Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про припинення права власності [PERSON], та [PERSON], на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] у зв'язку з його знищенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, виданого 21.08.2007 року є власником земельної ділянки площею 0,743 га що розташована в [ADDRESS]. На. В подальшому, на підставі рішення Глевахівської селищної ради від 25.02.2010 року вона на вільній від будь-якої нерухомості спірній земельній ділянці побудувала житловий будинок, на який 13.04.2010 року Васильківським МБТІ, було видано технічний паспорт, проте під час його реєстрації їй стало відомо, що за даною адресою зареєстровано право власності на житловий будинок по ? частині за [PERSON], та колишнього власника земельної ділянки [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні вимоги позов підтримав, наполягаючи на його задоволенні. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. У зв'язку з зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом. Зазначені права гарантовані ст.41 Конституції України. Цивільне законодавство України зазначає право власності, як право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Закон захищає право власності. Як вбачається з положень ст. 391 ЦК України, ст.ст.152 і 155 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до вимог ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється у разі його знищення. Як встановлено в судовому засіданні 31.01.2004 року між громадянкою [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого 21.08.2007 року було видано Державний акт про право власності на земельну ділянку, яким підтверджено право власності позивача на земельну ділянку площею 0,743 га, що розташована в [ADDRESS]. (а.с.8). 25.02.2010р. на підставі рішення Глевахівської селищної ради Васильківського району, позивачу було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку на власній земельній ділянці, яка знаходиться за вище вказаною адресою. В подальшому 09.04.2010р. виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради було видано довідку про погодження прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію за адресою: [ADDRESS] та 13.04.2010р. Васильківським міжрайонним бюро технічної інвентаризації було складено технічний паспорт на новозбудований житловий будинок. Позивачем 21.05.2010 року було отримано Сертифікат відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам реєстраційний номер [NUMBER], яким Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області засвідчила відповідність збудованого житлового будинку за адресою: [ADDRESS] державним стандартам, будівельним нормам і правилам відповідно до технічного паспорту. Однак, рішенням про відмову у державній реєстрації мого права власності за № 4076308 від 18.07.2013р. Реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, позивачу відмовлено в державній реєстрації її права власності на новозбудований нею житловий будинок, мотивовано це тим, що «відповідно до відомостей Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за іншими особами» , а саме згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.07.2014р., за адресою Київська обл., Васильківський район, [ADDRESS] зареєстровано право власності на домоволодіння за [PERSON] та [PERSON] по ? частині кожній. У відповідності до Акту комісії селищної ради з приводу обстеження земельної ділянки, яка перебуває в власності гр. [PERSON], зазначено, що у попередньої власниці земельної ділянки [PERSON] стара будівля згоріла і була знесена. На момент отримання в дарування земельної ділянки по [ADDRESS], будівлі та споруди були відсутні. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що домоволодіння на момент вчинення договору дарування на користь позивача, а потім набуття нею у власність, земельної ділянки, не існувало, в зв'язку з чим, порушені права позивача щодо володіння спірною земельною ділянкою підлягають поновленню шляхом припинення права власності на зазначене не існуюче нерухоме майно на ім'я померлої [PERSON], та [PERSON].у зв'язку з його знищенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved