Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Хутро-Х», в якому просить визнати такою, що є недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON], інформацію, поширену в листах, які були направлені на ім'я ректора НЮУ ім. Ярослава Мудрого [PERSON] від [INFO] та [INFO] «Оскільки встановлені певні антикорупційні обмеження, щодо сумісництва викладача ВУЗу в нашому випадку, то [PERSON] не себе, но поза загальними зборами вводить свого сина в засновники певних підприємств, і так сталось, що це торкнуло і наші права … Оскільки втручання [PERSON], її особиста дія, а юридична і практична (фактична, фізична) в особі її сина впливає на діяльність нашого підприємства. Нашу особисту, то вимушені звернутися до Вас задля захисту наших сімей, країни.» (мовою оригіналу).: «Нас особливо не турбувало наявність [PERSON], її родинний медичний бізнес «стволових клеток», не зовсім правильні відносини з студентами НЮУ, наявність невідомо з відкіля великого обсягу вільних коштів на внески до засновників підприємств (900000,00 грн.), квартири, авто, тощо, якщо … Якщо б вона не намагалась впливати на нас, нашу діяльність, це не відображалось на нас негативно, і ще до того «кидати тінь» на навчальний заклад в цілому»; зобов'язати ТОВ «Хутро-Х» спростувати інформацію поширену в листах, які були направлені на ім'я ректора НЮУ ім. Ярослава Мудрого [PERSON] від [INFO] р. та [INFO] тим самим шляхом, що і була поширена, шляхом направлення відповідного листа на ім'я ректора НЮУ ім. Ярослава Мудрого; стягнути з ТОВ «Хутро-Х» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. внаслідок приниження честі, гідності [PERSON], стягнути з відповідача судовий збір. . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року ректору НЮУ ім. Ярослава Мудрого був надісланий лист від колективу ТОВ «Хутро-Х», в особі [PERSON] в якому зазначаються наступні обставини: «НЮУ має кафедру іноземної мови № 2, яку очолює [PERSON] Оскільки встановлені певні антикорупційні обмеження, щодо сумісництва викладача ВУЗу в нашому випадку, то [PERSON] не себе, но, поза загальними зборами вводить свого сина в засновники певних підприємств, і так сталось, що це торкнуло і наші права … Оскільки втручання [PERSON], її особиста дія, а юридична і практична (фактична, фізична) в особі її сина впливає на діяльність нашого підприємства. Нашу особисту, то вимушені звернутися до Вас задля захисту наших сімей, країни.» (мовою оригіналу). Крім того, [INFO] ректору НЮУ ім. Ярослава Мудрого був надісланий лист від колективу ТОВ «Хутро-Х», в особі [PERSON] в якому зазначаються наступні обставини: «Нас особливо не турбувало наявність [PERSON], її родинний медичний бізнес «стволових клеток», не зовсім правильні відносини з студентами НЮУ, наявність невідомо з відкіля великого обсягу вільних коштів на внески до засновників підприємств (900000,00 грн.), квартири, авто, тощо, якщо … Якщо б вона не намагалась впливати на нас, нашу діяльність, це не відображалось на нас негативно, і ще до того «кидати тінь» на навчальний заклад в цілому» (мовою оригіналу). Позивач вважає, що інформація, яка викладена в листах є такою, що має яскраво виражений негативний характер, принижує честь і гідність [PERSON] з точки зору принципу людської моралі, висловлена в принизливій, брутальній та непристойній формі. Крім того, поширена відповідачем інформація порушує немайнові права позивача, оскільки дані відомості ганьблять честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] в очах керівництва НЮУ ім. Ярослава Мудрого, колег та невизначеного кола осіб, які були очевидцями проведення мітингу біля стін університету. Поширена інформація формує негативне уявлення про позивача, зокрема, у інших осіб може скластись враження, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, у неї відсутні сімейні цінності, що нею вчиняється кримінальне правопорушення. Також, позивач посилаючись на положення ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України просила відшкодувати їй завдану моральну шкоду. Позивач до судового засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просив їх задовольнити. До судового засідання представник відповідача [PERSON] не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні та наданих до суду запереченнях проти позову заперечував та пояснив, що відповідно до чинного законодавства позивач повинен до початку розгляду справи по суті надати письмові докази розповсюдження відносно нього в оригіналах ті документи на які він посилається у позовній заяві до суду, в протилежному випадку докази є неналежними, не допускаються та судом не можуть бути прийняти до уваги. Щодо тверджень позивача про недостовірність інформації, то спростуванню підлягають лише факти недостовірності інформації, а не оціночні судження. Також зазначив, що у копіях наданих до суду, є посилання на такі факти: внесення позивачем грошей у розмірі 900000 грн., наявність введення сина до керівництва підприємства, про те, що позивач є засновником у комерційному підприємстві, наявність квартири тощо. У жодному листі, наданому позивачем не міститься інформація, що «[PERSON] веде аморальний спосіб життя, у неї відсутні сімейні цінності». Про те, що саме перелічені факти мають місце, підтверджується наступними документами: витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, де міститься інформація про розмір внеску певною особою до статутного фонду підприємства і саме у розмірі 900000 грн.; у вказаній виписці міститься інформація, що особа на ім'я [PERSON] є керівником, який є її сином, і те, що позивач вказана одним із засновників підприємства; інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкту нерухомого майна № [NUMBER] та № [NUMBER], у яких міститься інформація про квартири, їх власників, інформація про нерухоме майно та реєстрацію права користування. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року ректору НЮУ ім. Ярослава Мудрого був надісланий лист від колективу ТОВ «Хутро-Х», в особі [PERSON] в якому зазначаються наступні обставини: «НЮУ має кафедру іноземної мови № 2, яку очолює [PERSON] Оскільки встановлені певні антикорупційні обмеження, щодо сумісництва викладача ВУЗу в нашому випадку, то [PERSON] не себе, но, поза загальними зборами вводить свого сина в засновники певних підприємств, і так сталось, що це торкнуло і наші права … Оскільки втручання [PERSON], її особиста дія, а юридична і практична (фактична, фізична) в особі її сина впливає на діяльність нашого підприємства. Нашу особисту, то вимушені звернутися до Вас задля захисту наших сімей, країни.» (мовою оригіналу) (а.с. 12-13). [INFO] ректору НЮУ ім. Ярослава Мудрого був надісланий лист від колективу ТОВ «Хутро-Х», в особі [PERSON] в якому зазначаються наступні обставини: «Нас особливо не турбувало наявність [PERSON], її родинний медичний бізнес «стволових клеток», не зовсім правильні відносини з студентами НЮУ, наявність невідомо з відкіля великого обсягу вільних коштів на внески до засновників підприємств (900000,00 грн.), квартири, авто, тощо, якщо … Якщо б вона не намагалась впливати на нас, нашу діяльність, це не відображалось на нас негативно, і ще до того «кидати тінь» на навчальний заклад в цілому» (мовою оригіналу) ( а.с.14). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № [NUMBER] від 22.11.2016 року [PERSON] є однією із засновників ТОВ «СУКП «Мир», та розмір її внеску до статутного фонду становить 900 000 грн. (а.с. 34-35). З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна № [NUMBER] від 22.11.2016 вбачається, що [PERSON] на праві власності належить 3-х кімнатна квартира [ADDRESS] (а.с. 37). Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 4 статті 32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації необхідно забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідно до правила ч.1 ст.277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Згідно вищевказаної норми закону, його об'єктивна сторона передбачає одночасну наявність таких складових елементів, як недостовірність поширеної інформації та її направленість на порушення особистих немайнових прав потерпілої особи (негативний зміст). У розумінні вищевказаної норми закону, негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно із частинами 4, 7 статті 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до статті 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними, фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а на підставі статті 299 ЦК України - фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації та може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. З наведених норм права вбачається, що позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права. Пленум Верховного Суду України в пункті 15 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 (далі - Постанова Пленуму Верховного Суду України), роз'яснив, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Також відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року із змінами та доповненнями інформація - це будь - які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. На відміну від них згідно до статті 30 зазначеного Закону оціночні судження (за винятком наклепу) є висловлювання, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилистичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. При цьому суд звертає увагу на практику Європейського суду, яка відповідно до положень статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» є джерелом права. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки для запобігання заворушенням чи злочинам для охорони здоров'я чи моралі для захисту репутації чи прав інших осіб для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Таким чином, обмеження цього права допускається у виняткових випадках та за обов'язковою відповідністю умовам: а)передбачуваності законом конкретного втручання; б)відповідності втручання легітимній меті; та в)за умови необхідності втручання в демократичному суспільстві. Так, в рішенні у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 року зазначено, що суд повинен розрізняти фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (1950). Подібне твердження міститься в рішенні у справі «Українська прес-група проти України» про те, що завжди має проводитися межа щодо фактичних даних та оціночних суджень, які не підлягають доведенню. Зокрема зазначено, що вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Таким чином, аналізуючи інформацію викладену у листах колективу ТОВ «Хутро-Х» від [INFO] року та від [INFO], яку позивач просить визнати недостовірною, та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, суд вважає, що поширена інформація за формою її висловлювання (подання) не виходить за рамки суспільної моралі, оскільки її висловлено в формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації. Окрім того, з відповідей НЮУ ім. Ярослава Мудрого № 128-01-2099 від 24.11.2016 року та № 126-01-2153 від 02.12.2016 року вбачається, що позивач [PERSON] дійсно працює на посаді завідувача кафедри іноземних мов № 2 Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого, також зазначається, що будь-яких фактів щодо «неправильних відносин» між [PERSON] та студентами у зверненнях відповідача не наводиться, та із звернення не можна зробити висновок, в чому полягає втручання [PERSON] у діяльність колективу ТОВ «Хутро-Х» (а.с. 15, 16). Виходячи з наведених норм закону, суд вважає, що оспорювана позивачем інформація, поширена в листах відповідача, які були направлені на ім'я ректора НЮУ ім. Ярослава Мудрого від [INFO] року та від [INFO] є оціночним судженням. При цьому суд зазначає, що порушень меж допустимого втручання у права позивача при поширенні оспорюваної інформації не було та було забезпечено належний баланс між конституційним правом на свободу вираження поглядів та правом на повагу до ділової репутації інших осіб, у зв'язку з чим підстав для задоволення позову в частині захисту честі та гідності, ділової репутації, [PERSON], поширеної недостовірної інформації не вбачається. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про захист честі та гідності є необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 23 ч. 2 п. 4 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Критична оцінка певних фактів і недоліків, думки і судження не можуть бути підставою виходячи з роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди», а тому враховуючи наведене, та у зв'язку з відмовою в задоволенні позову про захист честі та гідності, підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди суд не вбачає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed