Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідач 03.04.2008 р. в КБ ПАТ «Фінанси та Кредит» відкрив відновлювальну кредитну лінію в сумі 90000 грн., про що був підписаний договір № 06-23-kigl-2008 від 03.04.2008 р. У зв»язку із наявною кредитною заборгованістю відповідача, 19.09.2012 р. між нею та КБ ПАТ «Фінанси та Кредит» підписано договір поруки, згідно якого вона взяла на себе зобов»язання відповідати перед банком за виконання відповідачем боргових зобов»язань солідарно. Протягом 2012-2013 рр у зв»язку з невиконанням боржником своїх обов»язків нею як поручителем сплачено 7300 грн. за кредитним договором, на її неодноразові пропозиції погасити борг відповідач жодним чином не реагує, у зв»язку з чим просила стягнути на свою користь суму боргу в розмірі 7300, грн., з урахуванням 18 % річних, які зазначені у кредитному договорі - в розмірі 1314 грн. в якості суми процентів, індекс інфляції відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 36 грн. 50 коп., всього у загальній сумі 8650,5 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги із зазначених вище підстав. Відповідач, будучи повідомленим належним чином у судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача та його представника суд ухвалює рішення відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України в заочному порядку на підставі наявних доказів. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що 03.04.2008 р. між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та відповідачем - [PERSON] підписано Договір про відкриття кредитної лінії № 06-23-kigl-2008, за умовами якого банк відкрив позичальнику поновлену кредитну лінію на умовах забезпечення, повернення, строковості, оплатності кредитні ресурси в розмірі 90000 грн. з оплатою за відсотковою ставкою 18 % річних ( п. 2.1.). Згідно Додаткової угоди № 1 від 19.09.2012 р. до вказаного Договору у забезпечення береться порука фізичних осіб, у тому числі позивача - [PERSON] (п. 5.1.), яка 19.09.2012 р. підписала Договір поруки з ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», згідно якого вона зобов»язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його Боргових зобов»язань перед кредитором за кредитним договором в повному обсязі таких зобов»язань (п. 1.1.). З квитанцій, наданих позивачем вбачається, що протягом 2012-2013 років на адресу АТ «Банк Фінанси та Кредит» нею сплачено у загальній сумі 7300 грн. в якості погашення заборгованості за договором № 06-23-kigl-2008 від 03.04.2008 р. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається зі ст. 556 ч.2 ЦК України до поручителя, який виконав зобов»язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов»язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Відповідно до ч.1 п.3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок в виконання обов»язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Нормою ст. 530 ч.2 ЦК України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов»язку не встановлений або визначений моментом пред»явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов»язок у семиденний строк від дня пред»явлення вимоги, якщо обов»язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що вимогу про погашення заборгованості та про виконання обов»язку боржника відповідачем отримано від позивача згідно поштового повідомлення 24.04.2014 р., тому, виходячи із вказаних норм цивільного законодавства виконання відповідачем свого обов»язку перед позивачем погасити заборгованість настав з 02.05.2014 р. Виходячи з цього, позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 7300 грн. з відповідача суд знаходить обґрунтованими. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних виплат підлягає задоволенню в сумі 102 грн.49 коп. за період червень-липень 2014 року, виходячи з наступного розрахунку: середній індекс інфляції за цей період з червня 2014 року (місяць, наступний за місяцем пред»явлення вимоги виконання зобов»язання) по липень 2014 року (в межах дати звернення з позовом до суду) склав 101,404 % (101%Х100,4:100). Таким чином, індекс інфляції від суми боргу за вказаний період складає: 7300 грн. (сума боргу) х 101,404 % (індекс інфляції) : 100 - 7300) = 102 грн. 49 коп. - сума боргу з урахуванням інфляції. Вимоги щодо стягнення з відповідача процентів у заявлених розмірі та підстав, тобто виходячи з 18 % згідно умов кредитного договору задоволенню не підлягають, оскільки зазначений розмір процентів не пов»язаний з розміром за порушення грошового зобов»язання, який регулюється ст. 625 ч.2 ЦК України, тому у цій частині суд відмовляє у задоволенні позову. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1200 грн. суд також знаходить необґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 2 ч.2 ст. 79 ЦПК України до судових витрат серед інших належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Але, позивачем не надані докази, які свідчать про те, що ФОП [PERSON], якому позивач відповідно до квитанції від 10.06.2014 р. сплатила 1200 грн. за договором про надання юридичної допомоги, є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання такої допомоги. При цьому Договір про надання юридичної допомоги, підписаний між названими особами та Довіреність від 28.02.2014 р. такими документами не являються і таку інформацію не несуть. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача також судові витрати - на суму 243 грн. 60 коп. З цих підстав позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial