Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником зазначеної квартири. У квартирі зареєстровані її брати [PERSON] та [PERSON] , який з 2012 року проживає за кордоном у штаті Нью-Йорк США та можливості прибути в Україну в нього немає. У зв`язку з формальною реєстрацією місця проживання її брата [PERSON] виникають проблеми з продажем даної квартири, зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються на нього та неможливістю оформити житлову субсидію. В зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак 29.09.2021 року подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі відповідача, який відзиву суду не подав, до суду не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 25 серпня 2021 року ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 128648933 від 22 червня 2018 року /а.с.11/. Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 12 листопада 1996 року квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , позивачу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] /а.с.7/. Як вбачається з угоди про зміну форми власності на квартиру від 02 липня 1999 року виходячи із рівності права кожного на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] домовилися про визнання за кожним 1/5 частини квартири /а.с.8/. Відповідно до договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. від 22 червня 2018 року, номер в реєстрі №3711, [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] 4/5 частки квартири [ADDRESS] /а.с.9-10/. Відповідно до довідки ЛКП «Левандівка» з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 18 серпня 2021 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] /а.с.6/. Проте у спірному житлі проживає лише позивач, що підтверджується актом № 215 від 02 серпня 2021 року, складеним комісією ЛКП «Левандівка», з якого вбачається, що відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2012 року по даний час /а.с.12/. Згідно із ч. 1 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Оскільки відповідач спільно з власником спірного житла з 2012 року не проживає, витрати утримання житла не здійснює, спільним побутом сторони не пов`язані, суд приходить до висновку, що відповідач не є членом сім`ї власника житла, виходячи зі змісту норм, закріплених у сімейному законодавстві. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, беручи до уваги, що позивач є єдиним власником квартири [ADDRESS] , у якій вона постійно проживає, відповідач передав у власність позивача належну йому 2/5 частки даної квартири, відповідач спільно з власником у цьому житлі з 2012 року не проживає, а також, враховуючи, що реєстрація відповідача у спірному житлі створює позивачу певні перешкоди у користуванні ним, зокрема вона не може продати дане житло та оформити житлові субсидії, що призводить до того, що позивач, має нести додаткові витрати з утримання своєї квартири, суд приходить до висновку, що право відповідача на користування чужим майном (спірним жилим приміщенням) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України. Зазначена правова позиція повністю відповідає позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс6 та постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №702/101/18). Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню.

Outcome: approved