Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб між нею та відповідачем. В своїй заяві позивач зазначила, що 26.09.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. Спільне життя не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім'ю, після народження донки сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з квітня 2017 року. Спільне подружнє життя суперечить її інтересам, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене позивач просила суд, шлюб укладений між нею та відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області 26 вересня 2015 року, актовий запис № 145 розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 26 вересня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26.09.2015 року, актовий запис № 145 (а.с.6). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Крім того, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з квітня 2017 року, проживають за різними адресами, спільне життя не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Протягом наданого згідно ухвали суду від 06.06.2017 року строку для примирення, сторони шлюбні відносини не відновили. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст. 55 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, протягом наданого строку для примирення сторони шлюбні відносини не відновили, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу суду не надав, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. За ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Як вбачається із квитанції №32 від 16.05.2015 року судовий збір сплачено позивачем не на рахунок Глобинського районного суду Полтавської області, тому витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved