Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності за спадщиною. З позовної заяви, вбачається, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , який належав померлій [PERSON] та її чоловіку [PERSON] в рівних частках на підставі Свідоцтва про право власності від 17.01.1968 року. Збериглася тільки копія вказаного свідоцтва. Перед смертю [PERSON] своє майно нікому не заповідала і його фактично успадкував її чоловік [PERSON] , оскільки постійно проживав разом з померлою, але право власності [PERSON] на весь житловий будинок не оформлював. Відповідно до Витягу з Рішення виконкому Кілійської міської ради №394 від 18.12.1997 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 473 кв. метра, розташовану за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивача [PERSON] , який на день смерті проживав в [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] належне йому майно у вигляді вищевказаного житлового будинку в цілому позивач прийняла у спадщину за законом фактично, оскільки вони разом проживали за однією адресою в [ADDRESS] . Позивач зареєстрована місцем проживання за іншою адресою, але на момент смерті батька проживала разом з ним, оскільки доглядала за ним, що підтверджується Актом про встановлення фактів від 19.11.2019 року, вона вступила в управління та стала володіти спадковим майном. Тобто вона фактично як спадкоємець за законом прийняла спадщину після смерті [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР (від 18.07.1963 року), яка діяла на час відкриття спадщини, але належним чином право власності на спадкове майно не оформлювала. Жодного спору у позивача з будь-якою фізичною особою стосовно спадкового майна не має. Інший спадкоємець першої черги - її рідний брат [PERSON] за місцем відкриття спадщини не проживав на час смерті батька і спадщину не приймав. На протязі 6-місяців з часу відкриття спадщини позивач не зверталась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, оскільки була впевнена що і так прийняла спадщину, оскільки є спадкоємцем першої черги і фактично проживала на час відкриття спадщини з батьком, але отримати свідоцтво про право на спадщину вона не має змоги через те, що не може належним чином підтвердити факт спільного проживання зі спадкодавцем та факт прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась і свідоцтва про право на спадщину не видавались. В зв`язку з зазначеним, позивач просила суд: - встановити факт спільного проживання [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] та відповідно прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , який складається з: літ. А- житловий будинок ( загальна площа 74,9 кв. метра, житлова площа 49,9 кв. метра), літ. Б - сарай, літ. В - вбиральня, літ. Г - баня, літ. Д - гараж, №1-5 - надвірні споруди в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Представник позивача надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі Третя особа, [PERSON] надав заяву, за якою просив суд розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача - Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій вказав, що позов підтримує, просить розглянути заяву за відсутності представника. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про задоволення позову на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Кілійським р/в ЗАГС, актовий запис № 164, рос. « [PERSON] », помер [INFO] . Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Кілійським р/в ЗАГС, актовий запис № 122, рос. « [PERSON] », померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого в м. Кілія Рай Бюро ЗАГС, запис акта про народження № 206 - рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » є батьками: рос. « [PERSON] », [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кілійським міськбюро ЗАГС Одеської області, запис акта про народження № 188 - рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » є батьками: рос. « [PERSON] », [INFO] . Шлюб між рос. « [PERSON] » та рос. « [PERSON] » був укладений 22.07.1985 року в м. Кілія Райвідділі ЗАГС Кілійського району Одеської області, що підтверджується виданим свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] від 22.07.1985 року, актовий запис № 126. Після реєстрації шлюбу дружині було присвоєне прізвище рос. « [PERSON] ». Відповідно до технічного паспорту, складеного БТІ 06.07.1994 р., житловий будинок по [ADDRESS] складається з: літ. А - житловий будинок ( загальна площа 74,9 кв. метра, житлова площа 49,9 кв. метра), літ. Б - сарай, літ. В - вбиральня, літ. Г - баня, літ. Д - гараж, №1-5 - надвірні споруди. Відповідно до Витягу з Рішення виконкому Кілійської міської ради №394 від 18.12.1997 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 473 кв. метра, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Зі свідоцтва про право особистої власності на будівлю № [NUMBER] від 17.01.1968 р. вбачається, що рос. «[PERSON]» та рос. « [PERSON] » належить будівля в [ADDRESS] . Відповідно до акту про встановлення фактів від 19.11.2019 р. вбачається, що на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] з ним за однією адресою інших осіб зареєстровано не було, але проживала з ним та доглядала за ним його дочка [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з інформаційного листа від 18.10.2019 р. № 553/01-16, приватний нотаріус Кілійського районного нотаріального округу Одеської області Юрченко М.Є. на підставі звернення [PERSON] щодо оформлення спадщини після смерті [PERSON] роз`яснив, що нею пропущений строк для прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] спадкова справа не відкривалась і свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру № 57962229 від 18.10.2019 року. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Суд вважає доведеним факт спільного проживання [PERSON] , який помер [INFO] та [PERSON] та відповідно прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим його право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved