Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, який в ході судового розгляду справи уточнила, та остаточно просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota Sequoia», номер шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], укладений між відповідачами шляхом оформлення довідки-рахунку від 14.11.2013р. № 021701 у ТзОВ «Галицьке розвиткове товариство», та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 спірного автомобіля, а за відповідачем [PERSON] право власності на 1/3 вказаного автомобіля. Позов мотивує тим, що в період з 12.12.2008 року по 19.11.2013р. сторони перебували в шлюбі між собою, від шлюбу у сторін є спільний син [PERSON], який проживає із нею. В період перебування у шлюбі в грудні 2011 року сторони за спільні кошти придбали спірний автомобіль. З метою приховання спільного майна подружжя відповідач шляхом укладення оспорюваного договору купівлі-продажу автомобіля переоформив 14.11.2013р. право власності на такий на свого батька [PERSON] Вказаний договір підлягає визнанню недійсним з підстав, передбачених ст. 65 СК України, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки автомобіль було відчужено без її згоди. З підстав, передбачених ст.ст. 69, 70 СК України, вважає, що її частка у спільному майні подружжя (автомобілі) повинна бути збільшена до 2/3, оскільки відповідач [PERSON] приховав спільне майно подружжя шляхом переоформлення його на свого батька, а з нею проживає їх спільний син [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві та уточненнях до неї підстав. Відповідачі та представник відповідачів [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися із невідомих причин, повідомлялися про час і місце розгляду справи належним чином за місцем реєстрації проживання. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. У письмових поясненнях наданих суду відповідач [PERSON] проти позову заперечив, пояснивши, що спірний автомобіль був придбаний ним за особисті кошти, які він накопичив ще до шлюбу із позивачем від продажу належних йому автомобіля марки «BMW 318», 1996 року випуску, який був відчужений ним у 2007 році, та автомобіля марки «BMW 750 I», 1999 року випуску, який був відчужений ним у 2008 році, що підтверджується витягом з журналу карток обліку ЦНП ДАІ з обслуговування м. Львів та Пустомитівського району ГУМВС України у Львівській області транспортних засобів, що реєструвались за [PERSON] станом на 15.01.2014р. А тому з підстав, передбачених ст. 57 СК України, спірний автомобіль є його особистою власністю, й підстав для визнання недійсним будь-якого правочину, вчиненого відносно нього немає. Крім того, жодний договір купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota Sequoia», номер шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], між відповідачами не укладався, а тому такий не може бути визнаний недійсним. Натомість вказаний автомобіль був придбаний відповідачем [PERSON] на законних підставах у торгівельній організації ТзОВ «Галицьке розвиткові товариство», що підтверджується довідкою-рахунком від 14.11.2013р. № 021701. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як встановлено судом, що стверджується копією свідоцтва про шлюб від 12.12.2008р., рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 19.11.2013р. та копією свідоцтва про народження дитини від 03.11.2009р., позивач та відповідач [PERSON] в період з 12.12.2008 року по 19.11.2013р. перебували у зареєстрованому шлюбі, у сторін від шлюбу є спільний неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, за час перебування у шлюбі 17.12.2011р. був придбаний автомобіль марки «Toyota Sequoia», номер шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER], який був зареєстрований на праві власності за відповідачем [PERSON], позивачу було надано право керування вказаним транспортним засобом, що стверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Таким чином, спірний автомобіль як майно набуте подружжям за час шлюбу являвся спільною сумісною власністю позивача та відповідача [PERSON] Доводи відповідача [PERSON], що автомобіль був придбаний лише за його особисті кошти, які він накопичив ще до шлюбу із позивачем від продажу належних йому автомобіля марки «BMW 318», 1996 року випуску, який був відчужений ним у 2007 році, та автомобіля марки «BMW 750 I», 1999 року випуску, який був відчужений ним у 2008 році, не підтверджуються наданими ним доказами, зокрема витягом з журналу карток обліку ЦНП ДАІ з обслуговування м. Львів та Пустомитівського району ГУМВС України у Львівській області транспортних засобів, що реєструвались за [PERSON] станом на 15.01.2014р., оскільки такий не містить даних щодо вартості відчуження вказаних транспортних засобів та цільового спрямування одержаних від їх продажу коштів з врахуванням тривалого часу (близько чотирьох років) між їх відчуженням і придбанням спірного автомобіля марки «Toyota Sequoia», номер шасі [NUMBER], д.н.з. [NUMBER]. Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року за №1388, довідка-рахунок є документом, що підтверджує правомірність придбання транспортного засобу. Таким чином, довідка-рахунок за своєю правовою природою є документом, який підтверджує факт укладання договору купівлі-продажу та правомірність придбання транспортного засобу. 14.11.2013 року спірний автомобіль відповідач [PERSON] продав за 140000 грн. своєму батькові [PERSON] через торговельну організацію ТзОВ «Галицьке розвиткове товариство» згідно довідки-рахунку Серія ВІА № 021701, який було зареєстровано на ім'я останнього в ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Львова та Пустомитівського району ГУМВС України у Львівській області. При цьому суд не погоджується з доводами відповідача [PERSON], що в дійсності договір купівлі-продажу спірного автомобіля між відповідачами не укладався. Дослідженими судом доказами - документами, які були підставою реєстрації транспортного засобу за [PERSON], наданими органом ВРЕР ДАІ та торговельною організацією ТзОВ «Галицьке розвиткове товариство», стверджуються дійсні правовідносини сторін договору купівлі-продажу, оскільки відповідач [PERSON] продав, а відповідач [PERSON] придбав спірний автомобіль, за що сплатив грошові кошти. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина і чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Згідно ст. 65 СК України укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Позивач не давала відповідачу [PERSON] згоди на відчуження спірного автомобіля, який є цінним майном. Такий було відчужено останнім під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу між ними, зокрема 14.11.2013р. автомобіль було продано, а 19.11.2013р. шлюб між сторонами був розірваний. Таким чином, оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota Sequoia», номер шасі [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON], оформлений виданою ТзОВ «Галицьке розвиткове товариство» довідкою-рахунком Серії ВІА № 021701, підлягає визнанню недійсним як такий, що суперечить вимогам закону, оскільки вчинений без згоди другого з подружжя. Яка має бути подана письмово. Як роз'яснив Пленум ВСУ у п. 7 Постанови від 06.11.2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», за змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК України. Таким чином, наявні правові підстави для застосування реституції як наслідку недійсності правочин. У зв'язку з цим слід зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти отримані за недійсним правочином, а спірний автомобіль який є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] підлягає поділу між ними. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, суд виходить із рівності часток сторін, оскільки позивачем не доведено існування підстав для відхилення від передбаченої у законі рівності часток сторін у спільному майні подружжя. Зокрема останньою не доведено обставин щодо умисного приховання відповідачем [PERSON] спільного майна подружжя, оскільки позивачу було відомо про існування спірного автомобіля, а також не доведено обставини недостатності грошового утримання, яке відповідач надає на неповнолітнього сина [PERSON] для забезпечення його фізичного, духовного розвитку та лікування. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: partial