Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, у якому з урахуванням уточненої позовної заяви просила суд встановити юридичний факт проживання із спадкоємцем однією сім'єю, отримати право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом, визнати право власності у порядку спадкування за законом та стягнути солідарно з відповідачів сплачений судовий збір, посилаючись на те, що вона з [PERSON], з червня 2005 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, жили однією сім'єю протягом десяти років, перші два роки проживали у неї за адресою: [ADDRESS], а з червня 2007 року - разом з батьками чоловіка у двокімнатній ізольованій квартирі [ADDRESS], житловою площею 28,0 кв.м., загальною - 45,9 кв.м. Протягом вищевказаного часу вони вели спільне господарство, разом харчувалися, вирішували усі побутові питання, мали спільний сімейний бюджет. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної РАЦС по м. Харкову РС ХМУЮ на підставі актового запису № 306 від 06.01.2015 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої входить нерухоме майно - двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], яка за правом власності зареєстрована на ім'я [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.08.2007 року, реєстраційний номер [NUMBER] та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2012 року, реєстраційний номер 7-323. Заповіту померлим [PERSON] залишено не було. Спадкодавець є рідним батьком відповідачів [PERSON] та [PERSON], який є неповнолітнім, інвалідом дитинства, які згідно до ст. 1261 ЦК України належать до першої черги спадкоємців за законом. У зв'язку з тим, що Позивач не перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та не являлася спадкодавцю кровним родичем, вона позбавлена можливості успадкувати майно за вищевказаною адресою, а відтак змушена звернутися до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю із спадкодавцем понад п'ять років, отримання права спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги та визнання права власності у порядку спадкування за законом. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 03.07.2015 року, заявлений позов з урахуванням уточнень підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON], та їх адвокат Шулатова Ілона Сергіївна, яка діє на підставі Договору № 105/15-Ш про надання правової допомоги від 11 серпня 2016 року, Договору № 100/15-Ш про надання правової допомоги від 11 серпня 2016 року в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали, заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. В обґрунтування своєї позиції, адвокат відповідачів зазначає, що позивач не має право на спадкування як спадкоємець першої черги за законом, оскільки немає доказів спільного проживання позивача разом із померлим, шлюб не реєстрували, померлий [PERSON] не проживав з нею однією сім'єю, вони не були пов'язані спільним побутом, не мали взаємних прав та обов'язків характерних до сімейних. Позивач була лише квартиранткою, яка займала одну з вільних кімнат, не піклувалася та не доглядала померлого. Представник третьої особи Служби у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.26), клопотань про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за відсутності представника третьої особи не надходило. Суд вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статті 58 та 59 ЦПК України вказують на те, що докази повинні бути належними та допустимими. Так, у судовому засіданні було встановлено, що згідно актового запису про смерть № 306, зробленого 06 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції [PERSON] помер [INFO] у віці 47 років. З Довідки про причину смерті № 2 від 06 січня 2015 року, виданої Державною установою «Інститутом загальної та невідкладної хірургії імені В.Т. Зайцева Національної Академії медичних наук України», вбачається, що [PERSON] помер від цирозу печінки. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої входить нерухоме майно - двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS], яка за правом власності зареєстрована на ім'я [PERSON], відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.08.2007 року, реєстраційний номер [NUMBER] та свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2012 року, реєстраційний номер 7-323. Заповіту померлим [PERSON] залишено не було. Спадкодавець є рідним батьком відповідачів [PERSON] та [PERSON], який є неповнолітнім, інвалідом дитинства, які згідно до ст. 1261 ЦК України належать до першої черги спадкоємців за законом. Оскільки позивач не перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] та не являлася спадкодавцю кровним родичем, вона не може успадкувати майно за вищевказаною адресою, а тому звернулася до суду з позовом про встановлення факту постійного проживання однією сім'єю із спадкодавцем понад п'ять років, визнання права спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги. Зі змісту позовної заяви від 13 липня 2015 року, з урахуванням уточненої позовної заяви від 15 грудня 2015 року вбачається, що позивач та [PERSON] з червня 2005 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, жили однією сім'єю протягом 10 років. Спочатку, перші два роки, жили у Позивача за адресою: [ADDRESS], а з червня 2007 року - разом з батьками чоловіка у двокімнатній ізольованій квартирі [ADDRESS], житловою площею 28,0 кв.м., загальною - 45,9 кв.м. Позивач стверджує, що разом із померлим вели спільне господарство, разом харчувалися вирішували усі побутові питання, мали спільний сімейний побут. На підставі вищезазначеного, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їхньої переконливості. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що померлий [PERSON] з 03.07.1992проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а Позивач з 03.07.2001 зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS], тобто адреси місць проживання Позивача та померлого є різними та протягом 10 років, Позивач та померлий не зареєструвалися за однією адресою. З паспорту Позивача [PERSON] (серія [NUMBER], виданого Московським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 07.03.2001 року, копія якого міститься в матеріалах справи, вбачається, що відомості про реєстрацію шлюбу із померлим відсутні. Однак з паспорту Позивача [PERSON] (копія якого міститься в матеріалах справи) вбачається, що з 04.06.1998 року Позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із гр. [PERSON], про що свідчить штамп на сторінці 10 паспорту позивача, проставлений відділом РАГС Кузнецовського району Рівненської області. Згідно актового запису про розірвання шлюбу № 105, зробленого 06 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області вбачається, що шлюб між чоловіком [PERSON] та жінкою [PERSON] розірвано. Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Статтею 25 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік має право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. За приписами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно врахувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки Таким чином, вищевказане свідчить про те, що основною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю із спадкодавцем є наявність взаємних прав та обов'язків, а також систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. При цьому важливою, про те не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні із спадкодавцем. Відповідно до п.5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджено, що позивач та померлий [PERSON] не проживали однією сім'єю як чоловік та жінка, Позивач була лише квартиранткою, спільний побут не вели, відносин, що притаманні подружжю не мали, спільне господарство не вели. Позивач не здійснювала догляд за ним, не піклувалася за померлим. Після смерті [PERSON] на його поховання гроші збирали з усіх сусідів. Суд визнає показання свідків достовірними, оскільки вони постійно проживають по сусідству з сім'єю [PERSON]. Позивач стверджує, що вона разом із померлим протягом 10 років проживали однією сім'єю як чоловік та жінка. Зазначене також підтверджується показаннями свідків. Оскільки позивачем не було надано жодного належного та допустимого доказу про те, що з червня 2005 року позивач разом із померлим перебували у фактичних шлюбних відносинах, жили однією сім'єю протягом останніх десяти років. Спочатку, перші два роки, жили у позивача за адресою: [ADDRESS], а з червня 2007 року - разом з батьками померлого у двокімнатній ізольованій квартирі [ADDRESS], житловою площею 28,0 кв.м., загальною - 45,9 кв.м., суд не приймає зазначене твердження Позивача в якості належного доказу. З наявних в матеріалах справи доказів, наданих позивачем, суд не вбачає систематичного ведення позивача разом із померлим спільного господарства та здійснених позивачем витрат, спрямованих на забезпечення життєдіяльності померлого. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів, що підтверджують її позовні вимоги, тому суд не вбачає підстав для їх задоволення. Отже, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про встановлення юридичного факту спільного проживання однією сім'єю разом із [PERSON] з червня 2005 року по час відкриття спадщини у зв'язку з його смертю 06.01.2015 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт спільного проживання разом із померлим, а докази надані позивачем, що містяться в матеріалах справи, не підтверджують факт спільного проживання позивача та померлого з червня 2005 року до моменту відкриття спадщини у зв'язку з його смертю [INFO], крім того встановити факт спільного проживання позивача разом із померлим однією сім'єю саме з червня 2005 року неможливо, оскільки позивач до 2007 року перебувала у іншому зареєстрованому шлюбі, а тому встановлення факту спільного проживання позивача разом із померлим однією сім'єю з червня 2005 року є таким, що суперечить положення чинного законодавства України. Згідно ст. 218 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування за законом почергово. Відповідно до вимог ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно зі ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до час відкриття спадщини. Згідно ст. 1259 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду отримати право на спадкування