Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Свій позов обґрунтовує тим, що у 1986 році сторони по справі, будучи подружжям, збудували вищевказаний житловий будинок. У 1993 році їхній шлюб було розірвано. З моменту розірвання шлюбу, тобто з 1993 року, відповідач у спірному будинку не проживав та не брав участі в його утриманні. Позивач сама доглядала за даним будинком, здійснювала поточний ремонт. На сьогоднішній день, позивач добросовісно одноосібно володіє спірною нерухомістю і продовжує відкрито, безперервно володіти нею до цього часу, що підтверджується наявністю на руках у неї ключів від будинку та всіх документів на будинок. Просить визнати її право власності на вищевказаний будинок в порядку набувальної давності. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак до суду подала заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00004268853 сформованого 23 липня 2010 року стверджується, що сторони по справі зареєстрували свій шлюб 17 травня 1975 року в Букачівській селищній раді Рогатинського району Івано-Франківської області, актовий запис №02. Свідоцтвом про розірвання шлюбу стверджується, що сторони по справі розірвали свій шлюб 18 червня 1993 року, актовий запис №46. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 17 лютого 2003 року, яке набрало законної сили, стверджується, що відповідач по справі [PERSON] визнаний таким, що стратив право користування жилим приміщенням, що знаходиться в [ADDRESS]. З паспорта позивача [PERSON] серії [NUMBER] вбачається, що позивач зареєстрована в спірному житловому будинку з 24 серпня 1986 року. Технічною документацією на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] стверджується, що вказаний будинок збудований у 1986 році та відповідає всім будівельним та технічним нормам. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.1 ст.344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Отже, судом встановлено, що позивач з 1993 року безперервно володіє житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS], а тому набула право власності на вказаний будинок в порядку набувальної давності. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що слід визнати право власності за [PERSON] в порядку набувальної давності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS].

Outcome: approved