Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі у розмірі 43 224,61 грн., а також 5 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року визнано незаконними та скасовано накази Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 16.09.2014 № 735-32 про оголошення догани [PERSON], від 18.09.2014 № 744-32 про оголошення догани [PERSON], від 03.11.2014 № 08-1610-04 про звільнення [PERSON], поновлено позивача на посаді техніка 1 категорії сантехнічної служби корпусу Інституту міжнародних відносин та слюсаря 6 р. (0,5 ставки) сантехнічної служби корпусу Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2014 року по 01.11.2015 року в розмірі - 6 374,17 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2016 року вказане рішення залишено без змін. Однак, відповідачем рішення суду виконано лише 18.07.2016 року, а відтак позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у позові. Представники відповідача проти заявленого позову заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні, зауваживши, що наразі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року скасовано рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.01.2017 року. Третя особа у судове засідання свого представника не направила, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року визнано незаконними та скасовано накази Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 16.09.2014 № 735-32 про оголошення догани [PERSON], від 18.09.2014 № 744-32 про оголошення догани [PERSON], від 03.11.2014 № 08-1610-04 про звільнення [PERSON], поновлено позивача на посаді техніка 1 категорії сантехнічної служби корпусу Інституту міжнародних відносин та слюсаря 6 р. (0,5 ставки) сантехнічної служби корпусу Інституту міжнародних відносин Київського національного університету імені Тараса Шевченка, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08.11.2014 року по 01.11.2015 року в розмірі - 6 374,17 грн. та моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2016 року. Ухвалою від 05.10.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасувала ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 08.02.2016 року та направила справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24.01.2017 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року та ухвалено нове, яким у задоволенні позову [PERSON] до Київського національного університету ім. Тараса Шевченка, 3-тя особа - Первинна профспілкова організація Київського національного університету ім. Тараса Шевченка про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення доган, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, визнання недійсними записів у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди - відмовлено. У поданому позові позивачем вказано, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.11.2015 року було виконано відповідачем лише 18.07.2016 року, що є першим днем виходу [PERSON] на роботу у відповідності до листа відповідача від 12.07.2015 року, який отримано позивачем 14.07.2016 року. Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Статтею 236 КЗпП України встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Разом з тим, враховуючи, що підстава для виплати позивачеві середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення його на роботі та стягнення відповідних сум із роботодавця, фактично відпала, оскільки вказане рішення суду наразі скасовано судом апеляційної інстанції, то суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача в цій частині. Позовна вимога щодо стягнення моральної шкоди є похідною, а відтак задоволенню також не підлягає. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed