Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту володіння особою житловим будинком на праві приватної власності та визнання права власності на присадибні земельні ділянки. Мотивувала його наступним. Мачуха її матері - [PERSON] , [INFO] , відповідно до договору дарування, подарувала їй (позивачу) будинок, розташований (як було зазначено в договорі) в [ADDRESS] ) на приватизованій земельній ділянці розміром 0,5715 га. Вона (позивач) провела реєстрацію права власності на дане нерухоме майно в Кременчуцькому МБТІ. Договір дарування приватизованої земельної ділянки за життя [PERSON] не було посвідчено, хоча остання своєю довіреністю уповноважила на це [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті стало відомо, що після нотаріального посвідчення договору дарування, а саме, [INFO] , все своє майно вона заповіла [PERSON] (відповідачу у справі). Через наявність такого заповіту, Глобинська міська рада не може вирішити питання про надання їй (позивачу) дозволу на виготовлення проектно - технічної документації на присадибні земельні ділянки, цільове призначення яких згідно технічної документації : 0.0991 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,4724 га - для ведення особистого селянського господарства. Крім цього, виявилося, що в договорі дарування житлового будинку вказана помилкова адреса [ADDRESS] замість [ADDRESS] . З рішення виконкому Глобинської міської ради, яким було встановлено назви вулиць с. Шепелівка, вбачається, що вул. Першотравневої в цьому селі немає взагалі. Це є перешкодою як для реєстрації її права власності на будинок в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, так і для прийняття рішення по земельних ділянках з різним цільовим призначенням, адже право власності [PERSON] на них і посвідчувалося одним правовстановлюючим документом - Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданим Глобинською міською радою 2 листопада 1999 року. Приватний нотаріус, яка оформляла договір дарування, відмовила їй у виправленні адреси будинку в договорі, посилаючись на те, що вона була записана нею на підставі довідок , наданих Глобинською міською радою та Кременчуцьким МБТІ. [PERSON] вказала в позові, що до неї, як особи, яка набула право власності на жилий будинок, розміщений на земельній ділянці, що перебувала у власності іншої особи, має перейти і право власності на земельну ділянку площею 0.0991 га , на якій розміщений будинок, без зміни її цільового призначення. Крім цього, земельною ділянкою площею 0,4724 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства вона користується добросовісно, відкрито з 2000 року - часу набуття права власності на подарований будинок., тому є передбачені законом підстави для визнання за нею права власності на неї за набувальною давністю. Посилаючись на викладене, приписи ст. 120 ЦК України, ст. 119 Земельного кодексу України, позивач прохала : - встановити юридичний факт володіння на праві приватної власності [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , житловим будинком з господарськими будівлями , розташованим в [ADDRESS] , згідно договору дарування від 13 листопада 1999 року серії АВЕ № 588334, посвідченого приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Любою Ж.М. , зареєстрованим в реєстрі за № 1051; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] : -в порядку\~ст.\~120\~ЦК України\~-\~право власності\~на земельну\~площею 0.0991 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] . -за набувальною давністю - право власності на земельну ділянку площею 0,4724 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. розташовану за адресою: [ADDRESS] . У судове засідання позивач не з`явилася. Направила заяву про розгляд справи у її відсутності на підставі наданих доказів. Вказала, що позов підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Відзив на позов не надала. Натомість направила суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов визнає повністю, обставини викладені позивачем не заперечує, на присадибні земельні ділянки не претендувала ніколи і не претендуватиме, оскільки не вважає їх спадковими. \~ \~ \~ \~Представник третьої особи Глобинської міської ради, у судове засідання не з`явився. Направлено до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника міської ради. Вказано, що заперечень щодо задоволення позову немає. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться. \~ \~ \~ \~Дослідивши всебічно, повно, об`єктивно докази, надані на обґрунтування позову , та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 17.11.2001 року відділом РАГС Глобинського районного управління юстиції. За свого життя вона подарувала [PERSON] жилий будинок з надвірними будівлями. В договорі дарування від 13 листопада 1999 року, посвідченому приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Любою Ж.М., зазначено, що будинок, «знаходиться в [ADDRESS] ) на приватизованій земельній ділянці розміром 0,5715 га». Подарований будинок 04.02.2000 року був зареєстрований позивачем в Кременчуцькому міжміському бюро технічної документації на праві приватної власності (запис в реєстровій книзі № 2 за № 7), про що зроблена відмітка на договорі, як правовстановлюючому документі. Технічний паспорт на будинок, виготовлений 04.10.1999 року, також містить його адресу [ADDRESS] . Разом з цим з архівного витягу архівного сектора Глобинської РДА вбачається , що виконавчим комітетом Глобинської міської ради було прийняте рішення № 512 від 10.09.1997 року «Про визначення назв вулиць с. Шепелівка», в якому назва вулиці «Першотравнева» - взагалі відсутня, натомість значиться [ADDRESS] 9 [ADDRESS] . Дані про те, що в період з 11.09.1997 року по 13 листопада 1997 року (дата посвідчення договору дарування), і пізніше приймалося рішення виконкому про перейменування вулиць с. Шепелівка Глобинського району - також відсутні. Записи в погосподарських книгах Глобинської міської ради також свідчать, що до 10.09.1997 року вулиці с. Шепелівка назв не мали. Так, згідно запису в погосподарській книзі Глобинської міської ради за 1996-2000 роки № 3, с. 71, дослідженого судом, за [PERSON] значиться домогосподарство в с [ADDRESS] Шепелівка Глобинського району. Назва [ADDRESS] і номер будинку не зазначено, проте, наявна відмітка, що житловий будинок [PERSON] подаровано гр. [PERSON] , м. Комсомольськ. Довідками виконавчого комітету Глобинської міської ради № 2403 від 22.12.2008 року, № В-02-25/4396 від 28.12.2018 року підтверджено, що житловий будинок [PERSON] , згідно запису в погосподарській книзі Глобинської міської ради за 2001-2005 роки № 3 , сторінка 83, має адресний номер : [ADDRESS] , З матеріалів надісланих суду приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу Любою Жанною Миколаївною за клопотанням позивача, вбачається , що при посвідченні договору дарування вищевказаного житлового будинку Глобинською міською радою нотаріусу була надана довідка від 10.11.1999 року № 173, в якій значилося, що будинок [PERSON] , розташований по [ADDRESS] . Приватний нотаріус в зв`язку з цим відмовила позивачу у внесенні виправлень у договір дарування в частині назви вулиці, оскільки вважає, що вчинила нотаріальну дію на підставі офіційної довідки міської ради, тому помилки при зазначенні назви вулиці не допустила. Викладене, на думку суду, доводить, що працівниками Глобинської міської ради, які надали довідку для приватного нотаріуса, була допущена помилка при написанні назви вулиці, на якій знаходився будинок дарувальника. Позивач позбавлена можливості отримати правовстановлюючий документ із правильною адресою будинку та внести ці дані до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, тому питання може бути вирішене лише в судовому порядку. Згідно пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати документ. Суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права в даному випадку є встановлення факту належності позивачу на праві приватної власності будинку, розташованого по [ADDRESS] . Встановлення вказаного юридичного факту необхідне для оформлення права власності на земельну ділянку, розташовану під вказаним будинком та для внесення даних про будинок та його власника до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. В договорі дарування жилого будинку та надвірних будівель від 13.11.1999 року, зазначено, що він розташований на приватизованій земельній ділянці розміром 0,5715 га. Право власності дарувателя [PERSON] на вказану земельну ділянку, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку і споруд та ведення ОПГ», посвідчувалося Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданим Глобинською міською радою 2 листопада 1999 року. Волевиявлення [PERSON] щодо розпорядження вказаним майном (будинком і земельною ділянкою) висловлене нею в нотаріально посвідченій довіреності від 27 жовтня 1999 року , якою вона уповноважила [PERSON] подарувати від її імені [PERSON] належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями , що знаходиться в [ADDRESS] та приватизовану земельну ділянку площею 0,5715, що знаходиться в с. Шепелівка Глобинського району. Згідно технічної документації по складанню Державного акту на право приватної власності та виписки із земельно-кадастрової книги Глобинської міської ради, з вищевказаної земельної ділянки цільове призначення : 0.0991 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,4724 га - для ведення особистого селянського господарства.. З невстановлених причин, договір дарування вищевказаної земельної ділянки [PERSON] , як повноважним представником [PERSON] , не було нотаріально посвідчено. 13.03.2001 року [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] (відповідачу у справі), що підтверджується заповітом від 13 березня 2001 року, посвідченим у Глобинській державній нотаріальній конторі за реєстровим № 2-397. [INFO] [PERSON] померла. Як вбачається із наданої суду спадкової справи №386/03 [PERSON] (відповідач у справі) на підставі вказаного заповіту оформила лише свідоцтво про право на спадщину земельної частки (паю). Своєю заявою до суду вона підтвердила, що ні на яке інше майно спадкодавця [PERSON] не претендує. Правовідносини з приводу права власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] виникли в листопаді 1999 року. Згідно абз.2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень чинного Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Ч.1, ч.2 ст. 381 ЦК України визначено, що садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Виходячи з вказаної норми , суд дійшов висновку, що після набуття [PERSON] права власності на жилий будинок, що раніше належав [PERSON] , до неї, на підставі ст. 120 ЦК України, перейшло і право власності на земельну ділянку площею 991 кв.м з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд. З письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] (сусідів позивача) вбачається, що земельною ділянкою площею 4724 кв.м з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства [PERSON] добросовісно, відкрито та безперервно користується з 2000 року - часу набуття права власності на подарований будинок. За всі роки користування вказаною земельною ділянкою жодна особа не пред`являла їй з приводу цього претензій, а отже, вона не є спірною. Згідно ч.1 ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них\~прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. За приписом п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. З огляду на вказану норму, право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 4724 кв.м з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства припинилося в день її смерті, тобто володіння на даний час не є титульним. До складу спадкового майна вказана ділянка не могла ввійти, оскільки є єдиний правовстановлюючий документ на неї (Державний акт серії [NUMBER] ) та на земельну ділянку площею 991 кв.м з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд, яка згідно закону апріорі переходить у власність власника будинку. За викладених обставин я позбавлена можливості звернення до органу місцевого самоврядування. Спір може бути вирішено лише в судовому порядку. Ч. 2 ст.\~328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~ \~ \~ \~ Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. За ч.4 ст.344 ЦК право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. \~ \~ \~ \~ Згідно з п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати,зокрема, таке: \~ \~ \~ \~- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд дійшов висновку , що належним способом захисту невизнаного права на земельну ділянку площею 4724 кв.м з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства є вимога про набуття права власності на неї за набувальною давністю, оскільки володіння нею позивачем є добросовісним, відкритим та безперервним. З вказаних підстав позов підлягає задоволенню, як заявлений правомірно та підтверджений належними та допустимими доказами. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved