Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить визнати недійсним виданий на імя відповідача державний акт на земельну ділянку № 195 для ведення садівництва площею 0,055 га, що розташована на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області в садовому товаристві «Сонячна Поляна», зобовязати відповідача демонтувати залізобетонний паркан, споруджений на території земельної ділянки позивача, та вигрібну яму. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона є членом садівничого товариства «Сонячна Поляна» та власницею розташованої на його території земельної ділянки № 194. Суміжна земельна ділянка № 195 на праві власності належить відповідачу, при цьому у ході приватизації [PERSON] не було погоджено межі земельної ділянки з власниками суміжних земельних ділянок, внаслідок чого відповідачем було збільшено площу належної йому земельної ділянки за рахунок земельної ділянки позивача. Позивач стверджує, що погодження меж земельної ділянки відповідача із власниками суміжних земельних ділянок не проводилося, акт погодження меж відповідач підписав самостійно. Позивач вважає, що на час прийняття рішення про передачу у власність земельної ділянки та при видачі відповідачу державного акту на право власності на земельну ділянку був порушений порядок приватизації земельних ділянок, встановлений законодавством України. Після отримання документів про право власності на земельну ділянку відповідач зруйнував встановлений позивачем паркан з металевої сітки, знищив кущі та встановив на території належної позивачу земельної ділянки залізобетонний паркан та на відстані 4-х метрів від входу у житловий будинок позивача облаштував вигрібну яму. Позивач зазначає, що статутом садівничого товариства «Сонячна Поляна» не припускається встановлення глухих огорож індивідуальних земельних ділянок без письмового дозволу сусідів. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, при цьому пояснювала, що відповідач придбав дві земельні ділянки у садівничому товаристві «Сонячна Поляна», при переоформленні документів на своє імя не залучив до участі сусідів, самовільно збільшив територію своїх земельних ділянок, знищивши при цьому огорожі та насадженні сусідів і встановивши залізобетонний паркан. Позивач зазначала, що утворена садівничим товариством комісія та землевпорядна організація встановили факт зміщення земельної ділянки відповідача у бік земельної ділянки позивача. У судовому засіданні відповідач та його представник адвокат [PERSON] не визнали позовні вимоги у повному обсязі та просили відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача пояснив, що відповідач придбав земельні ділянки № 195 та 99-Д площею 0,111 га за договором купівлі-продажу земельної ділянки, тобто приватизація цих земельних ділянок була проведена попередніми власниками. Після укладення вказаного договору на замовлення відповідача було виготовлено технічну документацію по зміні власника, при цьому технічна документація відповідає вимогам чинного земельного законодавства. Після виготовлення технічної документації, у тому числі погодження меж земельних ділянок з власниками суміжних земельних ділянок, відповідачу був виданий державний акт на право власності на землю. Представник відповідача зазначив, що [PERSON] не порушувались межі земельної ділянки позивача, а будівництво паркану Державними будівельними нормами не заборонено. Третя особа у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлялася своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 Земельного Кодексу України, яка діяла на час прийняття оспорюваного рішення, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 Земельного Кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом. [PERSON] на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХР 25-00-082758 від 12 лютого 1999 року, виданого відповідно до рішення виконавчого комітету Пісочанської селищної ради від 09 грудня 1997 року № 638, належить земельна ділянка № 194, № 73-д площею 0,112, що розташована в садівничому товаристві «Сонячна Поляна». Судом встановлено, що суміжна з належною позивачу земельна ділянка № 195, 99-Д площею 0,111 га, що розташована на території садівничого товариства «Сонячна Поляна» належала на праві власності на підставі Державного акту про право приватної власності на землю ХР 25-00-082759, виданого виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради 20.12.1999 року, згідно рішення виконавчого комітету Пісочанської селищної ради від 09 грудня 1997 року № 638 [PERSON]. 08 липня 2004 року між [PERSON] та відповідачем було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до ст. 131 Земельного Кодексу України, в редакції Закону, яка діяла на час укладання вказаного договору купівлі-продажу, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладання таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. При таких обставинах, встановлено, що відповідач набув право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, а не в порядку приватизації земель комунальної власності. Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України, в редакції Закону, яка діяла на час укладання вказаного договору купівлі-продажу, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженою Наказом Держкомзему України №43 Від 4.05.1999 року, в редакції, яка була чинною на час придбання [PERSON] земельної ділянки врегульовано порядок складання, видачі та реєстрації державних актів на право власності на землю. Зокрема, п. 1.13. вищевказаної інструкції встановлено, що складання державного акту на право власності на земельну ділянку при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. п.1.15. Розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою здійснюють суб'єкти господарювання, які отримали ліцензії на провадження господарської діяльності щодо проведення землевпорядних робіт, або територіальні органи земельних ресурсів; У ході судового розгляду справи встановлено, що на замовлення відповідача комунальним підприємством «Землевпорядник» було виготовлено технічну документацію по зміні землевласника та оформленню права власності на земельні ділянки гр. [PERSON] Роботи проведені з дотриманням вимог п. 1.16, п. 2.2, 2.3, 2.4 вказаної вище Інструкції \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~При проведенні робіт з виготовлення технічної документації по зміні землевласника було встановлено, що належна відповідачу земельна ділянка № 195 має спільні межі: від А до Б із землями садового товариства «Сонячна Поляна», від Б до В із земельною ділянкою № 196, що належить [PERSON] від В до Г із земельної ділянкою № 206, що належить [PERSON] від Г до А із земельною ділянкою № 194, що належить [PERSON] Технічна документація по зміні землевласника та оформленню права власності на земельні ділянки у садовому товаристві «Сонячна поляна», містить акт погодження меж земельної ділянки [PERSON] з суміжними землевласниками, де межа від Г до А погоджена із власником земельної ділянки [PERSON], про що свідчить її особистий підпис. У ході судового розгляду справи позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про те, що підпис від її імені виконаний іншою особою. Клопотання про призначення відповідної судової експертизи позивачем не заявлялося. При таких обставинах, у матеріалах справи відсутні дані, які свідчать про наявність накладення меж земельних ділянок відповідача із суміжними користувачами. Після оформлення технічної документації, [PERSON] 25 січня 2007 року Харківським районним відділом земельних ресурсів було видано державний акт на право власності на земельну ділянку № 195 площею 0,0550 га, що розташована в садівничому товаристві «Сонячна Поляна». При таких обставинах, суд не вбачає порушень оформлення та видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, оскільки відповідачем були проведені всі необхідні дії на придбання права власності на земельну ділянку, що передбачено вищевказаними нормами земельного законодавства. Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 26 серпня 2010 року, яка проведена у присутності сторін, встановлено, що розміри земельної ділянки № 194, що знаходиться у користуванні позивача, за даними державного акту складають 16,7/4,8 х 26,2 х 20,8 х 26,4 м., на місцевості розміри земельної ділянки позивача орієнтовно складають 21,1 х 26,13 х 21,3 х 26,5 м. Розміри земельної ділянки № 195, що знаходиться у користуванні відповідача за даними державного акту складають 20,7 х 25,8 х 21,7 х 26,1 м., на місцевості розміри земельної ділянки відповідача орієнтовно складають 20,6 х 26,5 х 21,1 х 26,13 м. Акт містить застереження про те, що точні розміри земельних ділянок на місцевості встановити неможливо, оскільки межові знаки на місцевості відсутні, їх встановлення входять до землевпорядних організацій, які мають відповідну ліцензію. На замовлення відповідача представником ТОВ фірма «Амистад» - інженером землевпорядником, що проводить землевпорядні та землеоціночні роботи на підставі ліцензії Державного комітету України по земельних ресурсах серії АВ № 534994, було становлено межі земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, межі земельної ділянки закріплені на місцевості межовими знаками довільного зразка (поворотні стовби паркану), про що складено відповідний акт. За результатами проведеного комплексу робіт, аналізу документів визначеної, що фактичні межи земельної ділянки за координатами значно відрізняються від координат, що занесені до автоматизованої бази даних ДП «Центр державного земельного кадастру». Згідно зі ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ньому будинки і спорудження, власник земельної ділянки здобуває право власності на зведені їм будинки, спорудження та інше нерухоме майно. Відповідно до даних технічного паспорту на садовий (дачний) будинок № 195 у садовому товаристві «Сонячна поляна», на належній відповідачу земельній ділянці розташовані: будинок літ. «А-1» з мансардою літ. «мс», верандою літ. «а», ганком літ. «а1», погрібом літ. «а2», гараж літ. «Б», душ літ. «В», вбиральня літ. «Г», сарай літ. «Д», огорожа № 1. Згідно з п.3.19* ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови. Розроблення таких правил та їх затвердження здійснюється відповідно до норм Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до п. 3.8 Типових регіональних правил забудови, затверджених наказом Держбуду України від 10.12.2001 року № 219 року, облаштування огорож земельних ділянок здійснюється з урахуванням нормативних вимог інсоляції території суміжних земельних ділянок. За клопотанням позивача ухвалою суду від 06 листопада 2013 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання щодо відповідності фактичних меж земельних ділянок сторін межам та координатам, зазначеним у державних актах про право власності на землю, а також відповідності розташованих на земельній ділянці відповідача обєктів вимогам нормативно-правових актів. У звязку з тим, що позивачем не було оплачено проведення вказаної експертизи, ухвалою суду від 13 березня 2014 року ухвала про призначення експертизи була скасована, позивач від повторного призначення судової експертизи відмовилась, посилаючись на достатність у матеріалах справи доказів для вирішення справи по суті. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини по справі, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлення наявності чи відсутності факту накладення меж земельної ділянки відповідача на суміжні земельні ділянки, невідповідність санітарним та пожежним нормам розташованих на земельній ділянці відповідача обєктів потребує спеціальних знань, які виходять за межі знань осіб, що беруть участь у справі та суду, що розглядає справу. При таких обставинах, позивачем не доведено невідповідність розробленої технічної документації вимогам земельного законодавства, накладення меж належної відповідачу земельної ділянки на суміжні земельні ділянки та наявність підстав для скасування державного акту про право власності на землю, виданого на імя відповідача. Встановлені актом визначення меж земельної ділянки ТОВ «Амистад» розбіжності між фактичними межами земельної ділянки за координатами та координатами що занесені до автоматизованої бази даних ДП «Центр державного земельного кадастру» не є підставою вважати, що ці розбіжності призвели до збільшення земельної ділянки відповідача за рахунок земельної ділянки позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд вважає, що позивачем не доведено порушення відповідачем правил державно-будівельних та санітарних норм при облаштуванні вигрібної ями на належній відповідачу земельні ділянці, порушення нормативних вимог інсоляції території належної позивачу земельної ділянки внаслідок встановлення паркану, а тому позовні вимоги про демонтування паркану та вигрібної ями не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат, понесених сторонами при предявленні первісного та зустрічного позовів суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, тобто з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed