Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] Позов обґрунтовує тим, що їй згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.12.2008 року на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Після отримання спадщини, вона разом з затєм [PERSON], донькою [PERSON] та онукою [PERSON] були зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. В 2002 році відповідачі виїхали проживати в м. Київ, де проживають до сьогоднішнього часу. Речей відповідачів у вказані квартирі немає. Відповідачі не претендують на належну їй квартиру, не утримують її, не сплачують комунальні платежі, що створює їй перешкоди в користуванні квартирою, так як вона змушена сплачувати за відповідачів комунальні платежі. Ухвалою від 28.09.2018 року провадження в частині позовних вимог про визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, закрито на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України відповідно до заяви, поданої представником позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без її участі, просила залишити клопотання про виклик свідків без розгляду, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, до суду повернулися конверти з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов'язок, щодо пересилання поштового відправлення, не проживає», тому враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України відповідачі вважаються належним чином повідомлені про час та місце судового засідання. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 08.12.2008 року. Згідно з довідкою від 12.09.2018 року, виданої ОСББ «Арка» за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з актом про непроживання від 21.05.2018 року, затвердженими директором ОСББ «Арка» та мешканцями будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] (зять), [PERSON] (дочка) фактично не проживають. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин не проживають в [ADDRESS], власних речей не зберігають, обов'язки по утриманню житла не здійснюють, суд вважає, що реєстрація відповідачів в будинку за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved