Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду, мотивуючи це тим, що вона працювала в ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» з 04.07.2014 року по 16.02.2018 року, зокрема: -з 04.07.2014 року по 01.06.2016 року на посаді заступника керуючого магазином № 03223 (накази № 240-к від 04.07.2014 року); -з 01.06.2016 року по 11.10.2017 року на посаді керуючої магазином № 03374 (наказ № 198-к від 01.06.2016 року); -з 11.10.2017 року по 16.02.2018 року на посаді керуючої магазином № 03128 (наказ № 266-к від 10.10.2017 року). З 16.02.2018 року її було звільнено з посади керуючої магазином № 03128 наказом № 56-к від 16.02.2018 р. на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу). Підставою для її звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України стало наступне: «14.02.2018 року, у відповідності з наказом від 22.01.2018 року № 17 в її присутності була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, по закінчені якої виявлено недостачу ТМЦ на суму 145975 грн. 79 коп., зафіксована в інвентаризаційному опису ТМЦ від 14.02.2018 року, з якою вона ознайомлена належним чином. Вона не заперечує, що її робота на посаді керуючої магазином № 03128 ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» дійсно пов'язана з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, що між нею та ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як і той факт, що відповідно до акту інвентаризації № 3128000122 від 14 лютого 2018 року було встановлено недостачу товару по магазину на суму 145975 грн. 68 коп.. Але при цьому вона будь-яких винних дій, які б давали підстави для втрати довіри до неї з боку власника або уповноваженого ним органу не вчиняла. Жодних конкретних порушень посадових обов'язків з її боку, як і конкретно її вини у виникненні недостачі товарно-матеріальних цінностей по магазину 03128 адміністрацією підприємства не встановлено. Площа торгівельного залу магазину 03128 складає близько 500 кв. м.. Торгівельний зал фактично розділено на два зали і три острівка. Товар у приміщені магазину розміщено на полицях, покупці мають безпосередній та вільний доступ до нього. Оформлення купівлі товару здійснюється касирами в касах магазину, розміщених при виході з магазину. Торгівельне приміщення не обладнано антикражною системою (антикражними рамками). Штат працівників складає 15 чоловік (з врахуванням пекарів), при цьому працівники охорони (які б здійснювали моніторинг торгівельного залу та нагляд за недобросовісними покупцями) у штаті відсутні. Вона, як керуюча магазином, в силу необхідності виконання своїх безпосередніх посадових обов'язків також не в змозі постійно займатися лише моніторингом приміщення за допомогою камер зовнішнього спостереження та стежити за покупцями з метою запобігання вчинення крадіжок. У зв'язку з відсутністю антикражної системи та охорони, на протязі листопада 2017 року - лютого 2018 року мали місце постійні крадіжки товару з магазину, що вчинялись недобросовісними покупцями майже щоденно. При виявлені таких фактів вона, як керівник магазину, негайно зверталася до поліції, а в деяких випадках навіть приймала участь у безпосередньому затримані крадіїв разом з працівниками магазину (жінками - касирами, адміністратором). Інформація за фактом вчинення крадіжок товару зареєстрована в єдиному реєстрі досудових розслідувань Вона неодноразово (27.10.2017 року., 16.11.2017 року, 09.01.2018 року, 13.01.2017 року, 25.01.2018 року, 08.02.2018 року) інформувала адміністрацію підприємства про критичну ситуацію з виносом товару (регіонального керівника, директора департаменту безпеки, керівника групи зовнішньої безпеки департаменту безпеки, виконуючого обов'язки генерального директора) за допомогою службових записок, що передавались через систему, вказувала на неможливість забезпечити збереження товару за відсутності відповідних умов (антикражної системи (антикражних рамок), охорони, неналежну організацію системи відео нагляду, тощо). Оскільки її звернення, прохання, пропозиції залишалися поза увагою адміністрації, нею було прийнято рішення про звільнення за власним бажанням, про що 24.01.2018 року було подано заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України. ЇЇ заява про звільнення 25.01.2018 року була погоджена з регіональним керівником підприємства [PERSON] та направлена до офісу підприємства (м. Дніпро) як в електронному вигляді за допомогою корпоративної електронної пошти «Ouutlok», так і внутрішньою поштою (кур'єром) на адресу начальника відділу кадрів Мостипак Єлізавети Василівни, про що здійснено відмітку в журналі реєстрації руху документів. Саме у зв'язку з поданням нею заяви про звільнення і було фактично призначено та проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей по магазину. Про відсутність будь-яких винних дій з її боку, які б мали наслідком втрату довіри до неї з боку адміністрації підприємства свідчить і той факт, що у наказі про її звільнення відсутній виклад конкретних порушень посадових обов'язків з її боку, які б призвели до виникнення недостачі товару в магазині. Позивач посилаючись на вищевказані обставини, правову позицію Верховного Суду України у справі № 490/9707/14-ц, просить змінити формулювання причини звільнення [PERSON], з посади керуючої магазином № 03128 «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» за наказом № 56-К від 16.02.2018 року «Звільнити 16 лютого 2018 р. за п. 2 ст. 41 КЗпП України (винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу) на «Звільнити з 07 лютого 2018 року за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП України. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ», код ЄДРПОУ 34604386 на її користь витрати на професійну правову допомогу у сумі 6120. Ухвалою судді від 22.03.2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження 10.04.2018 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача, в якому він просить відмовити позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі. Позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав і вказував на наявність підстав для відмови у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала в ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» з 04.07.2014 року по 16.02.2018 року, зокрема: -з 04.07.2014 року по 01.06.2016 року на посаді заступника керуючого магазином № 03223 (накази № 240-к від 04.07.2014 року); -з 01.06.2016 року по 11.10.2017 року на посаді керуючої магазином № 03374 (наказ № 198-к від 01.06.2016 року); -з 11.10.2017 року по 16.02.2018 року на посаді керуючої магазином № 03128 (наказ № 266-к від 10.10.2017 року). З 16.02.2018 року позивача було звільнено з посади керуючої магазином № 03128 наказом № 56-к від 16.02.2018 р. на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (винні дії працівника, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіри до нього з боку власника або уповноваженого ним органу). Підставою для її звільнення за п. 2 ст. 41 КЗпП України стало наступне: «14.02.2018 року, у відповідності з наказом від 22.01.2018 року № 17 в її присутності була проведена інвентаризація товарно-матеріальних цінностей, по закінчені якої виявлено недостачу ТМЦ на суму 145975 грн. 79 коп., зафіксована в інвентаризаційному опису ТМЦ від 14.02.2018 р., з якою вона ознайомлена належним чином. Позивач в судовому засіданні не заперечувала, що її робота на посаді керуючої магазином № 03128 ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» дійсно пов'язана з безпосереднім обслуговуванням матеріальних цінностей, що між нею та ТОВ «УКРАЇНСЬКИЙ РІТЕЙЛ» було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, як і той факт, що відповідно до акту інвентаризації № 3128000122 від 14 лютого 2018 року було встановлено недостачу товару по магазину на суму 145975 грн. 68 коп.. Площа торгівельного залу магазину 03128 складає близько 500 кв. м.. Торгівельний зал фактично розділено на два зали і три острівка. Товар у приміщені магазину розміщено на полицях, покупці мають безпосередній та вільний доступ до нього. Оформлення купівлі товару здійснюється касирами в касах магазину, розміщених при виході з магазину. Торгівельне приміщення не обладнано антикражною системою (антикражними рамками). Штат працівників складає 15 чоловік (з врахуванням пекарів), при цьому працівники охорони (які б здійснювали моніторинг торгівельного залу та нагляд за недобросовісними покупцями) у штаті відсутні. Вона, як керуюча магазином, в силу необхідності виконання своїх безпосередніх посадових обов'язків також не в змозі постійно займатися лише моніторингом приміщення за допомогою камер зовнішнього спостереження та стежити за покупцями з метою запобігання вчинення крадіжок. У зв'язку з відсутністю антикражної системи та охорони, на протязі листопада 2017 року - лютого 2018 року мали місце постійні крадіжки товару з магазину, що вчинялись недобросовісними покупцями майже щоденно. При виявлені таких фактів позивач, як керівник магазину, негайно зверталася до поліції, а в деяких випадках навіть приймала участь у безпосередньому затримані крадіїв разом з працівниками магазину (жінками - касирами, адміністратором). Інформація за фактом вчинення крадіжок товару зареєстрована в єдиному реєстрі досудових розслідувань (а.с.18-23). Позивач неодноразово (27.10.2017 року., 16.11.2017 року, 09.01.2018 року, 13.01.2017 року, 25.01.2018 року, 08.02.2018 року) інформувала адміністрацію підприємства про критичну ситуацію з виносом товару (регіонального керівника, директора департаменту безпеки, керівника групи зовнішньої безпеки департаменту безпеки, виконуючого обов'язки генерального директора) за допомогою службових записок, що передавались через систему, вказувала на неможливість забезпечити збереження товару за відсутності відповідних умов (антикражної системи (антикражних рамок), охорони, неналежну організацію системи відео нагляду, тощо) (а.с.29-31,34-36). 24.01.2018 року позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України (а.с.37). Заява про звільнення 25.01.2018 року була погоджена з регіональним керівником підприємства [PERSON] та направлена до офісу підприємства (м. Дніпро) як в електронному вигляді за допомогою корпоративної електронної пошти «Ouutlok», так і внутрішньою поштою (кур'єром) на адресу начальника відділу кадрів (а.с.31). Вказані факти підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також інформацією, знятою з камер внутрішнього відео спостереження магазину, яка міститься на доданих до позову СД носію, який було досліджено в судовому засіданні (а.с.24). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Згідно роз'яснень, викладених в абзаці 2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). Тлумачення пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України дозволяє стверджувати, що розірвання трудового договору на його підставі можливе за сукупності таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (приймання, зберіганням, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довіри до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу (тобто, негативну оцінку роботодавцем трудової діяльності працівника, що зумовлена невиконанням чи неналежним виконанням працівником своєї трудової функції, безпосередньо пов'язаної з обслуговуванням грошових, товарних і культурних цінностей). В судовому засіданні не встановлено конкретних порушень посадової інструкції позивачем, а також вони не зазначені і в наказі про звільнення позивача від 16.02.2018 року №56-К (а.с.8) та не доведена вина позивача в недостачі товару. Відповідно сам по собі факт недостачі товару без доведеності вини працівника не може бути достатньою підставою для недовіри та звільнення на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2018 року по справі № 490/9707/14-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. Статтею 36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору. Однією із підстав такого припинення згідно п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38,39). Згідно ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Виходячи з наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивачем доведено повністю, а тому їх необхідно задовольнити. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до вимог ч.1, ч.2 п.1, ч.6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704 гривні 80 коп., на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6120 гривень 00 коп., які підтверджуються наданими представником позивача документами, а саме квитанцією від 03.03.2018 року, розрахунком суми гонорару за надану правову допомогу від 03.03.2018 року та актом виконаних робіт від 12.03.2018 року.

Outcome: approved