Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначено, що їй належить на праві власності будинок [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та довідкою КООБТ1 від 15.07.2013 року. В даному будинку з 10.06.1992 року прописаний її син [PERSON], а після реєстрації його шлюбу з [PERSON] зареєстрована як невістка з 17.08.1994 року . Однак, після реєстрації шлюбу 13.11.1993 року син з дружиною [PERSON] переїхали проживати в [ADDRESS], який належить сину [PERSON] Даний будинок розташований по сусідству з її будинком, де вони проживають до цього часу з двома дітьми: донькою [PERSON] [INFO] і сином [PERSON] [INFO]. Вказані обставини підтверджуються довідкою квартального комітету №14 від 11.07.2013 року і актом від 26.07.2013 року. Той факт, що колишня невістка [PERSON] не проживає в її будинку і її особистих речей в будинку не має, також підтверджується актом обстеження будинку від 25.07.2013 року, складеного комісією з участю голови квартального комітету №14 м. Кіровограда. 16.05.2013 року шлюб між сином [PERSON] і [PERSON] був розірваний. В даний час між позивачем та [PERSON] склались неприязні стосунки, в зв'язку з чим просила її знятись з реєстрації належного їй будинку, однак [PERSON] категорично не бажає цього робити. Більше 19 років [PERSON] з сім'єю постійно проживає [ADDRESS], мають свій будинок, земельну ділянку, сплачують за будинок комунальні послуги. Позивач сама сплачує комунальні послуги по утриманню свого будинку, [PERSON] не надає матеріальної допомоги по оплаті, а тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю, зазначили, що відповідач є бувшою невісткою, має можливість зареєструватися та проживати у квартирі своєї матері чи рідного брата. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала, в обґрунтування заперечень проти позову зазначила, що за три роки до одруження з сином позивача - [PERSON] почала проживати у його матері. Після реєстрації шлюбу перебралися разом з чоловіком до будинку [ADDRESS], що знаходиться на тій же земельній ділянці, будинок не введено в експлуатацію, домоволодіння по [ADDRESS], [ADDRESS] мають спільне загородження , не відмежовані один від одного і мають спільний вхід, спільну стежку та спільний туалет. Вищевикладені обставини підтверджуються актом квартального комітету №14 від 16.10.2013 року. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що позов задоволенню не підлягає, оскільки дані два будинки знаходяться на території одного домоволодіння, будинок по провул . Гранітному не зданий в експлуатацію, тому в ньому і на даний час не зареєстровані син позивача та члени його сім»ї, які в ньому проживають, проживати у матері чи брата у відповідача не має можливості, як і бути там зареєстрованою, визнання особи такою, що втратила право на користування житлом в даному випадку не відповідає вимогам ст. 405 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що проживають спільно з відповідачем в одному будинку разом з дітьми , в т.ч. і після розірвання шлюбу, при цьому шлюбні відносини не підтримують, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вважає, що відповідач як колишня дружина не має права бути зареєстрованою у будинку його матері, і має виїхати з будинку по [ADDRESS] , оскільки в даному будинку вона не може бути зареєстрованою, так як він не зданий в експлуатацію. Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби в судове засідання не з»явився, належним чином рекомендованим листом повідомлено про час і місце розгляду справи, поважні причини неявки суду не повідомлено. Судом встановлено наступні факти. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.01.1987 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину та довідкою КООБТ1 від 15.07.2013 року (а. с. 4-5). В даному будинку зареєстровані позивач, її син, відповідач та їх двоє дітей донька [PERSON] [INFO] і син [PERSON] [INFO], що підтверджуються довідкою квартального комітету №14 від 11.07.2013 року і актом від 26.07.2013 року. Після реєстрації шлюбу в 1993 році син з дружиною [PERSON] та дітьми перебралися проживати в [ADDRESS], який розташований по сусідству з будинком позивача. 16.05.2013 року шлюб між сином [PERSON] і [PERSON] був розірваний, що підтверджується копією рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (а. с. 9). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків , оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки відсутні підстави для визнання особи такою , що втратила право на користування житлом. Як на час перебування у шлюбі так і на даний час відповідач проживає з бувшим чоловіком та дітьми в [ADDRESS] , який в експлуатацію на даний час не зданий , хоча і мається окремий вхід до даного будинку, що також стверджували і всі свідки в судовому засіданні, земельна ділянка належна позивачу ( а.с. 152) була розділена відповідно до копій Державних актів на дві земельні ділянки ( а.с. 160,161), які і на даний час належать також позивачу і використовуються як одна земельна ділянка на якій знаходяться два будинки , з господарськими прибудовами, що знаходяться в спільному користуванні. Право власності на будинок [ADDRESS] за сином позивача не зареєстровано, бо він не зданий в експлуатацію , таким чином спростовується зазначення позивача , що даний будинок належить її сину. Таким чином, суд дійшов висновку, що за даних обставин, позов про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом не підлягає задоволенню, оскільки між сторонами є діючі домовленості про користування житлом, яке є, і на даний час , одним домоволодінням , відповідач не має можливості зареєструватися у будинку [ADDRESS] до здачі будинку в експлуатацію. Зазначення позивача , що відповідач є бувшою невісткою, має можливість зареєструватися та проживати у квартирі своєї матері чи рідного брата не грунтується на законі, позов є безпідставним та необгрунтованим і задоволенню не підлягає. Згідно ст.88 ЦПК України, суд, судові витрати залишає по їх фактичному понесенню сторонами.

Outcome: dismissed