Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнень від 05 листопада 2015 року звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27 березня 2013 року та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно належить житловий будинок №7 по вул.Червоноармійській в селі Малозахарино Солонянського району Дніпропетровської області, в якому у 2008 році її померлий брат [PERSON] зареєстрував як члена сімї відповідача [PERSON], який знаходиться в зареєстрованому шлюбі з її донькою [PERSON] та мають спільних дітей, але фактично в ньому не проживав, а наданий час з 2010 року відбуває покарання в місцях позбавлення волі за вироком суду. Оскільки відповідач не проживає у належному їй на праві власності житловому будинку без поважних причин більше року, просила визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки реєстрація відповідача в будинку перешкоджає їй як власникові користуватися та розпоряджатися належним їй майном, який не приймає участі у витратах по оплаті комунальних послуг, а добровільно припинити свою реєстрацію в житловому приміщенні не бажає, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити, оскільки хоча відповідач і був у 2008 році зареєстрований її братом при житті у належному йому на той час на праві власності житловому будинку №7, розташованому по вул.Червоноарміській в с.Малозахарино, як член сімї, але фактично там не проживав, оскільки разом зі своєю дружиною [PERSON], яка є її донькою та місце проживання якої зареєстровано у м. Дніпропетровську, та їх спільними дітьми проживав у цьому ж селі у іншому будинку по вул.Червоноарміській, 8, де він не міг зареєструватися, оскільки не мали не цей будинок документів про право власності. [PERSON] помер у 2010 році, у звязку з чим вона після його смерті успадкувала належний йому будинок і їй стало відомо, що в ньому зареєстровано відповідача [PERSON], тому вона як новий власник житлового будинку змушена з метою усунення перешкод в користуванні своєю власністю звернутись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в належному їй на праві власності житловому будинку. З дня реєстрації місця проживання відповідач фактично в будинку не проживав, в ньому не має ніяких його речей, він не намагався повернутись на проживання в спірне житло. Оскільки відповідач з дня реєстрації місця свого проживання не проживає в житловому будинку більше року без поважних причин, то вважали, що він втратив право на користування житловим приміщенням в належному їй на праві власності будинку, а його реєстрація в будинку перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю та створює для неї негативні наслідки, оскільки вона змушена оплачувати за відповідача комунальні послуги. Відповідач [PERSON], який відбуває покарання у виді позбавлення волі на певний строк та був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи шляхом вручення судової повістки під розписку адміністрацією Солонянської виправної колонії №21 відповідно до вимог ч.6 ст.76 ЦПК України (а.с.49,62,65-74) в судове засідання не подав заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують, у звязку з суд за згодою позивача та її представника ухвалив відповідно до положень ст.224 ЦПК України розглядати справу у її відсутність в порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, який повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.50,63,64), в судове засідання не з'явився, надавши листа про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.76,77), у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.49,52,5363,64), в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у звязку з чим суд ухвалив розглядати справу без участі представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві [PERSON] згідно виданого 27 березня 2013 року Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим №1-539 свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.10) та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 березня 2013 року (а.с.11) та складеного 03.10.2014 року технічного паспорту на житловий будинок (а.с.12-17) належить на праві приватної власності житловий будинок №7 по вул. Червоноармійській в селі Малозахарино Солонянського району Дніпропетровської області, в якому згідно витягу з домової книги Малозахаринської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року зареєстрований з 28.02.2008 року відповідач [PERSON], 21 жовтня 1972 року, який прибув з метою тимчасового працевлаштування, що підтверджується і відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області (а.с.32), а з липня 2010 року знаходиться в місцях позбавлення волі (а.с.24), що вбачається з вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 09.11.2010 року (а.с.18-19) та довідки Солонянської виправної колонії УДПтСУ в Дніпропетровській області №21 від 01.09.2015 року (а.с.25). З виданого 27 березня 2013 року Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області за реєстровим №1-539 свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.10) вбачається, що житловий будинок №7 по вул.Червоноармійській в селі Малозахарино Солонянського району Дніпропетровської області позивачка [PERSON] успадкувала після свого померлого 01 квітня 2010 року брата [PERSON] (а.с.61,78). Згідно з довідки Малозахаринської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року (а.с.42), складеного 23 листопада 2015 року акту обстеження житлових приміщень в будинку №7 по вул. Червоноармійській в селі Малозахарино Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.80) встановлено, що в житловому будинку за даною адресою проживають позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON], а відповідач [PERSON], який 26 лютого 2008 року зареєстрований в даному будинку його померлим власником [PERSON], фактично з дня реєстрації місця проживання не проживав і не проживає, а з 27 березня 2013 року власником житлового будинку є [PERSON] Відповідач [PERSON] згідно актового запису №16 від 25 вересня 1999 року по Лімнянській сільській раді Турківського району Львівської області знаходиться в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.57), та мають чотирьох спільних неповнолітніх дітей (а.с.58-60), які згідно довідки Малозахаринської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року зареєстровані в [INFO], але фактично проживають [INFO] (а.с.79). В силу\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а відповідно\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року» та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що передбачено і положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321\~ЦК України, а обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання\~\~і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього ж Кодексу члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належать, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, що передбачено і ч.1 ст.405 ЦК України. За згодою власника будинку член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї, при цьому на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності членів сім'ї без поважних причин понад рік. Таким чином, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що відповідач [PERSON], який був зареєстрований в спірному житловому приміщенні як член сім'ї зі згоди попереднього власника житлового будинку №7 по вул.Червоноармійській в селі Малозахарино Солонянського району Дніпропетровської області [PERSON], який помер 01 квітня 2010 року, тобто без згоди нового власника житлового будинку - позивачки [PERSON], з якою в будь-які правовідносини щодо користування житловим приміщенням в даному житловому будинку не вступав, без поважних причин понад рік не проживає у належному позивачеві на праві власності житловому будинку, при цьому не несе ніяких витрат на утримання житлового будинку, в якому не з'являється і не користується ним з 2008 року, тобто з дня реєстрації свого місця проживання в ньому, але своєї реєстрації в ньому не припинив, що порушує права позивача як власника на користування і розпорядження належним їй нерухомим майном, а відповідно позивачка як власник вправі вимагати усунення таких порушень. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у справі, понесені ним при зверненні з позовом до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved