Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав посилаючись на те, що він не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться їхнім життям, навчанням, здоров`ям, не надає матеріальної допомоги на їх утримання, не спілкується із ними. Крім того, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був двічі належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи та не повідомив про причини неявки. З письмової згоди представника позивача суд проводить заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи. Свідок [PERSON] суду дав покази, що він є чоловіком позивача. В шлюбі із останньою він перебуває із 2012 року. З 2011 року він проживає із [PERSON] та її дітьми. З відповідачем він знайомий. Особисто він бачив, що [PERSON] приїздив до дітей два рази, а з 2017 року останній взагалі не з`являвся. Наразі він займається вихованням дітей. Йому відомо, що діти ще спочатку коли позивач із відповідачем розлучились тягнулися до батька, а тепер навіть і не згадують його. Відповідачу ніхто ніколи не забороняв спілкуватись з дітьми, однак він сам від них віддалився. [PERSON] до дітей не телефонує, останній раз діти бачили відповідача десь в 2015-2016 роках, він приїжджав привітати сина з днем народження. Зараз діти з власної ініціативи називають його батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала покази, що вона є другом сім`ї позивача. Їй відомо, що з 2011 року позивач з відповідачем не проживають разом. Після того, як [PERSON] розлучилася із [PERSON] вона ні разу його не бачила. Вона із позивачем працюють разом, крім того вони разом проводять всі свята, відпочивають та вони взагалі дуже тісно спілкуються. Їй відомо, що вихованням дітей займається [PERSON] . Вона ні разу не чула, щоб діти згадували про [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Вона разом із позивачем проживає в одному господарстві. Їй відомо, що відповідач після розлучення із донькою до дітей тільки один раз приходив до школи та вітав [PERSON] з днем народження. Також один раз вітав [PERSON] з днем народження, коли їй виповнилось три роки. Після цього, він не приходив до дітей та не дзвонив до них. На даний час діти називають своїм батьком [PERSON] . Дітям ніхто ніколи не забороняв бачитись із [PERSON] , останній сам не проявляє жодного бажання щоб спілкуватись із ними. Суд, вислухавши показання свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідач разом із дітьми спільно не проживає з 2011 року, зовсім не цікавиться їхнім духовним та фізичним розвитком, не займається їх вихованням, не спілкується із ними та не надає жодної матеріальної допомоги, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням органу опіки та піклування Новоселицької РДА від 05.03.2019 року №14 було вирішено за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, в тому числі ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною 6 вказаної статті передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до шостого принципу Декларації прав дитини, яка прийнята резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в будь-якому разі - в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно п.п.1 п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи те, що [PERSON] свідомо ухиляється від виховання своїх батьківських обов`язків відносно власних дітей, а тому відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України він може бути позбавлений батьківських прав. Крім того, підлягає задоволенню вимога про стягнення аліментів виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує також стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей. Як визначено в ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стан здоров`я і матеріальне становище відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. У зв`язку із тим, що відповідач офіційно ніде не працює, аліменти з нього слід утримувати в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 грудня становить 2218 гривень. Враховуючи вищевикладене з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень щомісяця на кожну дитину як просила позивач в свої позовній заяві, оскільки суд не вправі самостійно збільшити розмір позовних вимог. На підставі ст.ст.164, 182 СК України, суд

Outcome: approved