Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що 13 квітня 2014 року до неї на домашній телефон зателефонувала її сусідка [PERSON], з якою вони перебувають у хороших відносинах, і попросила позичити їй 2000 доларів США для доньки на придбання автомобіля. У будинку [PERSON] вона позичила останній 2000 доларів США, після чого [PERSON] написала розписку, підтверджуючи у розписці позику коштів та зобов'язувалась повернути борг до травня (мая) 2014 року. Зазначила, що окрім неї та [PERSON] у будинку нікого не було, і тому ніхто не може підтвердити факт передачі коштів. У середині травня місяця 2014 року вона прийшла до [PERSON] за грошима, на що остання повідомила, що поверне пізніше. [PERSON] кошти не повертає, ухиляється добровільно повернути позику і на цю тему відмовляється розмовляти. Зазначила, що згідно довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» за вих..№241 від 26.06.2014 року, за яку вона сплатила 40 гривень (які у свою чергу вважає матеріальними витратами згідно ч.1 ст.22 ЦК України), офіційний курс гривні відносно долара США станом на 26.06.2014 року становить 1188,1919 грн. за 100 доларів США. Таким чином 2000 доларів США еквівалентно 23763 грн. 80 коп. Оскільки відповідач кошти не повертає, тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом і просити суд постановити рішення, яким стягнути із [PERSON] на її корить 2000 доларів США, що еквівалентно 23763,80 грн. за борговою розпискою та 40 гривень матеріальних витрат на оплату довідки по курсу долара США, а також судові витрати по справі. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча про день та час слухання справи повідомлялася належним чином - SMS-повідомленнями. Окрім того судом визнавалась її явка обов'язковою, на адресу останньої направлялась ухвала суду, яка позивачем не виконана. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі Договору про надання правової допомоги №97 від 16.09.2014 року та Ордеру на надання правової допомоги серії ВН №026547 від 16 вересня 2014 року заявлені позовні вимоги підтримав у повному об'ємі. Суду пояснив, що факт передачі грошей був, що підтверджується письмовою розпискою. Просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі угоди №27 від 14.05.2014 року та ордеру на надання правової допомоги серії ВН №029214 від 05.09.2014 року заявлені позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що [PERSON] грошей [PERSON] не передавала, а лише отримала розписку у старенької жінки, яка перебуває у хворобливому стані. Вказав, що у розписках мова йде про отримання грошей для дочки відповідачки, однак донька відповідачки проживає в Греції і останніх три роки у відпустку у місто Ямпіль не приїжджала. Зазначив, що розписку у [PERSON] [PERSON] брала у лікарні у березні 2014 року, коли [PERSON] перебувала на ампутації ноги. Вказав, що у судовому засіданні, коли мова йшла про першу розписку (від 09.01.2014 року) [PERSON] вказувала, що грошей [PERSON] вона не передавала, а лише переписала розписку у зв'язку із тим, що у розписці від 09.01.2014 року невірно було вказано ім'я [PERSON] Вказав, що у попередніх судових засіданнях, що стосувалися розписки від 09.01.2014 року [PERSON] вказувала, що коштів як по першій розписці (від 09.01.2014 року) так і по другій розписці (від 13.04.2014 року) [PERSON] не передавала, а вказала, що ці кошти нібито отримала донька [PERSON] біля п'яти років тому. Просить суд у позові відмовити. Судом встановлені такі обставини та відповідно до них правовідносини: Із досліджених у судовому засіданні письмових доказів - оригіналу розписки судом встановлено, що згідно даної розписки [PERSON] позичила у [PERSON] у борг 2000 доларів США для дочки для придбання машини, які зобов'язалась віддати до «мая м-ц», дана розписка датована « 13/4-20014». Із диску із записом судових засідань проведених по цивільній справі №153/646/14 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу за договором позики, який був прослуханий у даному судовому засіданні та міститься у матеріалах цивільної справи №153/1154/14, і який відповідно є речовим доказом, судом встановлено, що [PERSON] не передавала [PERSON] коштів13 квітня 2014 року, вона лише переписала розписку, так як раніше розписка була написана на ім'я «[PERSON]», а не [PERSON]. Відповідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмові формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Суд не бере до уваги письмову розписку як належний доказ, оскільки у розписці зазначена дата « 13/4-20014», тобто вказаний час який має настати через 18000 років. Окрім того, у даній розписці зазначений місяць повернення боргу, однак не вказаний рік. Тому суд приходить до висновку, що дана розписка є неналежним доказом. Як вимагає ст..1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) має обов'язково передати грошові кошти, тобто [PERSON] повинна була передати [PERSON] кошти у сумі 2000 доларів США, а як встановлено у судовому засіданні під час прослуховування звукозапису - [PERSON] не менше двох разів повідомила, що кошти 13.04.2014 року [PERSON] вона не передавала, а лише взяла розписку. Тобто, як встановлено судом, факту передачі коштів [PERSON] [PERSON] не було, і відповідно не було укладеного договору позики. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Сторонам роз'яснено під час судового розгляду наслідки неподання доказів, які своїм правом на подання суду доказів скористалися, і повідомили суду, що доповнень до доказів, які є у матеріалах справи, у них немає. Враховуючи зазначене вище, позивач всупереч зазначених положень Закону не довів обставини, на які посилався у позовній заяві, як на підставу своїх вимог про те, що мав місце договір позики саме 13.04.2014 року, а відтак правові підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні

Outcome: dismissed