Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 19 лютого 2003 року помер її чоловік [PERSON], після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Під час життя померлий [PERSON] заповідальне розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом, інших спадкоємців першої черги, або осіб які мають обовязкову частку у спадщині немає. Однак [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк не звернулись до нотаріальної контори з заявою щодо отримання спадщини, таким чином відповідачі фактично спадщину після смерті [PERSON] не прийняли. Через деякий час після смерті [PERSON] позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 15 квітня 2017 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач у судове засідання не зявилася, причини неявки суду не відомі, надала суду заяву в якій просить розглянути справу за її відсутністю, позов підтримує в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява, відповідно до якої вони позов визнають у повному обсязі та просять розглядати справу у їх відсутності. Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, 19 лютого 2003 року помер чоловік позивача [PERSON], після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/5 частини квартири [ADDRESS]. Під час життя померлий [PERSON] заповідальне розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Відповідачі є спадкоємцями першої черги за законом, інших спадкоємців першої черги, або осіб які мають обовязкову частку у спадщині немає. Однак [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк не звернулись до нотаріальної контори з заявою щодо отримання спадщини, таким чином відповідачі фактично спадщину після смерті [PERSON] не прийняли. Через деякий час після смерті [PERSON] позивач звернулася до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, 15 квітня 2017 року, своєю постановою, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. У підтвердження своїх позовних вимоги, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності та видавалися на імя померлого [PERSON], а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем. Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, у звязку з тим, що спадкодавець помер до набрання ЦК України чинності, тобто до 1 січня 2004 року, вказані цивільні правовідносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963 року. Так, згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 1,2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину , якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд вважає, що надані суду документи у повному обсязі підтверджують право померлого [PERSON], на спірне майно, спадкоємцем якого є [PERSON], а тому позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved