Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селі Волиця-Лобачівська по вулиці Маргарити Малиновської, 35 Горохівського району Волинської області та на земельну ділянку згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №339170 від 07 листопада 2009 року. Мотивує свій позов тим, що 14 грудня 2015 року померла її баба [PERSON]. Позивач є спадкоємицею майна померлої баби за заповітом, прийняла спадщину, просить визнати її право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак в поданій до суду заяві позов підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Представник відповідача Лобачівської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав, хоча був вчасно і належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала, хоча була вчасно і належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно заповіту, посвідченого секретарем Горішненської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 22 жовтня 2015 року в реєстрі за №27 стверджується, що [PERSON] все належне їй майно заповіла своїй внучці [PERSON], тобто позивачу. Довідкою Лобачівської сільської ради Горохівського району Волинської області №243 від 25 квітня 2017 року стверджується, що заповіт [PERSON] посвідчувався в сільській раді 13 липня 2010 року по реєстру за №148. Вказаний заповіт не змінений і не скасований. Однак, згідно з ч.2 ст.1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. А згідно з ч.2 ст.1254 ЦК України, кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 14 грудня 2015 року. З спадкової справи, заведеної 14 липня 2017 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №342/2017 стверджується, що після померлої 14 грудня 2015 року [PERSON] спадщину прийняла її внучка [PERSON], тобто позивач. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Волиця-Лобачівська по вулиці Маргарити Малиновської, 35 Горохівського району Волинської області стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм. З державного акта на право власності на земельні ділянку серії ЯД №339170 від 07 листопада 2009 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 липня 2017 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач після смерті своєї баби [PERSON] прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за заповітом [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селі Волиця-Лобачівська по вулиці Маргарити Малиновської, 35 Горохівського району Волинської області та на земельну ділянку згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №339170 від 07 листопада 2009 року.

Outcome: approved