Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 17 жовтня 2011 року. Від шлюбу мають спільних дітей - доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне проживання не склалося, шлюбні відносини припинені, проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає подальше збереження сім`ї неможливим. З часу окремого проживання відповідач майже припинив надання матеріальної допомоги на утримання дітей. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON] ; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення ними повноліття; стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трьох років. Позивач, її представник адвокат Охлопков О. І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на викладені в позові обставини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, зважаючи на категоричну позицію позивачки, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів у визначеному нею розмірі. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно зі ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 жовтня 2011 року, про що Птахівською сільською радою Скадовського району Херсонської області зроблено відповідний актовий запис за №05 (а.с.5). Відповідно до свідоцтв про народження батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6, 7). Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. На підставі обставин, викладених у позові та зазначених сторонами під час судового розгляду справи, судом встановлено, що спільне проживання у сторін не склалося, стосунки погіршились, що призвело до формального існування шлюбу, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-які інші спільні інтереси між ними відсутні. Спір про місце проживання дітей та поділ спільного майна відсутній. За таких обставин, з урахуванням визнання позову відповідачем, суд вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін. Вимога позивачки про залишення прізвища, присвоєного у зв`язку з укладенням шлюбу, підлягає задоволенню на підставі ст.113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, згідно ч.1 ст.181 СК України, визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд на підставі ст.12 СК України враховує матеріальний стан сторін, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, оскільки інше не доведено, тому має можливість надавати допомогу дітям та виконувати покладені на нього законом аліментні обов`язки. Оскільки обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням позиції сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у заявленому позивачкою розмірі. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дружини, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини відповідно до частини другої - четвертої ст.84 та ст.ст.86, 88 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням встановлених судом обставин, позиції учасників справи, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. При цьому судом враховано, що позов містить одночасно декілька самостійних вимог, а при відкритті провадження у справі сплату судового збору за вимогою про розірвання шлюбу було відстрочено. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати з оплати витрат на правову допомогу адвоката у сумі 1500 грн., а також на користь держави за вимогами про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів.

Outcome: approved