Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом, яким просить визначити, що частка померлої [INFO] [PERSON] в праві власності на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,1000 га, кадастровий номер 6325110700:00:046:0025, державна реєстрація права власності за номером 2682939, проведена 25 червня 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1587027563251 - становила 41/100 частку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її матері - [PERSON] на праві власності належала 41/100 частка житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Інша частина житлового будинку - 59/100 часток, на теперішній час належить відповідачу у справі - [PERSON] . Рішенням Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 11 червня 2018 року земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок площею 0,100 га (кадастровий номер 6325110700:00:046:0025) передано безоплатно у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Частки співвласників земельної ділянки - не визначалися. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з 41/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] , а також частини земельної ділянки загальною площею 0,100 га, кадастровий номер 6325110700:00:046:0025. Позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті матері, 18 січня 2021 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 41/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . Позивачу відмовлено у оформленні спадкових прав на частину земельної ділянки, оскільки не визначена частка спадкодавця [PERSON] в праві спільної власності на вказане майно. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 лютого 2021 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами загального провадження. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач надала суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. [PERSON] на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 01 вересня 1973 року Першої державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, належала 41/100 частка житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Інша частина житлового будинку - 59/100 часток, на теперішній час належить відповідачу у справі - [PERSON] . Рішенням Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області від 11 червня 2018 року земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок по [ADDRESS] площею 0,100 га (кадастровий номер 6325110700:00:046:0025) передано безоплатно у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Право спільної сумісної власності на вказану земельну ділянку зареєстровано 25 червня 2018 року за номером 26823939. Частки співвласників земельної ділянки - не визначалися. [INFO] [PERSON] померла, про що виконавчим комітетом Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області 07 липня 2020 року зроблено актовий запис 245 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з 41/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд по [ADDRESS] , а також частини земельної ділянки загальною площею 0,100 га, кадастровий номер 6325110700:00:046:0025. Як вбачається з заповіту, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 22 березня 1989 року, зареєстрованого у реєстрі за № 3-1030, дочка померлої - позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом. 18 січня 2021 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 41/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Поляковою Л.О. від 20 січня 2021 року позивачу відмовлено в оформленні спадкових прав на частину земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,1000 га, кадастровий номер 6325110700:00:046:0025, оскільки не визначена частка спадкодавця [PERSON] в праві спільної власності на вказане майно. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України частки у спільній власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Згідно ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст. ст. 370 - 372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила «з урахуванням обставин, що мають істотне значення». Як роз`яснено п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Абзацом 1 пункту 21 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України також передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Таким чином, при визначенні частки співвласників у праві власності на земельну ділянку, необхідно виходити з розміру їх часток у праві власності на житловий будинок, який розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] , тобто частка [PERSON] у праві власності на земельну ділянку на час смерті складала 41/100 частку. Листом Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Outcome: approved