Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення 9342 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Заявлені вимоги мотивує тим, що 21.01.2019 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а саме за те, що 15.01.2019 року він керуючи автомобілем «ВАЗ 21063» державний номерний знак [NUMBER] порушуючи правила дорожнього руху здійснив зіткнення з автомобілем «GEELY EMGRAND» державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є позивач. Внаслідок вчинення відповідачем ДТП належний їй автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до акту здачі-прийняття наданих послуг та рахунку-фактури від 08.02.2019 року наданих ФОП [PERSON] вартість ремонту пошкодженого автомобіля складає 29632 гривні. Відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «СТ «Гарантія», яка виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 20200 гривень. Таким чином позивач недоотримала кошти витрачені на ремонт автомобіля в розмірі 9432 гривні, які згідно ст. 1194 ЦК України мають бути стягнуті з відповідача, як винуватця ДТП. Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила задовольнити з підстав вказаних в позові. Представник відповідача заперечив заявлені вимоги пояснивши, що [PERSON] не є належним відповідачем по заявлених вимогах, так як [PERSON] застрахував свою цивільно-правову відповідальність в ПрАТ «СТ «Гарантія», яка має нести відповідальність за шкоду отриману позивачем від ДТП. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія» в судовому засіданні пояснив, що 26.02.2019 року ПрАТ «СТ «Гарантія», як страховиком відповідача, на підставі зібраних матеріалів страхового розслідування виплачено страхове відшкодування позивачу в повному обсязі в розмірі 20201,58 гривень. При вирахуванні вказаної суми враховано вимоги ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу розрахованого в порядку встановленому законодавством. Вважав позов підлягає задоволенню і з винної особи слід стягнути спірну суму. Заслухавши позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (копія на а.с. 10) підтверджується, що [PERSON] є власником автомобіля марки «GEELY EMGRAND» державний номерний знак [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 15 січня 2019 року о 17-05 годин біля будинку №100 на вул. Об`їжджа м. Ніжина Чернігівської області, [PERSON] керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21063» державний номерний знак [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 1.5., 12.1., 13.1. Правил дорожнього руху, відповідно до яких водій під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху повинен ураховувати дорожню обстановку, дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу - не вибравши безпечної швидкості руху, дистанції та інтервалу, здійснив зіткнення із автомобілем марки «GEELY EMGRAND» державний номерний знак [NUMBER] , спричинивши пошкодження вищезазначеного автомобіля. Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 січня 2019 року (копія на а.с. 12) [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи 03.08.2018 року між ПрАТ «СТ «Гарантія» (страховик) та [PERSON] (страхувальником) укладено поліс № АМ/6120567 (копія на а.с. 9) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Забезпеченим транспортним засобом за договором є автомобіль «ВАЗ 21063» державний номерний знак [NUMBER] ; страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за заподіяну шкоду майну становить 100 000 гривень, франшиза - 0. У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц Велика палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду України стосовно того, що потерпіла особа має право на свій розсуд звернутись з вимогою про відшкодування заподіяної їй шкоди як до винної особи, так і до страхової компанії, якою застраховано цивільно-правову відповідальність останнього. Велика Палата Верховного Суду виходила з такого. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність». Відповідно до рахунку-фактури № СФ-0000002 від 08.02.2019 року та акту № 0000000002 здачі-прийняття наданих послуг виданих (копії на а.с. 7, 8) ФОП [PERSON] надав [PERSON] послуги з ремонту автомобіля марки «GEELY EMGRAND», державний номерний знак [NUMBER] на загальну суму 29632 гривень. Копією платіжного доручення № 293 від 26.02.2019 року (а.с. 6) підтверджується перерахування ПрАТ «СТ «Гарантія» ФОП [PERSON] 20201,58 гривень за проведення відновлювального ремонту автомобіля належного позивачу. Тобто позивач зверталась до страховика відповідача ПрАТ «СТ «Гарантія» та отримала виплату страхового відшкодування, але вказана сума страхового відшкодування є меншою від суми затраченої нею на ремонт автомобіля, різниця складає 9432 гривень. Вказану суму [PERSON] просить стягнути з відповідача, як винуватця ДТП, а не страховика ПрАТ «СТ «Гарантія». З огляду на викладене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для покладення відповідальності за завдані збитки безпосередньо на особу, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] , так як в даному випадку деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів, тому боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування, яка не перевищує ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну в розмірі 100000 гривень, виступає виключно страховик завдавача шкоди ПрАТ «СТ «Гарантія», який виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Отже підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] до завдавача шкоди [PERSON] , який є неналежним відповідачем по вказаній справі, а не до страховика ПрАТ «СТ «Гарантія», який є належним відповідачем по вказаній справі, про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 9432 гривні, відсутні, вказаний висновок суду узгоджується з постановою Великої палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України враховуючи, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] відмовлено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, відсутні.

Outcome: dismissed