Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просила скасувати рішення Державного реєстратора комунального підприємства «ПРІОРИТЕТ» Максюти Дмитра Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 40562423 від 10.04.2018 на нерухоме майно, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12.12.2007 між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір іпотеки №04/1-924, який посвідчений державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської нотаріальної контори 12.12.2007. 10.04.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Пріоритет» Максютою Д.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , яка належить їй на праві власності, за ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі договору іпотеки серія та номер: 4402 від 12.12.2007. Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Переяслав-Хмельницького управління юстиції Нестерцем Ю.П. 17.12.2010 було відкрито виконавче провадження №23284088 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса за №3336 від 17.05.2010 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить їй на праві власності, в тому числі і на вищевказану квартиру. Вважає, що дії державного реєстратора КП «ПРІОРИТЕТ» Максюти Д.В. порушують норми чинного законодавства, оскільки він проігнорував відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно та Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна. Крім того, в порушення ст. 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» позивач не була повідомлена про реєстрацію речового права на належну їй квартиру. Ухвалою від 31 липня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 25 жовтня 2018 року суд з власної ініціативи призначив справу до розгляду в судовому засіданні з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі з підстав, що викладені в позовній заяві. Представником відповідача - АТ «Альфа-Банк» (під час судового провадження відбулася заміна відповідача АТ «Укрсоцбанк» на АТ «Альфа-Банк») позовні вимоги не визнані з підстав їх необґрунтованості та відсутності доказів. Відповідач - державний реєстратор Комунального підприємства «Пріоритет» Максюта Д.В. в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик до суду поштовим відправленням про день та час розгляду справи, заяв, клопотань по суті справи суду не надавав. Його фактичне місце знаходження не встановлене. За місцем державної реєстрації КП «Пріоритет» такого підприємства немає. Дослідивши наявні у справі докази судом було встановлено наступне. 19.10.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . 12.12.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 04/1-924, відповідно до якого нею було передано в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» квартиру [ADDRESS] на забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії № 31-36/17 що був укладений між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» 12.12.2007. Відповідно до ст. 4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язань, в порядку, встановленому чинним законодавством України; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому чинним законодавством; шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем; в інший спосіб, визначений за домовленістю сторін. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 23.10.2007 вбачається, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (реєстраційний номер 3533 від 19.10.2007, Переяслав-Хмельницька міська державна нотаріальна контора. 17 лютого 2015 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, серії [NUMBER] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності на квартиру [ADDRESS] , 10.04.2018 зареєстровано за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі договору іпотеки,(серія та номер 4402 від 12.12.2007). На цю квартиру накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 21.12.2010, ВДВС Переяслав-Хмельницького МРУЮ. Відповідно до ч. 1 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 9Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить, зокрема, забезпечення проведення державної реєстрації прав. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором є громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав. Відповідно до ч. 3 вказаної статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Пунктами 2, 3 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. N 553) визначено, що уповноважена особа - посадова особа чи особа, яка перебуває у трудових відносинах із суб`єктом державної реєстрації прав, а також помічник нотаріуса, що відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) виключно для цілей прийняття та видачі документів під час державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Державна реєстрація прав та облік безхазяйного нерухомого майна проводяться з прийняттям рішень державним реєстратором прав на нерухоме майно, які формуються за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав в електронній формі з накладенням кваліфікованого електронного цифрового підпису. Для створення кваліфікованого електронного підпису використовуються виключно засоби кваліфікованого електронного підпису, які мають вбудовані апаратно-програмні засоби, що забезпечують захист записаних на них даних від несанкціонованого доступу, від безпосереднього ознайомлення із значенням параметрів особистих ключів та їх копіювання. Виходячи зі змісту пункту 61 вищевказаного порядку, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Виходячи зі змісту статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 вищевказаного Закону визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно ч. 1 ст. Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Справа не містить направлення такої вимоги у визначений законом строк. Наявна у справ копія такого повідомлення свідчить про зворотне та вказує на те, що доказів отримання такого повідомлення відповідачем суду не надано. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними. Згідно ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Відповідно до правової позиції ВСУ від 28.09.2016 у справі №6-1243цс16 визначено, що відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Аналізуючи положення статей 33, 35, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» суд дійшов висновку про те, що обов`язковою передумовою для задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовий спосіб за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є виконання іпотекодержателем обов`язку надіслати іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для реєстрації права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Укрсоцбанк». Стаття 12 ЦПК України закріплює принцип змагальності сторін, зокрема ч. 3 визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 13 ЦПК України визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач заперечувала факт отримання нею письмової вимоги про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором, відповідачами до суду не було надано належних, допустимих доказів того, що позивачу письмова вимога, передбачена ст. 35 Закону України «Про іпотеку» була направлена. Представник відповідача - ПАТ «Укрсоцбанк» в своїх запереченнях на позов лише послався на ту обставину, що така вимога є в матеріалах реєстраційної справи, але жодних доказів на підтвердження цього до суду не надав, не вказав на обставини, які б перешкоджали йому надати докази до суду, клопотання про витребування доказів не заявляв. 29.01.2019 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від комунального підприємства «Пріоритет», а саме: належим чином засвідчені копії матеріалів реєстраційної справи, заведеної на підставі рішення державного реєстратора Максюти Д.В., індексний номер 40562423 від 10.04.2018 про державну реєстрацію права власності на квартиру, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] за ПАТ «Укрсоцбанк». Вказана ухвала суду не виконана. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп. та 352 грн 40 коп. за забезпечення позову, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved