Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

Позивач звернулося 30.01.2014 року до суду з позовом до відповідача із зазначеним позовом, в якому просило стягнути 8688 грн 17 коп витрат, понесених ним у зв*язку із сплатою страхових платежів по страховому випадку для ремонту застрахованого автомобіля КІА, держномер [NUMBER], під керуванняи [PERSON], В позові зазначено, що автомобіль був застрахований за договором добровільного страхування між ПрАТ та [PERSON] від 12.12.2012 року. 08.02.2012 року у м.Києві по вул..Симиренка відбулась ДТП за участю вказаного автомобіля та відповідача пішохода [PERSON] Остання була визнана в порушенні Правил дорожнього руху (у вчиненні правопорушення за ст.124 КУпАП), постановою судді від 03.03.2012 року. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль КІА і його власник звернулась до позивача з приводу оплати страхової суми у зв*язку зі страхуванням її автомобіля КІА. Вимоги обґрунтовує ст. 27 Закону України «Про страхування» . В судове засідання представник позивача був викликаний неодноразово, але не прибув жодного разу; 27.02.2014 року він надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує (а.с.51). Відповідач в судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином , тому суд проводить заочний розгляд справи, проти чого не заперечує представник позивача у своєму письмовому зверненні до суду від 27.02.2014 року. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню за такими підставами. Суд розглядає справу в межах наданих доказів та заявлених вимоги (ст.11, 60 ЦПК України). При цьому суд враховує, що позивач не виявив бажання приймати участь у справі та вирішувати питання про притягнення інших відповідачів до участі у справі. Суд вважає за необхідне застосувати норми ЦК України, які регулюють відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки, який є експлуатація автомобіля, в даному конкретному у випадку (ст. 1187. Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки) У зазначеній нормі вказано: Ч.1 Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. 2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 3. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. 4. Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. 5. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як видно із постанови судді Святошинського районного суду м.Києва від 03.03.2012 року (а.с.12) автомобілем КІА, належним [PERSON] в момент його (автомобіля) пошкодження керував [PERSON] Керування автомобілем під час руху підпадає під ознаки джерела підвищеної небезпеки відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України. Отже, відповідно до ч. 5 вказаної норми закону особою, яка здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки під час заподіяння шкоди власнику майна (автомобіля КІА), якому було позивачем сплачено страхова виплата, є [PERSON] Він повинен відповідати за шкоду, якщо не доведе, що вона заподіяна внаслідок або умислу потерпілого. Враховуючи обставини справи він повинен доводити умисел в відповідача (пішохода) у порушенні правил дорожнього руху, яке спричинило ДТП. В постанові судді від 03.03.2012 року не вказано про умисел [PERSON] у заподіянні шкоди майну - автомобілю КІА, належному [PERSON] Суд приймає до уваги, що позивач не бажав приймати участь у справі і надавати докази своїх вимог відповідно до ст. 60 ЦПК України. В тому числі, він не надав суду доказів в частині імені можливих третіх осіб, їх адрес, не виявив бажання про залучення співвідповідачів, то суд не вправі вирішувати такі питання за власною ініціативою та встановлювати місце проживання [PERSON], його ім*я , по батькові для залучення його в якості третьої особи. З огляду на те, зщо позивач обрав саме визначений ним спосіб судового захисту (пред*явлення позову лише до [PERSON].); в позовній заяві зовсім не вказав обґрунтувань, в тому числі і правовими нормами щодо її відповідальноітс відшкодовувати шкоду у зв*язку із пошкодження автомобіля КІА, то суд вважає, що позивач не довів належними доказами відповідальність відповідача за вказаним позовом. Суд вважає, що постанова судді від 03.03.2012 року (а.с.12) не є достатнім доказом покладання матеріальної відповідальності на неї за шкоду, заподіяну власнику (володільцю) автомобіля КІА; в ній не зазначено про умисел відповідача щодо заподіяння такої шкоди, лише про її вину в порушенні правил дорожнього руху. Посилання позивача на законодавство про страхування в даному конкретному випадку не є однозначною підставою для покладання на відповідача матеріальної відповідальності за пошкодження автомобіля КІА. Викладене не позбавляє позивача права звертатись до суду з позовом до інших осіб в загальному порядку. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed