Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору недійсним, покликаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено договір про надання коштів у позику від 25 травня 2019 року, відповідно до якого нею було отримано позику. Однак, даний договір не було нею підписано, відповідачем не було надано їй повну інформацію щодо умов договору. Також, відповідачем порушено порядок акцептування пропозиції про укладення договору та не дотримано письмову форму укладення договору. Вважає, що відповідачем було введено її в оманку щодо істотних умов договору, а саме: відсоткової ставки та відсоткової ставки у випадку порушення зобов`язання. Просить визнати недійсним договір №915454 від 27 травня 2019 року. Представник відповідача подав до суду відзив на позов, у якому позов заперечує у повному обсязі, вважає його безпідставним, оскільки оспорюваний договір укладено позивачем з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивач уклала договір через веб-сайт товариства, на якому ознайомилася із усіма істотними умовами договору. Крім того, на сайті відповідача для усіх клієнтів розміщена повна інформація щодо умов надання позики та порядку укладення договору. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи веб-сайту відповідача ТзОВ «Авентус Україна», на якому позивач [PERSON] здійснила заповнення заявки на отримання позики, ознайомилася із пропозицією відповідача щодо укладання електронного договору, внаслідок чого укладено кредитний договір №915454 від 27 травня 2019 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] . Відповідно до\~ст. 204 ЦК України\~правочин є\~правомірним,\~якщо його\~недійсність прямо\~не встановлена\~законом або\~якщо він\~не визнаний\~судом недійсним. Якщо\~недійсність правочину\~прямо не\~встановлена законом,\~але одна із\~сторін або\~інша заінтересована\~особа заперечує\~його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3\~ст. 215 ЦК України). У ст.\~3\~Закону України\~«Про електрону\~комерцію» зазначено, що\~електронний договір\~-\~це домовленість\~двох або\~більше сторін,\~спрямована на\~встановлення,\~зміну або\~припинення цивільних\~прав і\~обов`язків\~та оформлена\~в електронній\~формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та\~Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір,\~укладений шляхом\~обміну електронними\~повідомленнями,\~підписаний у\~порядку,\~визначеному статтею\~12\~цього Закону,\~вважається таким,\~що за\~правовими наслідками\~прирівнюється до\~договору,\~укладеного у\~письмовій формі.\~Кожний примірник\~електронного документа\~з накладеним\~на нього\~підписом,\~визначеним статтею\~12\~цього Закону,\~є оригіналом\~такого документа.\~Електронний договір\~вважається укладеним\~з моменту\~одержання особою,\~яка направила\~пропозицію укласти\~такий договір,\~відповіді про\~прийняття цієї\~пропозиції в\~порядку,\~визначеному частиною\~шостою цієї\~статті.\~Відповідь особи,\~якій адресована\~пропозиція укласти\~електронний договір,\~про її\~прийняття (акцепт)\~може бути\~надана шляхом:\~надсилання електронного\~повідомлення особі,\~яка зробила\~пропозицію укласти\~електронний договір,\~підписаного в\~порядку,\~передбаченому статтею\~12\~цього Закону;\~заповнення формуляра\~заяви (форми)\~про прийняття\~такої пропозиції\~в електронній\~формі,\~що підписується\~в порядку,\~передбаченому статтею\~12\~цього Закону;\~вчинення дій,\~що вважаються\~прийняттям пропозиції\~укласти електронний\~договір,\~якщо зміст\~таких дій\~чітко роз`яснено\~в інформаційній\~системі,\~в якій\~розміщено таку\~пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію»\~встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно з\~ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»\~визначено,\~що якщо\~відповідно до\~акта цивільного\~законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до Правил надання коштів у позику ТзОВ «Авентус Україна» від 15 березня 2019 року, які діяли на момент укладення договору між сторонами, після аналізу інформації клієнта, товариство приймає рішення про уклалення договору позики, про яке повідомляє клієнта шляхом відправки відповідного інформаційного повідомлення. У випадку готовності клієнта прийняти пропозицію, клієнт натискає кнопку «погоджуюсь/согласен» у особистому кабінеті, після чого товариство надсилає йому засобами зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді коду. У момент введення коду на сайті товариства клієнт направляє товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції підписане одноразовим ідентифікатором. Договір вважається укладеним з моменту одержання товариством електронного повідомлення про прийняття пропозиції. Крім того, відповідно до оспорюваного кредитного договору, невід`ємною частиною договору є Правила надання коштів у позику ТзОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті товариства. Внаслідок наведеного, дані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей\~641,\~644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору та містять усі істотні умови договору, а також, без отримання повідомлень на засоби зв`язку, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, а відтак суд вважає, що позивач [PERSON] на момент укладення договору була належним чином повідомлена про усі істотні умови договору, зокрема, про Правила надання коштів у позику ТзОВ «Авентус Україна», аналогічну позицію виклав Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року № 524/5556/19. Крім того, суд відхиляє покликання позивача на те, що нею не було підписано оспорюваний договір, оскільки даний договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором у відповідності до ч. 6 ст. 11 Закону України ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до ст. 652\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з абц. 2 ч. 2\~ст.\~639\~ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеного у постанові від 23 березня 2020 року № 404/502/18, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). На основі наведеного, суд вважає, що покликання позивача на недотримання відповідачем ТзОВ «Авентус Україна» письмової форми договору є безпідставним, оскільки даний договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, а відтак, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, оспорюваний правочин складено у відповідності до вимог ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію», а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed