Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. Окрім неї, у вказаній квартирі зареєстровані ще її чоловік [PERSON], син [PERSON] та відповідач [PERSON] з дітьми [PERSON] і [PERSON] Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 03.09.2010 року [PERSON] була визнана такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Дане рішення Дніпровського районного суду м. Києва було скасоване рішенням Апеляційного суду м. Києва від 01.06.2011 року. 07.06.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва було прийняте рішення про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання приватизації квартири недійсною, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Приватизація квартири скасована та задоволена вимога про вселення [PERSON] у спірну квартиру. Відповідач 21.01.2014 року зареєструвала себе та своїх дітей у квартирі [ADDRESS] 24 липня 2014 року відбулося вселення відповідача у квартиру, про що було складено відповідний акт державного виконавця. Позивач вказує на те, що відповідач відмовилася від проживання у спірній квартирі, не залишила там жодних речей та добровільно пішла з неї. З моменту вселення та по теперішній час відповідачі у квартирі не з'являються, не користуються та не цікавляться житлом, хоча і мають вільний доступ до квартири, будь-яких сварок та конфліктів з приводу неможливості потрапити до квартири не було. При цьому ніяких перешкод у користуванні житлом відповідачам не створювалося, останні ніколи не прагнули проживати у квартирі, будучи забезпеченими житлом в інших місцях, а реєстрація за ними зберігається лише формально. [PERSON], створивши нову сім'ю, проживає в [ADDRESS] у приватному будинку разом зі своїми дітьми і чоловіком, де вони ведуть спільне господарство, добровільно визначивши собі інше постійне місце проживання. Внаслідок реєстрації відповідачів збільшилася плата за комунальні послуги, які вона (позивач) сплачує самостійно, оскільки [PERSON] не несе ніяких обов'язків та витрат по утриманню житла, тому їй матеріально важко сплачувати всі комунальні платежі. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивач додатково пояснила, що [PERSON] після її вселення за рішенням суду жодного разу до спірної квартири не з'являлася, ключ вона отримала, перешкод у проживанні відповідачу не створювали, [PERSON] забезпечена житлом, у спірній квартирі зберігає за собою лише реєстрацію, витрати по утриманню спірного жила не несе. Представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на недоведеність вимог. Представник [PERSON] пояснив, що [PERSON] є його донька; при вселенні відповідачу був наданий лише ключ від нижнього замка, тому коли вони приїхали не змогли відкрити двері та потрапити до квартири, через що звертався в державну виконавчу службу, до міліції, до служби у справах дітей з відповідними заявами. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, суду подали заяви з проханням розглянути справу без їхньої участі, у заявах зазначили, що з позовом погоджуються, вважають його обґрунтованим (а.с. 51, 52). Третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві суду подавав заяви з проханням розглянути справу у відсутності їхнього представника. Представник третьої особи Комунального підприємства по утриманню житлового господарства у Дніпровському районі м. Києва в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було. Третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації суду подавала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, зазначивши, що заперечують проти задоволення позову (а.с. 50). Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представників відповідача [PERSON], свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.06.2013 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18.09.2013 року, [PERSON] вселено у квартиру [ADDRESS] (а.с. 9-16, 17-21). 24 липня 2014 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві на підставі виконавчого листа № 2-4608/11 виданого 12.02.2014 року Дніпровським районним судом м. Києві вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно довідки ЖРЕО № 403 від 30.04.2014 р. № 545, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі та треті особи [PERSON] і [PERSON] (а.с. 23). З пояснень позивача, після вселення 24.07.2014 року у спірну квартиру відповідачі там не проживають без поважних на те причин. З даним позовом [PERSON] звернулася до суду 26.01.2015 року. За заявленими вимогами позивач просить визнати відповідачів таким, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] з посиланням на ст. ст. 71, 72 Житлового кодексу України. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підтвердження вимог позивачем надано акти від 01.10.2014 р. та від 26.11.2014 р. у яких зазначено про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мешкають у квартирі [ADDRESS] та їхні речі там відсутні (а.с. 25, 26). Допитана судом свідок з боку позивача [PERSON] засвідчила, що [PERSON] зверталася до ЖЕКу для проведення перерахунку за житлово-комунальні послуги та складання акту щодо проживання осіб у квартирі [ADDRESS]. На той час вона (свідок) працювала майстром техдільниці та за вказівкою начальника ЖЕКа приходила у вказану квартиру для засвідчення пояснень сусідів, які погодилися бути присутніми при обстеженні, мали паспорти та підписали акти. У квартирі позивача дитячих речей не було, сусіди засвідчили, що [PERSON] з дітьми там не живе. Проте вищевказані акти від 26.11.2014 року та від 01.10.2014 року свідчать про не проживання відповідачів з часу вселення [PERSON] протягом строку, що не перевищує визначеного законом шестимісячного терміну. З пояснень представника відповідача [PERSON] [PERSON] відповідач після її вселення у подальшому не змогла потрапити до спірної квартири через те, що не має ключа від другого замка на вхідних дверях, який їй не був наданий. На підтвердження даних обставин щодо неможливості потрапити у спірну квартиру представником відповідача надані заяви [PERSON] з яких убачається, що відповідач 31.07.2014 року та 17.02.2015 року зверталася з питання порушення її з дітьми житлових прав до Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, якою заяви були переадресовані листами від 22.08.2014 р. та 16.03.2015 року до Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 47, 48, 72-74). 26.11.2014 року та 17.02.2015 року відповідач [PERSON] подавала заяви до ЖРЕО № 403 у яких просила у зв'язку із перешкоджанням їй з дітьми у доступі до квартири плату за комунальні послуги покласти на [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 65, 66). Крім цього, [PERSON] зверталася до Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві із заявами від 06.08.2014 р., від 18.02.2015 р. з приводу протиправних дій позивача та її родини за якими проводилася перевірка та надавалися відповіді, рекомендовано звернутися до суду (а.с. 68 - 71). 01.08.2014 року та 18.03.2015 року [PERSON] подавала заяви до ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві про відновлення виконавчого провадження та призначення повторного вселення до спірної квартири (а.с. 76, 80, 81). 27 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві було винесено постанову про відновлення виконавчих проваджень ВП № 42126621 та ВП № 42126639 по виконанню виконавчих листів № 2-4608/11 виданих 12.02.2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] (а.с. 125, 126). Враховуючи приписи ст. ст. 71, 72 ЖК України, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, саме підстави щодо поважності причин не проживання для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, підлягають доказуванню позивачем та дослідженню судом. Враховуючи викладені обставини, а також беручи до уваги, що державним виконавцем відновлене виконавче провадження по виконанню рішення суду про вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] суд вважає, що заявлені вимоги до вказаного відповідача задоволенню не підлягають. Відносно малолітніх відповідачів слід зазначити наступне. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Як задекларовано у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Декларацією прав дитини (ст. 4) визначено, що дитині належить право на відповідне житло, а ст. 3 Конвенції про права дитини зобов'язує в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом не встановлено обставин щодо визначення місця проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] та враховуючи їх вік, вказані відповідачі не можуть надавати суду пояснення і висловлювати свою думку з приводу обирання місця проживання, доказів щодо забезпечення дітей іншим придатним для проживання житлом позивач суду не надала, тому суд вважає, що малолітні відповідачі не проживають у спірній квартирі з поважних причин, у зв'язку з чим позов у частині вимог до дітей також задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed