виконано,\~тому позичальнику\~продовжувались нараховуватись\~відсотки та\~пеня за\~порушення графіку\~та сплату\~відсотків.\~В подальшому\~представник позивача\~29.12.2018\~року надіслав\~клопотання про\~зменшення позовних\~вимог та\~просив стягнути\~з [PERSON] \~на користь\~ПАТ Райффайзен\~Банк Аваль\~заборгованість за\~кредитним договором\~№ 014/7299/82/55939\~від 14.03.2008\~року в\~сумі 760,59\~доларів США\~та стягнути\~судовий збір\~у розмірі\~1762,00\~грн.,\~а також\~просить зобов`язати\~УДКСУ у\~Франківському районі\~м.\~Львова переплачену\~суму судового\~збору в\~розмірі 5324,19\~грн.\~повернути ПАТ\~«Райффайзен Банк\~Аваль».\~Рішенням Франківського\~районного суду\~м.Львова\~від 29.12.2020\~року у\~задоволенні позову\~Публічного акціонерного\~товариства «Райффайзен\~Банк Аваль»\~до [PERSON] \~про стягнення\~заборгованості за\~кредитним договором\~-\~відмовлено повністю. Позивач вважає, що виконавчий напис № 1121 від 09.03.2021 року вчинено з грубими порушеннями як порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами так і з підстав неправомірності вимог стягувача. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом у виконавчому напису здійснено відповідачем одноособово без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості та взагалі її наявності, такий не може бути доказом безспірності грошових вимог. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити. Представник відповідача у поданому до суду відзиві позов не визнав з огляду на його необгрунтованість та безпідставність, зазначивши про те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом без порушень норм чинного законодавства, відповідачем надано нотаріусу всі необхідні документи , що підтверджують безспірність заборгованості та докази на підтвердження відправлення письмової вимоги про усунення порушень кредитних зобов`язань. 16.01.2021 року на адресу позивача було направлено вимогу №114/5-207003 про усунення порушень основного зобов`язання, однак така не була виконана. Станом на 16.01.2021 року заборгованість складала 14\~034 долари США 59 центів за кредитом, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 393\~703 гривні та 26\~605 доларів США 58 центрів за відсотками, що еквівалентно за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 746\~350 гривень 37 копійок. Стягнення здійснюється за період з 16.01.2018 року по 16.01.2021 року. В зв`язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору та вимог банку, 09.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно. Крім цього, вказує, що квитанція на підтвердження повного погашення заборгованості за рішенням Залізничного районного суду м.Льовова від 05.07.2010 року в розмірі 24872,81 доларів США відповідачу не надходила. /а.с.107-111/ Разом з відзивом представник відповідача подав клопотання в якому просив витребувати копію квитанції №1451 від 17.01.2014 року. /а.с.112/ Позивач у письмових поясненнях, додатково зазначила, що при вчиненні виконавчого напису Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В., не перевірила чи Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я., за реєстровим №862 передбачає звернення стягнення на майно на підставі виконавчого напису. Пунктом 6.4. Договору іпотеки передбачено тільки один спосіб позасудового врегулювання, а саме продаж предмету Іпотеки на підставі договору купівлі-продажу. Інших способів договір не передбачає. Приватний нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до розрахунку заборгованості за договором, в нотаріуса були відсутні виписки з рахунків бухгалтерського обліку банку, на які перераховуються грошові кошти боржником за виконання основного зобов`язання по договору. Вказує, що в нотаріуса були відсутні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Крім цього, зазначає, що твердження відповідача про те, що а ні від боржника а ні від відділу ДВС Львівського міського управління юстиції не надходили кошти які б підтверджували повне погашення заборгованості за рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2010 року та за виконавчим листом №2-2537/10 в сумі 24872,81 дол. США не відповідають дійсності. В підтвердження своїх доводів, відповідач посилається на програмне забезпечення АТ «Райффайзен Банк Аваль» та здійснений ними розрахунок, але програмне забезпечення не може підтверджувати наявність або відсутність заборгованості. Заборгованість була сплачена, виконавче провадження закінчено, що підтверджується квитанцією про сплату та Постановою про закінчення виконавчого провадження від 29.01.2014 року. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 09.04.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, /викликом/ сторін. /а.с.91-92/ Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 09.04.2021 року за заявою [PERSON] , в справі вжито заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення за виконавчим документом, а саме: виконавчим написом №1121, вчиненим 09.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В щодо звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] . /а.с.93-94/ В судовому засіданні позивач надала пояснення, аналогічні викладеним у позові та письмових поясненнях, просила позов задовольнити з наведених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності. В судове засідання не з`явились треті особи, будучи належним чином повідомленими про дату, час ті місце розгляду справи. Суд, заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. виконавчого напису щодо звернення стягнення на нерухоме майно позивача. Крім цього, судом встановлено, що 14.03.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/7299/82/55939 від 14.03.2008 року, відповідно до умов якого, банком було надано кредит у розмірі 25 500 дол. США зі сплатою 14 процентів річних за користування кредитом строком на 120 місяців, з щомісячним погашенням частини боргу не пізніше 14 числа кожного місяця згідно графіку погашення кредиту і остаточним строком погашення 14.03.2018 року. /а.с.24-34/ В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за вказаним кредитним договором, між нею та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Баб`як Г.Я., за реєстровим №862, згідно якого [PERSON] передано в іпотеку об`єкт житлової нерухомості: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . /а.с.35-39/ ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направляло позивачу вимогу про дострокове виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором від 19.01.2020 року. /а.с.40/ Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 05.07.2010 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості 24872,81 доларів США, що еквівалентно 122\~654 грн. 67 коп. /а.