Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Вказує, що з 19 липня 2006 року перебуває в шлюбі з відповідачем, та від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими, відносини значно погіршились, примирення не бажає, спільного господарства не ведуть. Просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, так як відповідач не надає добровільно допомоги на їх утримання. Позивач позовні вимоги підтримала повністю про що подала суду відповідну заяву. Просила справу слухати за її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, заперечував стягнення із нього аліментів в розмірі по 1000 грн., визнав розмір аліментів в сумі по 500 грн. на кожну дитину, в іншій частині проти задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов обгрунтований та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 16 липня 2006 року між сторонами було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 946, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. ст. 110, 112 Сімейного Кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, він приймає рішення про розірвання шлюбу. Подружжя тривалий час не підтримують сімейні відносини, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача. Шлюб існує формально і його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дітей та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 184 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 500 грн. на кожну дитину. Такий розмір аліментів, суд вважає реально можливим для їх сплати. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial