Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила суд скасувати арешт майна боржника, [PERSON], зареєстрованого за адресою [ADDRESS] та заборону на його відчуження, накладені постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції [PERSON] від 21.06.2011, реєстраційний номер обтяження 11310963 від 21.06.2011, реєстратор Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що [INFO] помер її батько, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. При зверненні позивача до нотаріальної контори для реалізації своїх спадкових прав, остання отримала від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із наявністю арешту щодо спадкового майна та їй запропоновано звернутися до суду. 22.05.2018 позивач звернулася до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про надання інформації щодо накладення арешту на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька, на яку отримала відповідь про те, що жодної інформації, щодо боржника [PERSON] не виявлено, крім того відсутні відомості, щодо підстав накладення арешту на його майно, таким чином арешт з майна [PERSON], може бути знято лише за рішенням суду. Присутня в судовому засіданні позивач [PERSON], позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, У судовому засіданні встановлено, що 12.01.1962 помер батько позивача [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Родинний зв'язок між позивачем та померлим [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина на належне йому за життя майно, в тому числі і на ? частину житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] При зверненні позивача до нотаріальної контори, для реалізації своїх спадкових прав, остання отримала від нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку із наявністю арешту, щодо спадкового майна, після чого позивачу запропоновано звернутися до суду (а.с.42). З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 124718965 від 21.05.2018 (а.с.8) та № 130910725 від 16.07.2018 (а.с.30), видно що, 21.06.2011 постановою Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу територіального управління юстиції у Дніпропетровській області накладено арешт на все нерухоме майно боржника [PERSON], та оголошено заборону на його відчуження. 22.05.2018, позивач звернулася до Саксаганського відділу державної виконавчої служби м. Кривого Рогу територіального управління юстиції у Дніпропетровській області із заявою про надання інформації, щодо накладення арешту на спадкове майно, яке залишилося після смерті батька, на що отримала відповідь про те, що жодної інформації, щодо боржника [PERSON] не виявлено, крім того відсутні відомості, щодо підстав накладення арешту на його майно, таким чином арешт з майна [PERSON], може бути знято лише за рішенням суду (а.с.7) Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Підстави для зняття арешту з майна передбачені у ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У всіх інших випадках, згідно з ч. 5 ст. 59 цього Закону, арешт може бути знятий за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 цього Кодексу встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Отже, встановленими судом обставинами справи підтверджено належність [PERSON] майна, як спадкоємцю першої черги за законом після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO], арешт на яке, позбавляє спадкоємця можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 16 ЦК загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Наявність вказаного арешту порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Оскільки будь-яких виконавчих проваджень, у тому числі щодо стягнення виконавчого збору та витрат з [PERSON] у провадженні Саксаганського ВДВС м. Кривого Рогу ГТУЮ в Дніпропетровській області не перебуває, суд вважає, що правові підстави для арешту майна відсутні, а його наявність порушує права позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову. Крім того, згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки до початку розгляду справи по суті відповідач визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого нею при поданні позову, що складає 352,40 грн. Беручи до уваги повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору сплаченого при поданні позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача решту судових витрат, понесених нею при подачі позову (а.с.1), що складає 352,40 грн.

Outcome: approved