Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.02.1999 року вона уклала шлюб із [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.08.2009 року шлюб розірвано. Від шлюбу вони з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що вона працює кухарем у НВК «Щастя», дитина перебуває на її утриманні. Позивач зазначає, що добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем їй не вдається, тому змушена звернутися до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 18-19). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач добровільно фінансово утримувати дитину не допомагає. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що має змогу надавати допомогу виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, оскільки він роботи не має та хворіє на гепатит, іноді дитина проживає з ним, а тому він також несе витрати на дитину. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.02.1999 року, який було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.08.2009 року (а.с. 11-12). Позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що малолітній син сторін по справі мешкає з матір`ю [PERSON] , на час розгляду справи рішення про проживання дитини з батьком не постановлювалось, домовленості між сторонами стосовно розміру аліментів не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина перебуває на утриманні матері. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За повідомленням відповідача, інших дітей, окрім малолітнього сина [PERSON] , він не має. Відповідач перебуває у працездатному віці, отже має змогу працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини. Жодні данні про незадовільний стан здоров`я самого відповідача суду не надані. Також матеріали справи не містять будь яких обґрунтувань відповідачем свого незадовільного матеріального стану, що підтверджувалось би доказами. Відповідач не посилався на наявність інших непрацездатних членів сім`ї яких би він матеріально забезпечував. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи судом не встановлено обставин передбачених п.п. 3-1), 3-2) ч. 1 ст. 182 СК України, а також інших обставин, які б могли мати істотне значення для вирішення спору. З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, і позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів у частці, яка становить ј від доходу відповідача, що за загальними правилами сімейного законодавства є мінімальною часткою та може бути зменшена у разі встановлення обставин передбачених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, однак таких обставин судом не встановлено, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та їх розміру, а тому позов підлягає до задоволення. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти слід стягувати починаючи з дня подання позову - з 09 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття у заявленому розмірі, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі позивачем не заявлялось. За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішується. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved