Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини . В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та не надає належну матеріальну допомогу на її утримання, а тому просить стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 2000 грн. з відповідною індексацією згідно чинного законодавства, щомісячно з дня подання позову до суду до досягнення дитиною 18 років . До судового засідання позивачем надано заяву про підтримку позовних вимог (а. с. 41 ). В судове засідання відповідач надав заяву про часткове визнання позову в розмірі 1600грн., зазначив, що офіційно не працює ( а.с. 42).Надав суду копію трудової книжки, довідку про відсутність доходів , довідку про склад сім»ї. \~ \~ \~ \~Згідно ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі , що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу від 09.04.2014 року (а. с. 5). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.6). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою № 2312 від 04.06. 2018 року (а. с. 7). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Згідно ст.121 СК України, права та обов'язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Відповідно до роз»яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала і гіршому становищі порівняно з іншою. \~ \~ \~ \~Пунктом 3 ст.\~182\~СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За правилами ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи факт часткового визнання позову , суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково, оскільки відповідач не виконує належним чином свій батьківський обовязок по утриманню дитини, офіційно не працює з 17.08.2016року, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою про відсутність доходів ( а.с.34, 35-36), має тимчасові заробітки, з нього на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1600грн. з відповідною індексацією, щомісячно з дня звернення до суду 04.06.18р. до досягнення дитиною 18 років тобто до 29.12.28р. В іншій частині вимог відмовити у зв»язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Згідно ст. ст. ст.134,142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 704,80грн. судового збору. На підставі ст.ст. 180-182, 187, 194 СК України,

Outcome: partial