Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вони з відповідчем у перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними 29.10.2012 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], яка мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач зобов'язаний надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач надала до суду заяву про підтримання позову та розгляду справи у її відсутності. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову та розгляду справи у його відсутності. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 29.10.2012 року між ними розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане повторно відділом ДРАЦС по місту Чугуєву РС Чугуївського МРУЮ Харківської області 14.09.2012 року. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, яка на цей час мешкає разом з позивачем, що підтверджується довідкою КЖРЕП м. Чугуєва від 19.06.2014 року за № 755. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач працездатний, інших осіб на своєму утриманні не має. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд визначає розмір аліментів у розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved