Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, де просить усунути їй перешкоди у розпорядженні належними їй на праві особистої приватної власності нерухомим майном; зняти заборону на відчуження квартири [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 1672635 та квартири [ADDRESS], реєстраційний номер обтяження 1666601. Позов мотивує тим, що 25 липня 1987 року вона уклала шлюб із [PERSON]. 23 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Під час перебування у шлюбі були придбані квартира [ADDRESS], та квартира [ADDRESS]. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2012 року (справа №2/1118/1030/12) суд розділив їх спільне сумісне майно, де вирішив: - передати їй, [PERSON], у натурі квартиру [ADDRESS], оціночною вартістю 24941 грн. та квартиру [ADDRESS], оціночною вартістю 18812 грн. та визнати за нею право власності на вказане майно; а [PERSON] передати у натурі легковий автомобіль Chevrolet Aveo 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], оціночною вартістю 36064 грн., телевізор «Panasonic», вартістю 2000 грн., комп'ютер та монітор «Samsung», вартістю 5700 грн., визнавши за [PERSON] право власності на вищевказане майно. За її заявою від 15.07.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області була проведена державна реєстрації права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] з наданням Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 6286460 та на двокімнатну квартиру [ADDRESS], індексний номер 6263692. За даними цих витягів, 27.10.2011 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстратором Кіровоградською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 27.10.2011 року було зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна: квартир [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], яка була винесена на виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду від 19.09.2011 року про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 90000 грн. 22.10.2012 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 90 000 грн. боргу, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення та 900 грн. судового збору. Зазначає, що вищевказані квартири належать їй на праві власності, в той же час арешт, накладений постановою відділу державної виконавчої служби від 27.10.2011 року на виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19.09.2011 року на вищевказані квартири, обмежує її у здійсненні права власника на вільне розпорядження (відчуження) цих об'єктів нерухомого майна. Звернутись до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих згідно з ухвалою Олександрійського міськрайонного суду від 19.09.2011 року вона не має права, оскільки відповідно до вимог ч.4 ст.154 ЦПК України, таке право має тільки особа, до якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення. На її заяву від 30.07.2013 року з проханням зняти арешт з вищевказаних квартир, відділ державної виконавчої служби листом від 16.08.2013 року повідомив, що зняття арешту з належних їй квартир може бути здійснено лише на підставі рішення суду. За таких обставин вона вимушено звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на ч. 1 ст. 321, ч.1 ст.391 ЦК України просять її вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених в позові. Відповідач [PERSON] позов визнає, пояснивши, що за рішенням суду він повинен сплатити [PERSON] - 90 000 грн.. Вищевказані квартири є власністю позивачки. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки, суд не повідомив. Треті особи - подали клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність не явившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивачки, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено наступне. Згідно рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 березня 2012 року (справа №2/1118/1030/12) - суд розділив спільне сумісне майно подружжя та вирішив: - передати [PERSON], у натурі, квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вказане майно; а [PERSON] передати у натурі легковий автомобіль Chevrolet Aveo 2005 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], оціночною вартістю 36064 грн., телевізор «Panasonic», вартістю 2000 грн., комп'ютер та монітор «Samsung», вартістю 5700 грн., визнавши за [PERSON] право власності на вищевказане майно. 15.07.2013 року державним реєстратором Реєстраційної служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області була проведена державна реєстрації права власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] з наданням позивачці Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 6286460 та на двокімнатну квартиру [ADDRESS], індексний номер 6263692. За даними цих витягів, 27.10.2011 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна реєстратором Кіровоградською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови відділу Державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції від 27.10.2011 року було зареєстроване обтяження у вигляді арешту нерухомого майна: квартир [ADDRESS] та квартири [ADDRESS], яка була винесена на виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду від 19.09.2011 року про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 90 000 грн. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявні арешти та заборони на відчуження, а також відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, які внесені на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 27.10.2011 року, винесеної державним виконавцем відділу ДВС Олександрійського міськрайонного управління юстиції на виконання ухвали Олександрійського міськрайонного суду від 19.09.2011 року про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 90 000 грн. (а.с.19), обмежує право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно. В 2012 році Олександрійським міськрайонним судом було прийнято рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 91 020,00 грн., але вжитті заходи для забезпечення позову не скасовані, а 28.11.2012 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с.34). На заяву позивачки від 30.07.2013 року з проханням зняти арешт з вищевказаних квартир, відділ державної виконавчої служби листом від 16.08.2013 року повідомив, що зняття арешту з належних їй квартир може бути здійснено лише на підставі рішення суду. Пунктом 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. За встановлених обставин, зважаючи на те, що права позивача підлягають захисту, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved