Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача середній заробіток у сумі 303\~799 грн. 38 коп. за час затримки виконання рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2018 у справі № 465/6661/16-ц, тобто з 15.11.2018 року до 23.10.2019 року та стягнути 20\~000 грн. моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2018 року у справі № 465/6661/16-ц, яке після перегляду в апеляційному порядку 02.09.2019 року Львівським апеляційним судом набрало законної сили позов задоволено. Позивачку поновлено на посаді першого заступника генерального директора відповідача з 07.11.2016 року., стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2016 року по 14.11.2018 року у сумі 658 449,00 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, а також моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн. та вирішено питання, про розподіл судових витрат. Зазначає також, що відповідно до ст. 235 КЗпП України, ст. 430 ЦПК України, допущено негайне виконання рішення в частині поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу, так, як відповідач добровільно не виконував вказане рішення суду першої інстанції в частині негайного поновлення її на роботі та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу, 30.11.2018 року вона звернулася до Залізничного ВДВС м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області із заявою про примусове виконання судового цього судового рішення. Постановами державного виконавця Тарабан О. О. від 03.12.2018 року (ВП № 57821728 і ВП № 57821669) відкрито виконавчі провадження. Згідно із приписом ч. 1 ст. 65 Закону № 1404-VІІІ рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеного ст. 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Проте відповідач видав наказ від 16.10.2019 року № 1014-о «Про поновлення на роботі [PERSON] згідно рішення суду» з яким ознайомив [PERSON] 23.10.2019 року, тобто через одинадцять місяців після оголошення Франківським районним судом м. Львова рішення у судовому засіданні 14.11.2018 року. Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 03.12.2019\~року ухвалою\~Залізничного районного\~суду м.\~Львова позовну\~заяву[PERSON] до ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького», третя особа: Генеральний директор ДП «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького» Романовська Т. В. про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі - залишено без руху (а.с. 36). 16.12.2019 року від позивача [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви від 27.11.2019 року (а.с. 40). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 17.12.2019 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.60). 15.01.2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погоджується, зазначила, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2018 року у справі № 465/6661/16-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] про визнання наказу № 786-о від 31.10.2016 року про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5\~000 грн. Зазначає, що у судовому засіданні у присутності позивача та представника відповідача суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення при цьому, суд не допустив прийняте рішення до негайного виконання. Львівським апеляційним судом Постановою від 02.09.2019 року у справі № 465/6661/16-ц рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2018 року у даній справі було змінено у тому числі допущено рішення до негайного виконання та визначено дату з якої позивач поновлена на роботі. Окрім цього не погоджується із вимогою про стягнення моральної шкоди у сумі 20\~000 грн. Просить суд, відмовити у задоволенні позовної заяви. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходив з наступного. У відповідності до\~ст.\~43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із змісту\~ст. 12 ЦПК України\~вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або\~заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Так, завданнями цивільного судочинства відповідно до ст.\~1\~ЦК України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі і щодо вирішення трудових спорів. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2018 року у справі № 465/6661/16-ц позов задоволено. Визнано незаконним наказ Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» від 31.10.2016 року №786-о про звільнення з роботи [PERSON] Поновлено [PERSON] на посаду першого заступника генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького». Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2016 року по 14.11.2018 року у розмірі 797 738, 40 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» на користь [PERSON] 551 грн. 21 коп. сплаченого судового збору. Відповідно до\~ст. 235 КЗпП України\~ухвалено допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу (а.с.10-14). Постановою Львівського апеляційного суду від 02.09.2019 року у справі № 465/6661/16-ц апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» імені Данила Галицького на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2018 року - задоволено частково. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2018 року в частині поновлення [PERSON] на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення судових витрат - змінено. постановлено поновити [PERSON] на посаді першого заступника Генерального директора Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» з 07.11.2016 року. Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.11.2016 року по 14.11.2018 року в сумі 658 449 грн. без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Стягнуто з Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» на користь [PERSON] 451 гривень сплаченого судового збору. Стягнуто з [PERSON] на користь Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького» 1861 гривень судових витрат за подання апеляційної скарги. Відповідно до\~ст. 235 КЗпП України\~допущено негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на роботі та стягнення середнього заробітку в межах місячного платежу. В решті рішення суду залишено без змін (а.с.15-19). Державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарабан О. О. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57821728 від 03.12.2018 року (03.12.2018 року винесено Постанову про виправлення помилки у процесуальному документі) постановлено: відкрити виконавче провадження про поновлення на роботу на посаду першого заступника генерального директора «Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького. Відповідно до ст. 235 КзпП допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу (а.с.20,21). Державним виконавцем Залізничного відділу державної виконавчої служби м. Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Тарабан О. О. винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57821669 від 03.12.2018 року (03.12.2018 року винесено Постанову про виправлення помилки у процесуальному документі) постановлено: відкрити виконавче провадження про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу 797\~738 грн. 40 коп. Відповідно до ст. 235 КзпП допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку в межах місячного платежу (а.с.22,23). Як вбачається із копії Наказу про поновлення на роботі [PERSON] згідно рішення суду він винесений 16.10.2019 року за № 1014-о, [PERSON] ознайомили з наказом 23.10.2019 року про що вона розписалася у наказі (а.с.31). Таким чином, суд зазначає, що оскільки рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.11.2018 року у справі № 465/6661/16-ц, яке після перегляду в апеляційному порядку 02.09.2019 року Львівським апеляційним судом набрало законної сили позов задоволено. Позивачку поновлено на посаді першого заступника генерального директора відповідача з 07.11.2016 року, тому відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення, тобто з 15.11.2018 року до 23.10.2019 року Згідно\~ст. 236 КЗпП України\~у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. У випадку невиконання цього обов`язку добровільно, рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження». Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу та здійснюється на підставі виконавчого документа. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка» («зволікання», «тяганина») за змістом норм статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом України при розгляді справи № 6-435цс15 у Постанові від 01 липня 2015 року, відтак в силу ст.\~360-7\~ЦПК України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. У відповідності до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи\~невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно абзацу 3 пункту 2 вказаного Порядку у всіх інших, випадках середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 5\~Постанови Кабінету Міністрів України\~«Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 р. № 100\~нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п. 8\~постанови Кабінету Міністрів України\~«Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року № 100\~нарахування виплат, що\~\~обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається із копії Наказу про поновлення на роботі [PERSON] згідно рішення суду, який винесений 16.10.2019 року за № 1014-о, [PERSON] ознайомили з наказом 23.10.2019 року про що вона розписалася у наказі (а.с.31). Згідно Постанови Львівського апеляційного суду від 02.09.2019 року у справі № 465/6661/16-ц середньоденна заробітна плата як розрахункова величина для нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді складає 1\~303 грн. 86 коп. (а.с.15-19). Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд приймає до уваги Розрахунок позивача середнього заробітку за час невиконання рішення суду при поновленні на роботу за період з 15.11.2018 року по 22.10.2019 року (а.с.34), згідно якого, кількість робочих днів за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі становить 233 робочих дні, середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі становить 303\~799 грн. 38 коп., що визначається шляхом математичного розрахунку, а саме: 1\~303 грн. 86 коп. (середньоденна заробітна плата) х 233 (кількість робочих днів за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3ст.\~23\~ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається глибиною фізичних та душевних страждань позивача та ступенем вини відповідача. Згідно із ч. 1 ст.1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, ст.\~43\~Конституції України гарантовано, що кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки згідно ст.\~237-1\~КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Однак, належних та допустимих доказів понесення моральної шкоди суду не надано. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди необхідно відмовити. У відповідності до вимог ст.ст. 10,\~11,\~60\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково. За положеннями\~ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною\~Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Задовольняючи позовні\~вимоги частково,відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та вказаного роз`яснення,сплачений позивачем [PERSON] судовий збір у розмірі 3\~037 грн. 99 коп. за позовну вимогу про стягнення майнової шкоди, яку суд задовольняє повністю, підлягає стягненню повністю з відповідача на користь позивача, а судовий збір сплачений [PERSON] у розмірі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про відшкодуванню моральної шкоди, яка не підлягає задоволенню і є вимогою немайнового характеру стягується на користь держави. Оскільки позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 3\~237 грн. 99 коп. (а.с.1,2), хоча за майнову вимогу слід було заплатити 3\~037 грн. 99 коп., тому на\~виконання вимог\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивачу\~ [PERSON] слід повернути 200 грн. надміру сплаченого судового збору. На виконання ухвали суду від 03.12.2019 року про залишення позовної заяви без руху (а.с. 36), в тому числі для сплати судового збору за подання позовної заяви за немайнову вимогу (відшкодування моральної шкоди) було сплачено 568 грн. 40 коп. (а.с.39) та 768 грн. 40 коп. (а.с. 38), хоча слід було сплатити судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., тому на\~виконання вимог\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» позивачу\~ [PERSON] слід повернути 568 грн. 40 коп. надміру сплаченого судового збору (а.с.39). Відповідно до вимог ст.ст.\~236,\~237-1 КЗпП України, ст.ст.23,\~1167 ЦК України\~та

Outcome: partial