Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просять визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , який посвідченим приватним нотаріусом КМНО Бойко Н.М. Вказує, що в квартирі зареєстрована відповідачка - [PERSON] . Зазначає, що відповідач [PERSON] є колишньою невісткою позивача, та не проживає в житловому приміщені з моменту розірвання шлюбу із сином відповідача. Посилається, що відповідач була зареєстрована у даній квартирі після реєстрації шлюбу із сином позивача, оскільки набула право користування квартирою як член сім`ї власника. Стверджує, що 18.05.2016 року шлюб між сином позивача та відповідачем було розірвано, а тому остання втратила право сервітуту та має бути визнана такою, що втратила право користування квартирою. З огляду на викладене, позивач просила задовольнити позов. 26.05.2020 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 25.05.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копія даної ухвали суду з відповідними матеріалами позову були направлені відповідачу, проте не отримані останнім та повернулися до суду у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання. Відзиву на позов відповідачем не подано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає за можливе вирішити справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 10.05.2008 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який посвідченим приватним нотаріусом КМНО Бойко Н.М. квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності (а.с. 3-4). Згідно матеріалів справи вбачається, що у спірній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON] з 24.06.2014 року по теперішній час (а.с. 12). Вбачається, що [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] , який у свою чергу є сином позивача у справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). 18.05.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6). Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилася у спірну квартиру в якості члена сім`ї (дружина сина власника) і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Якщо відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічний по суті висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 686/11782/17, від 08 травня 2019 року у справі № 601/1114/18, 15 травня 2017 року в справі № 734/387/15-ц, що користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень частини другої статті 406 ЦК України, Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постановах від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18), від 16 жовтня 2019 року у справі 243/9627/16-ц (провадження № 61-34009св18), від 23 жовтня 2019 року у справі № 766/12748/16-ц (провадження № 61-31405св18). Судом встановлено, що позивач є власником квартири і як власник цього майна надавала право відповідачу користуватись ним. Із 2016 року відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тобто припинені обставини, які були підставою для сервітутних відносин. Тому право відповідача на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. З урахуванням викладеного вище суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved