Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить визнати недостовірною та такою, що ганьбить її честь і гідність, поширену ним негативну інформацію в селі Світанок Переяслав-Хмельницького району Київської області такого змісту, що вона є жінкою легкої поведінки, підлою людиною, а її донька є байстрюком і зовнішньо-потворною людиною та повідомити про ухвалене рішення шляхом публікації в газеті «Діловий Переяслав», зобов'язавши відповідача оплатити таку публікацію. Також просить стягнути на свою користь 2500 грн. 00 коп. моральної шкоди, що була завдана такими діями відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять позов задовольнити. Відповідач повторно не прибув у судове засідання, про час, дату та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Судом було ухвалено здійснювати заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, її представника та показання свідків [PERSON] і [PERSON] судом було встановлено наступне. Сторони по справі - сусіди. З боку відповідача на адресу позивача та її неповнолітньої доньки постійно лунають погрози, образливі слова, жести та дії. Протягом серпня-вересня 2013 року відповідач активно здійснював образи позивача в присутності мешканців села Світанок. Зокрема, розповсюджував у вербальній формі відносно неї таку інформацію, що вона є жінкою легкої поведінки, підлою людиною, а її донька є байстрюком і зовнішньо-потворною людиною. Ці слова були висловлені відповідачем у вкрай брутальній формі, а тому суд в рішенні зазначає їх лексичне значення, не допускаючи натуралізації людської лайки. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право вимагати в судовому порядку спростування недостовірної інформації, що порочить його честь і гідність. Зміст цивільно-правового захисту честі, гідності та ділової репутації становлять правовідносини, в яких морально потерпіла сторона наділяється правом вимагати за судом спростування відомостей, які порочать її честь, гідність та ділову репутацію, а друга сторона, яка такі відомості поширила, зобов'язана дати спростування, якщо не доведе, що відомості відповідають дійсності. Зобов'язаними суб'єктами зазначених правовідносин є особи, які поширили негативну інформацію, яка вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідачем у справі може бути фізична або юридична особа, яка поширила відомості, що порочать позивача. На позивача покладений обов'язок довести в суді факт поширення відомостей, що порочать його честь, гідність чи ділову репутацію, саме відповідачем, а той зобов'язаний довести, що ці відомості відповідають дійсності. В силу ст. ст. 58, 59 ЦПК України суд приймає як належні та допустимі докази, що є у справі відносно того, що саме відповідачем протягом серпня-вересня 2013 року в присутності мешканців села Світанок Переяслав-Хмельницького району було поширено негативну інформацію про позивача, що вона є жінкою легкої поведінки, підлою людиною, а її донька є байстрюком і зовнішньо-потворною людиною. Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України позивач має право на відповідь, а також на спростування поширеної відносно нього недостовірної інформації. Моментом виникнення права на спростування є поширення інформації у вербальній формі серед мешканців с. Світанок відповідачем. За правилами ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідач відповідно до ст. ст. 10,11 ЦПК України протилежного не довів. За таких обставин позов в цій частині підлягає задоволенню, за виключенням способу спростування недостовірної інформації. За правилами ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Тому, зобов'язувати відповідача оплатити публікацію про спростування недостовірної інформації в друкованому засобі масової інформації - газеті «Діловий Переяслав» не можна. Вирішуючи спір в частині стягнення із відповідача моральної шкоди на користь позивача суд виходить з того, що встановивши наявність недостовірної інформації у висловлюваннях відповідача, суд не відкидає наявність певних проявів обурення у позивача щодо цього. Проте, виходячи із змісту ст. 23 ЦК України та глави 29 цього ж Кодексу, із принципів, що відображені у ст. ст. 11,59,60,61 ЦПК України суд не вбачає підстав для повного задоволення вимоги позивача про стягнення із відповідача моральної шкоди. Оцінюючи позовні вимоги позивача відносно моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вона дійсно таки була завдана з огляду вимог ст. 23 ЦК України. Позивач зазнав певні моральні страждання у зв'язку із поширенням відповідачем неправдивої інформації відносно неї. Проте, її доводи про їх глибину належними та допустимими доказами в суді не підтверджено. Суд, бере до уваги той факт, що будь-яка неправомірна діяльність, пов'язана із порушенням особистого права тягне за собою певні моральні страждання в особи, а тому вважає, що враховуючи обставини та матеріали справи сума в розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень є розумною та справедливою для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди. Стосовно судових витрат суд виходить з того, що сплачена позивачем 07.11.13 р. сума судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позивачем була неоплачена одна позовна вимога, а також з 01.01.14 р. збільшилася ставка судового збору з 229 грн. 40 коп. до 243 грн. 60 коп. Тому, з урахуванням норм ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» решта суми - 257 грн. 80 коп. (243,60 грн. + 14,20 грн.) повинна також бути стягнена із відповідача, але на користь держави. Враховуючи вищевикладене, відповідно до ст. 32 Конституції України, ст. ст. 276, 277, 1167 ЦК України, згідно ст. ст. 10,60,61,88,212,215,217, 224 ЦПК України, суд -

Outcome: partial