разом зі спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умовою, що вона протягом тривалого часу піклувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва був у безпорадному стані. Частиною 3 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що безпорадним слід розуміти такий стан особи, обумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та опіки. Позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що [PERSON] (померлий) самостійно не пересувався, користувався милицями, спеціальним поясом і ортопедичним взуттям (зимовим і літнім), за станом здоров'я потребував постійного стороннього догляду, який померлому надавала позивач, а саме: піклувалася про померлого, купувала і приносила додому продукти харчування, одяг, ліки, годувала чоловіка, прала і прасувала його речі, прибирала, забезпечувала його медичною допомогою, викликала лікарів, возила чоловіка на консультації до лікарень, на медичні процедури, в санаторій «Слав'янський», постійно відвідувала в стаціонарах, приносила додаткове харчування. Зокрема в матеріалах справи відсутні будь-які квитанції, що підтверджують витрачання коштів на ліки, на продукти харчування, також відсутні будь-які докази перебування померлого в санаторії «Слав'янський» за рахунок коштів позивача. Копії документів, наданих позивачем в якості додатків до позовної заяви, а саме: копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3038, виданої Харківською міською лікарнею №3; копія виписаного епікризу із історії хвороби № 239, виданого Харківською міською лікарнею № 3; копія виписки епікризу із історії хвороби б/н, виданої Харківською обласною клінічною травматологічною лікарнею; копія протоколу обстеження попереково-крижового відділу хребта, виданого Харківською міською клінічною лікарнею № 7; копія консультативного висновку № 727211 від 19.03.2008, копія обстеження № 21147 від 29.08.2008; копія індивідуальної програми реабілітації інваліда № 343/340 не підтверджують факту перебування померлого в безпорадному стані, а також не підтверджують факту потреби померлим стороннього догляду, оскільки містять в собі інформацію лише щодо діагнозу померлого, а також відомості щодо лікування, а тому не приймаються до уваги судом в якості доказів факту безпорадного стану померлого та потреби в сторонньому догляді. Однак, згідно Довідки до акта огляду МСЕК № 698006 від 28.03.2014 та листа Харківської міської лікарні № 3 від 16.04.2015 № 304, померлий потребував сторонньої допомоги, проте померлий сам ходив без милиць, чистив картоплю, виходив гуляти разом із дітьми, ходив до магазину, сидів на лавці біля будинку, зазначене не заперечувалося позивачем та підтверджується поясненнями свідків та письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Зазначена інформація також підтверджується показаннями свідків. З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2008 року померлий письмово звертався до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Жовтневого району із заявою про прийняття померлого на обслуговування померлого в домашніх умовах. Інформація про те, що померлий знаходився на обслуговуванні на безоплатній основі у відділені соціальної допомоги вдома територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Жовтневого району міста Харкова з 24 квітня 2008 року згідно наказу № 137 по 06 січня 2015 року, знятий з обслуговування у зв'язку зі смертю згідно наказу № 8 підтверджується відповіддю Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Жовтневого району міста Харкова адвокату Відповідачів від 06.08.2015 № 547. Позивачем не надано жодних доказів того, що вона за власні кошти поховала померлого [PERSON] Проте, Довідка від 08.01.2014 видана ФО-П [PERSON] в якій зазначено, що позивач оформила замовлення на захоронення померлого не є належним та допустимим доказом, оскільки видана за один рік до офіційної дати смерті померлого. В матеріалах справи наявний письмовий доказ, відповідь управління Пенсійного Фонду України в Жовтневому районі м. Харкова від 04.01.2016 № 9/13/31 «Про надання інформації», який свідчить про те, що 03.02.2015 року до управління звернулася [PERSON] із заявою про виплату допомоги на поховання [PERSON] 09.02.2015 року допомога на поховання була виплачена [PERSON] в сумі 2254,30 грн., що засвідчує реєстр виплачених допомог на поховання, виданий поштовим зв'язком: Харків-22. З позовної заяви [PERSON] та наданих нею документів неможливо встановити факт проживання однією сім'єю, а також не можливо знайти підтвердження про піклування та догляд за спадкодавцем. Згідно з п 1 ч. 1 ст. 258 Цивільного процесуального кодексу України, у заяві про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю разом із померлим з метою надання позивачеві права на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом. Оскільки позивачем не було доведено факт спільного проживання разом із померлим однією сім'єю, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позову в повному обсязі. Таким чином, дослідивши всі наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не є обгрунтованими, не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed