Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.07.2012 року позивач був прийнятий на роботу на підприємстві відповідача балансувальником деталей та вузлів та 17.09.2018 року був звільнений за угодою сторін, на день звільнення відповідачем була нарахована але не виплачена заробітна плата у загальному розмірі 15887, 11 грн. Затримку виплати заборгованості відповідач виправдовує відсутністю коштів. Після відкриття провадження у справі позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача лише середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 7-12). Позивач був звільнений з підприємства відповідача на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України 17.09.2018 р., що підтверджується копією сторінки трудової книжки, наказ №165 від 17.09.2018 (а.с. 12). Відповідно до ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Після відкриття провадження у справі позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в яких вказав, що відповідач 169.04.2019 р. погасив заборгованість по заробітній платі у повному обсязі, а саме сплатив 15888,36 грн., чим самостійно виконав одну із позовних вимог, що підтверджує виконання відповідачем свого обов`язку по виплаті всіх сум, що належать позивачу від підприємства пізніше дня звільнення позивача з підприємства відповідача. Частиною 1 ст. 117 КЗпП передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз.1 п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії. Відповідно до абз.3 п.2, абз.3 п.3, п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 р. середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Суд, дослідивши копії розрахункових листів виданих відповідачем (а.с.5,6) встановив, що середньоденна заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи на підприємстві відповідача, що передують дню звільнення становить 295,32 грн. в день без виключення сум відрахування на податки тощо. Фактичний розрахунок з позивачем проведено 16.04.2019 р. Період затримки розрахунку при звільненні позивача по дату фактичного розрахунку, тобто з 18.09.2018 р. по 15.04.2019 р. включно, становить 148 робочий день, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 43 707,36 грн. (295,32*148 днів), з утриманням з цієї суми встановлених законом податків та інших обов`язкових платежів. З огляду на вищенаведене позов підлягає задоволенню. З відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку за весь період затримки, а саме до дня фактичного розрахунку відповідача з позивачем. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в абз. 5 п. 6 Постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved