Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.05.1993 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого вони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO] Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї неможливе у зв'язку з чим просила розірвати шлюб та визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], разом з нею. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила позовні вимоги просила задовольнити та справу розглядати без її участі. Також, позивач просила прізвище не змінювати та судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував та просив справу розглядати без його участі. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених, між [PERSON] та [PERSON], 15.05.1993 року зареєстровано шлюб за актовим записом №1248. Спільне життя сторін не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Таким чином сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім′я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Також встановлено, що згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 27.11.1993 року, виданим Відділом ЗАГС Ленінградського району м. Києва та серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві 25.02.2004 року, сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] та малолітнього сина [PERSON], [INFO] Позивач просила визначити місце проживання [PERSON], [INFO] за її місцем проживання, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім'ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації також не заперечувала проти визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], відповідає інтересам дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Outcome: approved