Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що з 16 жовтня 1987 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки, відповідач відмовляється розірвати шлюб у добровільному порядку, змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Шлюбних відносин з відповідачем не підтримують з 2013 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин є різні погляди на життя, ведення домашнього господарства, виховання дитини. Позивач вважає, що сім'я розпалась остаточно. Позивач в судове засідання не з'явилася надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, за правилами ст.128-130 ЦПК України, про причини своєї неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України. В зв'язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі з 16 жовтня\~ 1987 року, який зареєстрований відділом РАЦС Саксаганського РВК м. Кривого Рогу, актовий запис №1162, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с. 5). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. \~ Спору, щодо поділу майна на теперішній час не мають. Шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, проживають окремо, єдиного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вказуючи, що причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, ведення домашнього господарства,\~ а тому збереження шлюбу неможливе. Суд не застосовує положення ст. 111 СК України, оскільки в судовому засіданні було зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, почуття любові та взаємоповаги зникло, а подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 ч.2 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Як роз'яснено в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи наведені докази, встановивши дійсні мотиви розлучення та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, розлад у сім'ї є стійким і тривалим, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і недоцільним, суперечило б інтересам сторін,\~ і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому позов підлягає\~ задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved