Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаною позовною заявою 06.05.2020 та просила суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , право власності на житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] , загальною площею 89,7 кв.м, житловою площею 39,6 кв.м, у тому числі: «А-1» житловий будинок, «Б» літня кухня, «В», «Г», «Д» сараї, «Е» гараж, «Ж» вбиральня, «З» сарай, № 1 забор, №2-3 ворота, І водоколонка, ІІ басейн. В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] , якій за життя належав вище вказаний житловий будинок та земельна частка (пай) у землях КСП «Зарічний», розміром 4,28 умовних кадастрових гектарів. Все своє майно вона за життя заповіла в рівних частках своїм дітям [PERSON] , який доводився дядьком позивачу, та [PERSON] - матері позивача, кожен з яких за життя прийняв вказану спадщину, але свідоцтво про право на спадщину не отримали. [PERSON] помер [INFO] та спадщину після його смерті прийняла рідна сестра [PERSON] , яка на момент відкриття спадщини проживала зі спадкодавцем, однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. Інші спадкоємці після його смерті відсутні. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Будучи єдиною спадкоємицею після смерті матері, позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність підтвердження факту родинних зв`язків між померлими [PERSON] та [PERSON] , а також через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Після встановлення нею в судовому порядку факту родинних відносин між матір`ю та дядьком [PERSON] , 13.03.2020 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на земельний пай, однак отримати свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок вона не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок на ім`я спадкодавця [PERSON] . Враховуючи обставини, які склалися, вона позбавлена можливості реалізувати право на спадкове майно в позасудовому порядку, тому звернулася з указаним позовом до суду. Позивач [PERSON] до суду не з`явилася. Від її представника [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, повідомив, що позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує (а.с. 57). Через неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши докази подані позивачем в обґрунтування позовних вимог, встановивши правовідносини, які виникли між сторонами та яка правова норма підлягає застосуванню до них, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 49 ЦПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Статтею 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а.с.4). [PERSON] доводилася матір`ю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей та рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 09.12.2019 у справі № 177/1696/19, яким встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , як рідними братом та сестрою (а.с.7-8, 10-11). За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла в рівних частках [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). При цьому, за життя [PERSON] була власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією реєстраційного посвідчення, яке містить відмітку Криворізького БТІ про реєстрацію права (а.с.14), копією технічного паспорта на житловий будинок, згідно з яким, до складу домоволодіння входили: житловий будинок «А-1» загальною площею 89,7 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., літня кухня «Б», сараї «В», «Г», «Д» сараї, «Е» гараж, «Ж» уборна, «З» сарай, забор «№ 1», «№ 2-3» ворота, «І» водоколонка, «ІІ» басейн (а.с.15-17). Після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] та [PERSON] прийняла спадщину, оскільки фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, продовживши проживати у спірному будинку, що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна померлої [PERSON] (а.с.95-11). Вказане узгоджується з положеннями ст. 548-549 ЦК УРСР та п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Також, відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи свідоцтва про право на спадщину як за законом, так і заповітом не видавалися, отже, [PERSON] та [PERSON] прийняту спадщину після смерті матері, [PERSON] в силу ст. 549 ЦК України 1963 року, однак належним чином її не оформили. У той же час, відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року, прийняття спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [INFO] помер [PERSON] (а.с.5). На день відкриття спадщини з ним проживали сестра [PERSON] та племінниця [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, наявною в матеріалах спадкової справи [PERSON] (а.с.71). Отже, [PERSON] є такою, що прийняла спадщину після смерті брата, [PERSON] , в силу ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У той же час, свідоцтва про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не видавалися, що підтверджується матеріалами спадкової справи до майна останнього (а.с.88-91). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 6), яка доводилася матір`ю позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача (а.с.8). Позивач звернулася до нотаріуса за заявою про прийняття спадщини після смерті матері, [PERSON] , однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в тому числі, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , на вказаний будинок та земельний пай (а.с.18). Як засвідчують матеріали спадкової справи щодо майна померлої [PERSON] , 13.03.2020 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті матері [PERSON] на земельну частку (пай) (а.с.12-13), однак свідоцтво про право на спадщину на вказаний будинок не має можливості отримати через відсутність правовстановлюючих документів на нього. Як слідує з довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» від 13.02.2019, відповідно до архівної довідки станом на 31.12.2012 право власності на житловий будинок з господарчими побудовами за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано на праві приватної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі № 3-203-790 на ім`я [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.1985, видане Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстроване в реєстрі за № 2128 (а.с.72). На запит нотаріуса Шостої криворізької ДНК від 15.04.2019 щодо надання дубліката, Криворізька філія державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області повідомила про відсутність у архіві запитуваного документа (а.с.75) У той же час, як слідує зі спадкових справ до майна [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , [PERSON] прийнявши спадщину, свідоцтва про право на спадщину у встановленому законом порядку не отримувала. При цьому, суд враховує, що в силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України визначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). За ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Як слідує з матеріалів справи, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . У визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк, [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем, а саме, спадкоємцем другої черги за законом до майна померлої [PERSON] , є її рідний брат, [PERSON] . Разом з тим, останній не заперечував про визнання права власності за [PERSON] на домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказаний спадковий будинок, позивачу відмовлено у визнанні за нею права власності на нього. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи законних інтересів. З врахуванням вище викладеного, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] , померлій [INFO] , у силу положень ч. ч. 1-3, 5 ст. 1268 ЦК України, належало право власності на житловий будинок з господарчими будівлями [ADDRESS] , позивач є єдиною спадкоємицею першої черги спадкування за законом, яка має право на вказане спадкове майно, однак, позасудові способи реалізації права на спадкування вичерпано, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на вище вказане домоволодіння, у порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON] , померлої [INFO] .

Outcome: approved