Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 07.11.1993 року Козівським райвідділом ЗАГС Тернопільської області, актовий запис №53 від 7 листопада 1993 року. Заявлену позовну вимогу обґрунтовує тим, що 7.11.1993 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі в них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , на даний час повнолітня та одружена. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, майже два роки не проживають разом. В них різні погляди на життя, шлюб між ними існує лише формально, примирення і подальше спільне проживання неможливе, а тому просить задовольнити поданий позов та після розірвання шлюбу прізвище залишити - [PERSON] .. Ухвалою судді Козівського районного суду Тернопільської області від 22.01.2020 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче засідання (а.с.21). Частиною 1 ст.198 ЦПК України встановлено, що підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Оскільки учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст.200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Козівським райвідділом ЗАГС Тернопільської області 7.11.1993 року, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 7.11.1993 року, актовий запис №53 (а.с.9). Враховуючи те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позов визнав, суд дійшов до висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам учасників справи, а відтак шлюб слід розірвати. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 768, 80 грн., згідно з квитанцій №№0.0.902010152.1 від 24.11.2017 року, №0.0.1551275276.1 від 13.12.2019, банк отримувача Казначейство України, отримувач УК у Козівському районі, р/р 31213206019282, МФО 899998, р/р 31214206700282, МФО 838012, КОД ЄДРПОУ 37822731. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов до висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 384, 40 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачкою при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 384, 40 грн. судового збору. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи положення ст. 113 СК України, а також заяву позивачки, в якій вона просила залишити їй прізвище отримане в шлюбі, суд залишає за позивачем її право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем [PERSON] .

Outcome: approved