Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому вказує, що йому разом з дружиною [PERSON], яка померла 10.112.012 року, на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. 14.02.2011 року він з дружиною уклав з відповідачкою Договір довічного утримання, який рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2014 року розірвано. Оскільки частки кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру визначені не були, позивач на теперішній час позбавлений можливості зареєструвати право власності на належну йому ? частину квартири. Позивач просить визначити ідеальні частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] по ? частині кожному йому - [PERSON] та померлій [PERSON]; визнати за ним право власності на ? частину квартири та скасувати заборону на відчуження цієї частини квартири, накладне у при посвідчення Договору довічного утримання. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася повторно, причини неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, заперечень на позов не надала, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталася, у звязку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача. Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилася подала до суду заяву, у якій просить розглядати справу без її участі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло №1940, виданого 03.05.1994 року належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON] 14.02.2011 року [PERSON] і [PERSON] уклали з [PERSON] Договір довічного утримання, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов якого [PERSON] і [PERSON] передали у власність [PERSON] належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру, а та у свою чергу, зобовязалася здійснювати їх довічне утримання та догляд. 16.02.2011 було внесено зміни та доповнення до Договору. 10.11.2012 року [PERSON] померла. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06.11.2014 року Договір довічного утримання зі змінами та доповненнями розірвано. Згідно приписів Сімейного Кодексу України вважається, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними. Таким чином, ідеальні частки [PERSON] і [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними, і складають по 1/2 частині, кожному. Звернувшись до Державної реєстраційної служби з метою зареєструвати своє право власності на 1/2 частину вказаної квартири [PERSON] отримав відмову, оскільки квартира належала йому та померлій дружині на праві спільної сумісної власності, а відтак, його частка у праві власності не визначена. Крім того, щодо обєкта нерухомого майна зареєстрована обтяження - заборона на нерухоме майно. Згідно ст. 392 ЦК України Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на наведене, суд вважає що заявлені вимоги є законними та обгрунтованими підлягають задоволенню. Згідно п.10. ст. 37 Постанови КМУ від 17.10.2013 року № 868 «Про затвердженя6н порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документами, що підтверджують виникнення, перехід, та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових праві на нерухоме майно. З огляду на наведене, суд вважає що заявлені вимоги є законними та обгрунтованими підлягають задоволенню.

Outcome: approved