Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду з України до Республіки Молдова, Румунія, Болгарія, Македонії та інших країн-учасниць Шенгенської угоди з моменту надбання рішення суду законної сили та до 21 листопада 2020 року разом із неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач посилається на те, що тимчасові поїздки здійснюються у зв'язку з тим, що син займається у хореографічній школі-студії Одеського міського центру хореографічного мистецтва та часто приймає участь у міжнародному фестивалі хореографічного мистецтва, без мети постійного проживання за межами України, а тому права відповідача як батька дитини не будуть порушуватися. В судовому засіданні представник позивача змінив позовні вимоги, а саме, просить надати дозвіл позивачці на оформлення документів для тимчасового виїзду з України з 21.06.2018 року по 01.07.2018 року до Іспанії разом із неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Відповідач у судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. До суду 16 квітня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої відповідач не заперечує щодо задоволення позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] до Королівства Іспанії. Представник Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради не з'явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2003 року по 16 листопада 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Позивач у судовому засіданні пояснила, що вона неодноразово зверталася до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Син мав можливість у липні 2017 року прийняти участь у міжнародному фестивалі хореографічного мистецтва у складі ансамблю танцю «Дитинство», який проводився у місті Струга (Македонія). Однак, участь у зазначеному міжнародному фестивалі хореографічного мистецтва син так і не прийняв, у зв'язку з тим, що [PERSON] не надав згоду на отримання візи та короткостроковий виїзд з України. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила). Пунктом 3 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. За змістом п. 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинним законодавством передбачена можливість в судовому порядку вирішити питання щодо надання дозволу на виїзд з України за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни та періоду перебування в цій країні, з метою дотримання вимог за ст. ст. 153, 157 Сімейного кодексу України з приводу безперешкодного спілкування з дитиною та спільного вирішення питання щодо виховання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1409,60 грн. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення її повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved