Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернулася з позовом в суд до відповідача, уточнивши його, в якому просить стягувати аліментів на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі у розмірі 50% з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно з дня подання заяви і до досягнення старшою дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, в якому народилося троє дітей. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, пояснення дала аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю та пояснив, що згідний сплачувати аліменти у розмірі 50% з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилося троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 19.02.1997 року (зроблений запис №905), серії [NUMBER] від 07.09.2002 року (зроблений запис №4382) та серії [NUMBER] від 24.03.2011 року (зроблений запис №1359), котрі проживає разом з матір'ю [PERSON] Сторони проживають окремо. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, таким чином не виконує свого прямого батьківського обов'язку. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Чинне законодавство України встановлює пріоритет інтересів дітей при вирішенні сімейних спорів (ст. 7 ч. 8 СК України); а також зобов'язує дотримуватись засад рівності їх прав щодо батьків (ст. 142 цього ж кодексу) та справедливості у врегулюванні сімейних відносин (ст.7 ч.9 СК України). Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог та заперечень. Як вбачається з ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому такі слід стягувати з дня звернення позивачки до суду та допустити негайне виконання у межах одномісячного сукупного платежу аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментного забезпечення суд, вирішуючи справу у межах заявлених вимог (ст. 11 ЦПК України), та відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоров'я дитини, нормальний стан здоров'я та матеріальне становище як платника, так і одержувача аліментів [PERSON], котра працює продавцем у ДП «Львівський Державний авіаційно-ремонтний завод». Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи підставність та обґрунтованість позовних вимог, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти у розмірі 50% з усіх видів його заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з дня звернення позивачки до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. З наведених міркувань та

Outcome: approved