Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS]. В позові зазначила, що є власником вказаного житла, в якому зареєстрований її син відповідач по справі, однак з лютого 2014 року, коли він добровільно залишив квартиру, до теперішнього часу житлом не користується, не виказує наміру проживати в ньому. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою. В судове засідання позивач не зявилась, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі позивача. Відповідач, а також представник другого відповідача, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, до суду не зявилися з невідомих причин, заперечень проти позову і клопотання про розгляд справи у їхню відсутність не надали, що у відповідності до ст. 224 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача, висловленої нею у письмовій заяві. Третя особа Запорізька міська рада звернулась до суду з заявою про проведення судового розгляду у відсутність її представника. Третя особа [PERSON], належним чином повідомлена про час і місце вирішення спору, до суду не зявилась. Наведені обставини відповідно до ст. 36 ЦПК України не перешкоджають проведенню судового засідання без представника третьої особи і третьої особи фізичної особи. Третя особа [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В позові зазначила, що є власником вказаного житла на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2016 року. Відповідач, який є попереднім власником частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно і одним з продавців за вказаним договором, зареєстрований в квартирі, хоча відповідно до договору купівлі-продажу зобовязався припинити реєстрацію в квартирі до 12 листопада 2016 року. Від вирішення питання у добровільному порядку ухиляється, його особистих речей в житлі немає, бажання користуватися ним він не виказує. Перебування відповідача, який є сторонньою позивачу людиною, на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Третя особа як позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі [PERSON], при заочному розгляді справи за наведених судом процесуальних передумов. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню, і не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позову [PERSON], виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2016 року належить право власності на квартиру [ADDRESS]. Зазначене право зареєстроване в реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 42-43). В квартирі з 6 червня 2002 року зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає і є продавцем 1/3 частини спірної квартири (а. с. 44). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу [PERSON] житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в квартирі. Між тим судом встановлено, що відповідач в квартирі не мешкає, продав належну йому частину житла, зобовязавшись знятися з реєстраційного обліку до 12 листопада 2016 року. Перебування [PERSON] на обліку в квартирі позивача створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб. Вирішуючи вимоги позову [PERSON], суд не вбачає підстав для його задоволення, виходячи з такого. Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, а в силу ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Виходячи з наведених положень цивільного і цивільного процесуального законодавства, обєктом судового захисту кожного учасника цивільних правовідносин, наділеного цивільною процесуальною правоздатністю, є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, які і можуть бути підставою для зверненням особи за судовим захистом. Разом з тим, встановивши обставини справи і відповідні їм правовідносини, суд не вбачає ознак порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача, оскільки: по-перше, до 12 серпня 2016 року, коли сталося відчуження вказаного житла, він був таким самим учасником права спільної часткової власності, як і позивач, а власник за законом не може бути протиправно обмежений в реалізації ним повною мірою своїх прав; по-друге, з 12 серпня 2016 року, тобто з наступного після звернення до суду дня, яке співпало з 11 серпня 2016 року, позивач, передавши своє право на частку в спільному майні за відплатним правочином, сама позбавилась матеріальної передумови для звернення за судовим захистом. Вказані обставини не дають підстав ухвалити рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] У відсутність будь-яких порушень права [PERSON] з боку другого відповідача її позов до відділу реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради також не підлягає вирішенню на її користь.

Outcome: approved