Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В позові зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 29 березня 2007 року. Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], яка після припинення шлюбних стосунків проживає з позивачем. Відповідач повністю усунувся від участі у вихованні та утриманні доньки, не виказує жодного бажання бачитися з дівчинкою, не цікавиться життєвими обставинами дитини, розмір його заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини становить близько 104000 грн. Позивач одна утримує доньку, піклується про її фізичний і духовний розвиток, створює необхідні для її гідної життєдіяльності умови. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, звернувся до суду з аналогічною заявою. Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність зазначених учасників справи. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з'явився з невідомих причин. Відзиву на позов, клопотання про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди позивача, висловленої в її письмовій заяві. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO] (а. с. 5). В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов'язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов'язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз'яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов'язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 36-37) і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо дитини з боку відповідача на тлі належних умов для проживання і духовного розвитку дитини, створених позивачем, а також висновок про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав; акт обстеження умов проживання (а. с. 34); відомості про розмір заборгованості [PERSON], яка обчислюється сумою в 104959 грн. 80 коп. (а. с. 36), - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов'язків з виховання та утримання дівчинки. За вказаних обставин позбавлення батьківських прав, на думку суду, не зашкодить інтересам гармонійного розвитку дитини. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач не вчиняє жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні дітей, Запорізького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді з заявами про вирішення проблем в здійсненні виховання та утримання дівчини, що не дає підстав для ухвалення рішення на його користь.

Outcome: approved