с.41-42/ Постановою старшого державного виконавця Залізничного ВДВС Львівського міського управління юстиції Барилко Л.В. від 05.03.2013 року відкрито виконавче провадження №36873533 на підставі виконавчого листа №2-2258/2010, виданого Залізничним районним судом м.Львова про стягнення 124\~474, 67 грн. заборгованості. /а.с.43/ 29.01.2014 року старшим державним виконавцем Барилко Л.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №36873533 у зв`язку зі сплатою боргу. /а.с.45/ Сплата вказаного боргу підтверджується платіжною квитанцією, долученою позивачем до матеріалів справи. /а.с.177/ Позивачем на адресу відповідача було скеровано вимогу про зняття обтяжень на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] . /а.с.18/ \~ \~ Судом\~встановлено,\~що ПАТ\~«Райффайзен Банк\~Аваль» зверталось\~із позовом\~до Франківського\~районного суду\~м.Львова\~про стягнення\~з [PERSON] \~заборгованості за\~кредитним договором,\~в якому\~просило стягнути\~з останньої\~заборгованість по\~сплаті відсотків\~за кредитним\~договором №014/7299/82/55939\~від 14.03.2008\~року у\~сумі 17373,96\~доларів США,\~що по\~курсу НБУ\~становить 472412,88\~гривень,\~покликаючись на\~те,\~що Рішення Залізничного районного суду від 05.07.2010 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за кредитним договором від 14.03.2008 року № 014/7299/82/5593 у розмірі 24872,81 доларів США, що еквівалентно 122654,67 грн. - не виконано, тому позичальнику продовжувались нараховуватись відсотки та пеня за порушення графіку та сплату відсотків. Проте, представником позивача 29.12.2018 року було подано лопотання про зменшення позовних вимог, просив стягнути з [PERSON] на користь АТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість в розмірі 760,59 доларів США та стягнути судовий збір у розмірі 1762, 00 грн., а також просив зобов`язати УДКСУ у Франківському районі м. Львова переплачену повернути АТ Райффайзен Банк Аваль суму судового збору у розмірі 5324,19 грн. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29.12.2020 року, в задоволенні вказаного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено повністю. /а.с.8-11/ 16.01.2021 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надіслало [PERSON] письмову вимогу про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, в якій виклало застереження, яке полягає в тому, що в разі невиконання такої, банк буде змушений вжити заходів з примусового стягнення заборгованості, в тому числі, але не обмежуючись, шляхом звернення стягнення на об`єкт, що перебуває в іпотеці як забезпечення виконання зобов`язань, а саме: квартиру [ADDRESS] . /а.с.138/ 03.03.2021 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. з заявою про вчинення виконавчого напису з додатками (розрахунок заборгованості, оригінал іпотечного договору, кредитний договір, виписку про надання коштів, вимогу про дострокове виконання зобов`язань та інші документи). /а.с.145-160/ 09.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко О.В. вчинено виконавчий напис №1121, щодо звернення стягнення на нерухоме майно позивача, а саме: квартиру [ADDRESS] . /а.с.22-23/ 31.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем А.А. відкрито виконавче провадження №65000614 щодо звернення стягнення на вказане вище майно позивача, про що винесено відповідну постанову. /а.с.20/ Крім цього, у вказаному виконавчому провадженні приватним виконавцем постановлено накласти арешт на квартиру [ADDRESS] ., яка належить [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів передбачено Главою 14 Закону України «Про нотаріат» та Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі ж правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 299/1160/16-ц, провадження № 61-22900св18). Крім цього, слід зазначити, що оскільки у нотаріальному процесі бере участь одна сторона правочину, то нотаріус оцінює документи як докази лише однієї заінтересованої сторони - стягувача, який звернувся до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав, при цьому, останній повинен здійснити перевірку всіх документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії - виконавчого напису, які, зокрема, підтверджують наявність зобов`язання та їх безспірність. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З огляду на наведене та те, що з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні оспорюваного напису нотаріус отримував від відповідача бухгалтерські документи, зокрема, щодо погашення кредиту (квитанції), а тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, сума процентів, зазначені у написі, є безспірними, а відтак, твердження представника відповідача про безспірність заборгованості судом не приймаються до уваги. Згідно п.6 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права. Аналогічний правовий висновок викладено в Постанові Верховного суду від 07.10.2020 року в справі №450/2286/16-ц. З аналізу матеріалів справи, судом встановлено, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зверталося до Залізничного районного суду м.Львова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Рішенням (заочним) від 05.07.2010 року, вказаний позов задоволено, з останньої стягнуто 24872,81 доларів США, що еквівалентно 122654,67 грн. /а.с.41-42/. Вказана заборгованість [PERSON] була погашена, що стверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи /а.с.177/. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», яке мало право на перегляд вказаного заочного рішення, висловило як прямо, так і своєю поведінкою, що не буде реалізовувати своє право на перегляд останнього. Проте, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» зверталось до Франківського районного суду м.Львова із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості по сплаті відсотків за кредитним договором №014/7299/82/55939 від 14.03.2008 року у сумі 17373,96 доларів США, що по курсу НБУ становить 472412,88 гривень. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 29.12.2020 року, в задоволенні вказаного позову ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено повністю. З наведеного вбачається, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» порушило не тільки принцип добросовісності, а і розумності, про що свідчить звернення останнього до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, яке матиме наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, а відтак, відповідач допускав можливість здійснення такого. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved