Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що 24 квітня 2010 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який 30 липня 2014 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає разом із матірю. Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2014 року з урахуванням рішення апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON], [INFO] в сумі 800 гривень щомісячно, починаючи з 03 квітня 2014 року до досягнення дитини повноліття. Постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. Відповідач обовязку по утриманню малолітньої доньки не виконує, у звязку з чим утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Смілянського міськрайонного управління юстиції від 18 листопада 2016 року сума заборгованості становить 25 226,67 грн. Внаслідок несплати аліментів порушені її права. В звязку з простроченням сплати аліментів просить стягнути з відповідача пеню в сумі 7615,46 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшила та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення по сплаті аліментів сумі 7\~464 грн. та витрати на правову допомогу. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити, вказуючи те, що про існування заочного рішення про стягнення аліментів відповідач не знав, оскільки перебував в Росії. Відповідач не припиняв утримання доньки, навіть перебуваючи в Росії, він надсилав матері кошти, яка переводила їх грошовими переказами позивачці, а також направляв кошти вже під час розгляду справи, однак остання не приходила на пошту для їх отримання. Також, станом на 31 січня 2017 року відповідач має переплату по аліментах в сумі 1353 грн., тобто, після набрання рішенням законної сили він повністю погасив заборгованість по аліментах, яка виникла за час розгляду справи в суді. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами сімейного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 24 квітня 2010 року між позивачкою та відповідачем був зареєстрований шлюб, який 30 липня 2014 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO]в сумі 800 грн. щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.03.2014 і до досягнення дитини повноліття. 04 листопада 2014 року на виконання даного рішення суду було видано виконавчий лист та 10 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження. В подальшому, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 20 жовтня 2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2014 року змінено, виключено з резолютивної частини рішення слова «але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку», змінено дату стягнення аліментів з 08 березня 2014 року на 03 квітня 2014 року. 17 листопада 2016 року було видано новий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO]в сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з 03 квітня 2014 року і до досягнення дитини повноліття. Виконавчий лист від 04 листопада 2014 року було відкликано. З 03.04.2014 року по 18.11.2016 року боржник не виконував в повному обсязі вказане рішення суду внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку державного виконавця від 18.11.2016 року станом на 18.11.2016 року склала 25\~226,67 грн. Як на заперечення проти позову, відповідач посилається на те що ним повністю сплачена заборгованість по аліментам, про рішення суду він не знав так як перебував у Росії, заборгованість по аліментах виникла не з його вини. Суд не погоджується з даними запереченнями виходячи з наступного. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на існування у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, яка визначена державним виконавцем станом на 18.11.2016 року та складає 25\~226 грн. 67 коп. У відповідності до ч. 4 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідач заборгованість по аліментам в судовому порядку не оспорив. Більше того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач заборгованість визнав та сплатив її протягом листопада-грудня місяця 2016 року, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження № 1851/1 Смілянського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, копії якого містяться в матеріалах цивільної справи та розрахунком від 31 січня 2017 року. Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як на заперечення відсутності вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів відповідач посилається на те, що він не зав про існування заочного рішення суду, а також на те, що у звязку із скасуванням рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.07.2014 апеляційним судом Черкаської області, заборгованість повинна нараховуватись з моменту набрання законної сили рішенням саме апеляційного суду Черкаської області тобто 20.10.2016 року. Між тим, як встановлено в судовому засіданні Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 20.10.2016 року рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 липня 2014 року не скасовано, а змінено, виключено з резолютивної частини рішення слова «але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку» та змінено дату стягнення аліментів з 08 березня 2014 року на 03 квітня 2014 року. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Визначений судом першої інстанції розмір аліментів та стягнення їх з відповідача залишено без змін. Посилання на існування двох виконавчих листів, які перебували на виконанні у державного виконавця, а саме виконавчого листа виданого Соснівським районним судом м. Черкаси від 04.11.2014 року та виконавчого листа виданого цим же судом 17.11.2016 року у звязку з чим відповідачу не було зрозумілим який саме виконавчий лист необхідно виконувати не заслуговують на увагу, оскільки як вказувалось вище, визначений судом першої інстанції розмір стягуваних аліментів не змінювався. Із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання у відповідності зі статтею 369 ЦПК України відповідач, який у виконавчому провадженні є боржником не звертався. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з простроченихплатежів (за кожен місяць). Згідно до розрахунку неустойки (пеня 1%) на суму несплачених [PERSON] аліментів позивачу, за кожен день прострочення за період з травня по грудень 2014 року 245 днів х 8 грн. = 1960 грн.; з січня по грудень 2015 року 365 днів х 8 грн. = 2920 грн.; січня 2016 року по 18 листопада 2016 року 323 х 8 грн. = 2584 грн., а всього 7464 грн. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком пені, який визначений виходячи із суми заборгованості, ставки пені у відсотках за день прострочення, кількість днів прострочення. На підставі ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача в дохід держави підлягають судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640 грн. Що стосується вимоги про стягнення коштів за надання правової допомоги, то така вимога не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до умов Договору від 11 травня 2016 року, укладеного між адвокатом [PERSON] та позивачкою, в інтересах якої діяла представник [PERSON], передбачено, що предметом договору є надання юридичних послуг як представника в Соснівському районному суді по даній справі, з відповідними повноваженнями як представника. Як вбачається з акту №10/02 від 10 лютого 2017 року, виконавець за вищевказаним Договором виконала наступні роботи: консультація з сімейного права, збір доказів та опрацювання письмових матеріалів, підбір нормативно-правових актів, проект позовної заяви, представництво інтересів в суді. Тобто, прийняті та оплачені замовником послуги не охоплювалися укладеним договором, за виключенням представництва в суді. За вказаним товарним чеком №11/2016 від 28 листопада 2016 року адвокатом були надані послуги, які не обумовлені Договором від 11 травня 2016 року. А товарним чеком №10/17 від 10 лютого 2017 року передбачена оплата послуг як представника у даній справі, за яким було витрачено 3,2 год. на суму 1294 грн. З розрахунку ж наданих послуг адвоката від 10 лютого 2017 року вбачається, що судове представництво у справі склало 1 годину (засідання 23.01.17 та 10.02.17), що не відповідає ні Додатковій угоді №1 до Договору, в тому числі й розміру винагороди, ні товарному чеку №10/17 від 10 лютого 2017 року, в частині витраченого часу та сплаченої суми. Відповідно до ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі. У зв'язку із відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів розрахунку часу понесеного адвокатом на представництво інтересів клієнта в суді та його вартості, які б відповідали вимогам закону, суд вважає що відсутні підстави для стягнення вказаних витрат. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved