Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. Посилалася на те, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.11.2006 року було стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2006 року до її повноліття, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час їх донька [PERSON] є повнолітньою та являється студенткою першого курсу денної форми навчання бакалаврату Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича, відповідно до Договору №09-085 від 12 серпня 2019 року. Термін навчання визначено до 30.06.2023 року. Вартість навчання за один рік становить 23500 гривень. У зв`язку з зазначеним дочка не має можливості працювати та потребує матеріальної допомоги. Окрім того, зазначила, що дитина має проблеми із зором, їй рекомендована постійна корекція окулярами, проходження курсів апаратного лікування, що потребує значних витрат. Позивачка вказала на те, що відповідач має постійну роботу. Проте добровільно між сторонами домовленості про сплату аліментів не було досягнуто. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , яка продовжує навчання, до закінчення нею навчання у розмірі 5000 гривень щомісячно з моменту подання позову до 23 років або до закінчення навчання. Відзиву на позов відповічем подано не було. Ухвалою суду від 18.08.2020 року було відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача у поданій до суду заяві просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ј частки від його доходу щомісячно на період навчання [PERSON] . Справу просила розглянути у її відсутності Просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав суду заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на період навчання доньки у розмірі ј частки від його доходу щомісячно. Справу просив розглянути у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися до зали судового засідання. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». З урахуванням зазначених принципів, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 30.11.2006 року. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] (а.с.13). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як було встановлено судом, [PERSON] працевлаштований, працює співробітником Управління СБУ в Чернівецькій області та одержує стабільний дохід у вигляді заробітної плати. Зазначена обставина підтверджується довідкою Управління СБУ в Чернівецькій області №33 від 02.03.2020 року. Представник позивача надала суду заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути аліменти у частці від доходу відповідача. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу батька. Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовились про інше. Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено судом, [PERSON] , [INFO] навчається на другому курсі Чернівецького національного університету ім.Ю.Федьковича на денній формі навчання за спеціальністю «Право», термін навчання чотири роки та триватиме до 30.06.2023 року. Зазначена обставина підтверджується довідкою ЧНУ ім.Ю.Федьковича №018 від 07.09.2020 року. Дочка проживає з матір`ю. Зазначена обставина підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 16.05.2018 року (а.с.12). У відповідності до ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 201 Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Враховуючи матеріальний стан сторін та обов`язок позивачки по утриманню дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити, стягнувши із відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання в розмірі ј частки від його доходу щомісячно з моменту подання позову та до 30.06.2023 року, але не пізніше досягнення нею 23 років.

Outcome: approved