Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Національного педагогічного університету імені Драгоманова про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем та з 15.08.2000 по 01.09.2012 обіймала посаду асистента кафедри української літератури Національного педагогічного університету імені Драгоманова. З 01.09.2012 позивача було переведено на посаду старшого викладача кафедри української літератури. 18.12.2014 між позивачем та відповідачем було укладено контракт терміном на один рік, згідно якого продовжено термін роботи позивача на посаді старшого викладача кафедри української літератури, про що внесено відповідний запис до трудової книжки. Після закінчення терміну дії контракту позивачу за її заявою було продовжено термін роботи на вищевказаній посаді до оголошення конкурсу. 03.11.2016 було оголошено конкурс на заміщення посади старшого викладача кафедри української літератури. Таємним голосуванням засідання Вченої ради факультету української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка 23.11.2016 на посаду старшого викладача обрано [PERSON] Того ж дня позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку із закінченням строку трудового договору, оскільки вона не пройшла за конкурсом. Такі дії відповідача позивач вважає незаконними, оскільки всупереч нормам чинного законодавства конкурс не було проведено до закінчення терміну контракту позивача, чим порушено процедуру його проведення. З моменту завершення терміну контракту і до звільнення позивач офіційно працювала на займаній посаді на підставі наказу ректора університету від 18.12.2015. Запису про продовження терміну роботи до трудової книжки позивача внесено не було. Також після звільнення позивача одну ставку старшого викладача на кафедрі української літератури було розформовано, а години розподілені в порядку довантаження між іншими викладачами кафедри, що свідчить про скорочення чисельності працівників. Такими діями відповідача, які призвели до звільнення позивача, останній завдано моральну шкоду, яка виразилась в душевних переживаннях та моральних стражданнях. Розмір моральної шкоди оцінений позивачем у сумі 20000,00 грн. Крім того, позивачу не було виплачено вихідну допомогу. Посилаючись на наведене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.03.2017, позивач просить суд визнати результати конкурсного відбору на посаду старшого викладача кафедри української літератури НПУ імені Драгоманова, завершеного 23.11.2016 недійсними, оскільки при його проведенні були порушені вимоги щодо проведення конкурсного відбору науково-педагогічних працівників, зокрема, передбачені законом терміни оголошення та проведення таких конкурсів; поновити її на роботі на посаді старшого викладача кафедри української літератури факультету української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка в Національному педагогічному університеті імені Драгоманова; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.11.2016 до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у сумі 20000,00 грн.; визнати звільнення позивача таким, що сталося внаслідок скорочення чисельності або штату працівників; та стягнути з відповідача на її користь у відповідності до ст. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше середнього місячного заробітку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що при припиненні трудових відносин з позивачем університетом були дотримані вимоги чинного законодавства України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем та з 15.08.2000 по 01.09.2012 обіймала посаду асистента кафедри української літератури Національного педагогічного університету імені Драгоманова. З 01.09.2012 позивача було переведено на посаду старшого викладача кафедри української літератури. 18.12.2014 між Національним педагогічним університетом імені Драгоманова та [PERSON] укладено контракт, за умовами якого позивача призначено на посаду старшого викладача кафедри української літератури НПУ імені Драгоманова терміном на один рік з 18.12.2014 по 17.12.2015. У відповідності до положень ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при укладенні трудового договору на визначений строк останній встановлюється за погодженням сторін і може визначатися як конкретним терміном, так і часом настання певної події. 15.12.2015 позивач звернулася до відповідача з заявою про продовження терміну роботи на посаді старшого викладача кафедри української літератури з 17.12.2015 до оголошення конкурсу. Наказом НПУ імені Драгоманова від 18.12.2015 № 805-П позивачу продовжено термін роботи на посаді старшого викладача кафедри з 18.12.2015 до проведення конкурсу, за строковим трудовим договором. Посада позивача - старший викладач відноситься до переліку основних посад педагогічних працівників закладів вищої освіти (ст. 55 Закону України «Про вищу освіту»). Відповідно до ч. 11 ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти. Згідно з розділом 5 Рекомендацій щодо проведення конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладання з ними трудових договорів (контрактів), затверджених наказом МОН України від 05.10.2015 № 1005, при прийнятті на роботу (переведенні на іншу посаду, продовження трудних відносин) після успішного проходження конкурсу, як правило, укладають строковий трудовий договір (контракт) терміном на 5 років. Строк трудового договору (контракту) може також установлюватися за погодженням сторін, але не більше ніж на п'ять років. Вносити пропозиції щодо терміну трудового договору (контракту) має право кожна із сторін, крім посад деканів факультетів, директорів навчально-наукових інститутів, завідувачів (начальників) кафедр, для яких передбачено обрання строком на п'ять років відповідно до частини першої статті 43 та частини шостої статті 35 Закону України «Про вищу освіту». Отже, обов'язковою умовою заміщення вакантної посади старшого викладача є проходження конкурсного відбору. З урахуванням викладеного, контрактна форма роботи педагогічних працівників закладів вищої освіти, зокрема і для позивача, запроваджена спеціальним законом, який є обов'язковим для виконання. Судом встановлено, що 06.09.2016 на засіданні Вченої ради НПУ імені Драгоманова було затверджено Положення про порядок обрання за конкурсом та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників НПУ імені Драгоманова. Так, пунктом 1.6 Положення передбачено, що обрання на посаду асистента, викладача, старшого викладача, доцента здійснюється за конкурсом шляхом таємного голосування на засіданні вченої ради відповідного факультету. 23.11.2016 відбулося засідання Вченої ради факультету української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка, за результатами якого [PERSON] не обрано на вакантну посаду старшого викладача кафедри української літератури, що підтверджується протоколом № 2 засідання лічильної комісії Вченої ради факультету української філології та літературної творчості імені Андрія Малишка від 23.11.2016. Відповідно до результатів голосування, на якому були присутні 32 члени Вченої ради факультету (всього членів Вченої ради - 33), за обрання позивача на посаду проголосували 2 члени Вченої ради, проти - 26, утрималились - 0, недійсних бюлетенів - 4 (а.с.75). Наказом НПУ імені Драгоманова від 23.11.2016 № 685-П [PERSON] звільнено з посади старшого викладача у зв'язку із закінченням строку трудового договору, а саме, як таку, що не пройшла по конкурсу (п. 2 ст. 36 КЗпП України). З матеріалів справи та наданих суду пояснень вбачається, що позивач не погоджується з рішенням Вченої ради факультету від 23.11.2016, відповідно до якого її не було обрано на посаду старшого викладача, та просить визнати результати конкурсу недійсними, проте вирішення таких вимог позивача не є компетенцією суду, а тому відсутні підстави для їх задоволення. Отже, матеріалами справи підтверджено, що в момент звільнення [PERSON] термін дії укладеного з нею трудового контракту закінчився, а укладення контракту на новий строк, відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про вищу освіту», передбачало обов'язкову участь і перемогу у конкурсі. Відповідно до п. 2 статті 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. За ч. 2 ст. 23 КЗпП України, строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Таким чином, суд доходить висновку, що твердження позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та в досліджених судом доказах, оскільки між сторонами був укладений строковий трудовий договір, дія якого закінчилась, а тому позивач була обґрунтовано звільнена з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП України. При цьому продовження терміну роботи не вважається безстроковим трудовим договором відповідно до положень ст. 39-1 КЗпП України, оскільки посада викладача, згідно Закону України «Про вищу освіту», передбачає контрактну форму роботи працівника. У зв'язку з цим позовні вимоги про поновлення позивача на посаді старшого викладача задоволенню не підлягають. Відповідно до пункту 2 статті 235 Кодексу законів про працю України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а оскільки підстави для поновлення на роботі позивача відсутні, то й виплата компенсації за час вимушеного прогулу позивачу не передбачена. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання звільнення таким, що сталося внаслідок скорочення чисельності або штату працівників, а також стягнення з відповідача вихідної допомоги, оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм закону на підставі ч. 2 ст. 36 КЗпП України, підстави для зміни формулювання причини звільнення відсутні. Відсутні також й підстави для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., оскільки такі вимоги є похідними від первісних вимог позивача. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. З викладеного,

Outcome: dismissed