Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення дитиною повноліття. Свою позовну вимогу мотивує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 02 вересня 2011 року, актовий запис № 459. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони втратили один до одного почуття любові та поваги. Шлюбні відносини фактично припинилися з травня 2013 року. Спору щодо місця проживання дитини немає. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Просить суд розірвати шлюб, стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, надала суду пояснення викладені у позовній заяві. Відповідач в судовому засідання проти позову заперечував частково, визнав позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, в частині стягнення з нього аліментів визнав в розмірі 450 грн. Суд, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 02 вересня 2011 року, актовий запис № 459. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з травня 2013 року через відсутність взаєморозуміння та почуттів взаємоповаги та кохання, таким чином, характер сформованих відносин у родині є таким, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам сторін та соціальній ролі сім`ї. Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній. Крім того, судом встановлено, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина не надає. Відповідач має можливість працювати, має добрий стан здоров'я, тому має реальну можливість надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує рівність обов'язку щодо утримання дитини обох батьків, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, розірвати шлюб між сторонами та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON], [INFO], в розмірі 650 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 04 березня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, та допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивач не довела суду належними та допустимими доказами можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі саме 2500 грн. щомісячно та необхідність отримання аліментів саме в такому розмірі.

Outcome: partial