Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

- Позивач звернулася до суду із позовом та просить визнати відповідача особою, яка втратила право користування приміщенням житловою площею 36/100 частин у будинку [ADDRESS] у м. Харкові. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 1984 року, посвідченого державним нотаріусом п'ятої Харківської державної нотаріальної контори , р.№4-2329 їй належить на праві приватної власності 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS] м. Харкові. У цьому будинку вона зареєстрована на самостійно проживає. Відповідач по справі є її сином , який також зареєстрований у вказаному будинку . Але, протягом 8-9 років син у спірному житловому приміщенні не мешкає, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, однак, у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою відмовляється . Зі слів сина їй відомо, що він у травні 2014 року поїхав до Росії на заробітки та там влаштував своє постійне проживання. Ніякої домовленості між нею та відповідачем про збереження за ним права користування житловою площею у належному їй будинку немає. Також не має і поважних причин відсутності відповідача у спірному будинку. Наявність його реєстрації у будинку призводить до значних обмежень її права власності, пов'язаного з розпорядженням майном.Вона ніколи не чинила йому перешкод у користуванні нерухомістю. Рішення відповідача виїхати з її частини будинку було добровільним та самостійним. У зв'язку з викладеним позивачка була вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання 'явилась, надала суду вищевказані пояснення, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України повідомлений належним чином через публікації оголошення у пресі, а саме : аркуші 7 газети «Слобідський край» №113 від 22 вересня 2015 року ( а.с. 28). Таким чином суд розглядає справу за відсутності відповідача за наявним у справі матеріалами на підставі ч.4 ст.196, ст.224 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено судом, на підставі договору купівлі-продажу від 06 листопада 1984 року, посвідченого державним нотаріусом п'ятої Харківської державної нотаріальної контори , р.№4-2329 [PERSON] належить на праві приватної власності 36/100 частин житлового будинку [ADDRESS] м. Харкові ( а.с.3-4). У цьому будинку вона зареєстрована на самостійно проживає. Відповідач по справі є її сином , який також зареєстрований у вказаному будинку .Вказане підтверджується копією паспорта позивача, копією свідоцтва про його народження та копією виписки з домової книги, оригінали яких були оглянуті у судовому засіданні ( а.с.5,7,10-11). На протязі 8-9 років відповідач у спірному житловому приміщенні не мешкає, житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, однак, у добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою відмовляється . Як пояснила у судовому засіданні позивач, син зразу після того, як одружився, забрав усі свої речі на пішов з сім'єю проживати на квартирі, з того часу у будинку не проживає. Їй зі слів сина ( він зателефонував їй на день народження) відомо, що у травні 2014 року він поїхав до Росії на заробітки та там влаштував своє постійне проживання. Ніякої домовленості між нею та відповідачем про збереження за ним права користування житловою площею у належному їй будинку немає. Також не має і поважних причин відсутності відповідача у спірному будинку. Вона ніколи не чинила йому перешкод у користуванні нерухомістю. Рішення відповідача виїхати з її частини будинку було добровільним та самостійним. В порушення вимог ч.1 ст.317 ЦК України наявність реєстрації відповідача у належному позивачу на праві власності будинку призводить до значних обмежень її права власності, пов'язаного з правом володіння, користування та розпорядженням майном своїм майном. Факт постійного не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні з травня 2014 року підтверджується актом від 20.07.2015 року,складеного за участю сусідів [PERSON], [PERSON],[PERSON], які також у судовому засіданні дали пояснення та підтвердили факт відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні; квитанціями про сплату комунальних послуг позивачем ( а.с.8, 14-16). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік ,якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Таким чином по справі встановлено, що відповідач не мешкає у спірному житловому приміщенні з травня 2014 року, тобто більш строку, встановленого законом, поважні причини його не проживання у спірному житловому приміщення відсутні, ніякої домовленості між позивачем та відповідачем про збереження за ним права користування житловою площею у належному позивачу будинку немає, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного ,

Outcome: approved