Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Закарпаття», треті особи приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що на підставі рішення Виконавчого комітету Мукачівської ради народних депутатів № 204 від 27.07.1984 року її матері [PERSON] видано ордер на жиле приміщення, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 3 від 07.02.2013 року квартира закріплена за [PERSON] на підставі загальних зборів ЖБК «Закарпаття», пайові внески нею сплачені в повному обсязі, заборгованості не має. Таким чином вважає, що сплативши всі пайові внески, її матір [PERSON] стала власником квартири. [INFO] [PERSON] померла та на випадок своєї смерті вона залишила заповіт, згідно з яким заповіла [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Проте у зв'язку з тим, що матір за життя не оформила право власності на квартиру та не отримала правовстановлюючі документи на неї, нотаріусом було відмовлено їй в оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім того, також вважає, що інша частина квартири належить їй в порядку спадкування за законом. В ході судового розгляду представник позивача неодноразово змінювала позовні вимоги, а тому з урахуванням уточнень, позивач просить визнати за нею право власності квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] 27.05.2014 року ухвалою суду прийнято до спільного розгляду та об'єднано в одне провадження позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В ході судового розгляду представник третьої особи неодноразово змінювала позовні вимоги, а тому з урахуванням уточнень, просить встановити факт набуття [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], встановити факт, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності станом на день відкриття спадщини були рівними та становили по 1/2 частці квартири [ADDRESS]. Також просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Позов обгрунтовує тим, що оскільки [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, а відтак набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. При цьому [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на все майно, яке залишилося після смерті [PERSON], який помер [INFO], а оскільки спірна квартира набута в шлюбі [PERSON] та [PERSON] і є спільною сумісною власністю подружжя, домовленості щодо розміру часток не було, що свідцить про те, що частки є рівними, то йому в порядку спадкування за заповітом має належати 1/2 частина квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала повністю, просила позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. У задоволенні позовної заяви [PERSON] просила відмовити. Представник ЖБК «Закарпаття» будучи присутнім в одному судовому засіданні, в подальшому в судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Представник виконавчого комітету Мукачівської міської ради в судове засіданні не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Приватний приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Третя особа [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову [PERSON] та [PERSON] заперечили та просили відмовити в їх задоволенні. При цьому пояснили, що [PERSON] також має право на спадкування спірної квартири після смерті матері [PERSON]., оскільки спадкове майно він фактично прийняв. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської ради народних депутатів № 204 від 27.07.1984 року [PERSON] та членам її сім'ї видано ордер на жиле приміщення, а саме квартиру [ADDRESS]. Також відповідно до довідки ЖБК «Закарпаття» № 3 від 07.02.2013 року спірна закріплена за [PERSON] на підставі загальних зборів ЖБК «Закарпаття» від 17.07.1984 року (протокол № 3). Пайові внески за квартиру сплачені в повному обсязі, дата закінчення виплати зазначена 23.06.1992 року. Заборгованість по сплаті пайових внесків відсутня. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.11.2012 року, [PERSON] померла [INFO]. Згідно з листом КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» від 06.02.2013 року, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване. Тобто, на день смерті [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку зареєстровано не було. Відповідно до заповіту від 29.06.1990 року, [PERSON] заповіла усе її майно, що на день смерті буде їй належати, [PERSON] Також згідно з заповітом від 16.12.1998 року, [PERSON] заповіла [PERSON] 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Таким чином в силу вимог ст. 1254 ЦК України слід вважати, що позивач має право на спадкування на підставі заповіту від 16.12.1998 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON] Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 19.11.1981 року, після укладення якого позивач отримала прізвище «[PERSON]». 25.06.1996 року згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 04.12.2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], після якого позивач і отримала прізвище «[PERSON]». Таким чином встановлено, що [PERSON], яка була матір'ю позивача [PERSON], заповіла їй 1/2 частину квартири [ADDRESS] згідно із заповітом від 16.12.1998 року. В той же час позивач, звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом за померлою матір'ю до приватного нотаріуса Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], отримала відмову в оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом так як право власності на спадкове майно не було оформлено. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У встановлений ст. 1270 ЦК України строк [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщин, проте, як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 29.04.2013 року, в заяві [PERSON] про прийняття спадщини за померлою [PERSON] було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру. Як обґрунтовується позов, [PERSON] була членом ЖБК «Закарпаття» та отримала ордер на зайняття кооперативної квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 3 від 07.02.2013 року, виданої ЖБК «Закарпаття», квартира [ADDRESS] була закріплена за [PERSON] на підставі загальних зборів ЖБК «Закарпаття», пайові внески в повному обсязі були сплачені 23.06.1992 року, а тому [PERSON] набула права власності на спірну квартиру, а в силу положень книги шостої «Спадкове право» ЦК України, після її смерті право власності на спірну квартиру набула і [PERSON] Як передбачено ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Також Пленум Верховного Суду України в п. 5-1 Постанови № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз'яснив, що судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Як встановлено судом, в пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] був повністю сплачений 23.06.1992 року. З урахуванням наведених норм, суд приходить до висновку, що право власності на спірну квартиру набуто, оскільки в повному обсязі виплачено пайовий внесок за неї. Відтак підстави вважати, що спірна квартира перебуває в кооперативній власності ЖБК «Закарпаття» відсутні. Зазначене також підтверджується п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якого якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Згідно ч. 3 ст. 15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження. Статтею 30 ЦПК України передбачено, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Згідно з роз'яснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Також зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Крім цього, у разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Враховуючи наведене, відповідачем у даній справі повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обов'язки. В свою чергу ЖБК «Закарпаття» не є учасником правовідносин, що виникли, відповідач не порушує та не оспорює прав позивача, між сторонами відсутній спір щодо визнання відповідного права, в результаті розгляду справи у ЖБК «Закарпаття» не виникнуть права чи обов'язки. При цьому територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини набувають відповідних прав і можуть бути відповідачами в даній категорії справ лише за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, неприйняття ними спадщини чи усунення їх від права на спадкування. В ході судового розгляду неодноразово зверталося увагу позивача на наявність чи відсутність підстав для пред'явлення позову до ЖБК «Закарпаття». Більше того, треті особи у справі аналогічно з позивачем заявили свої права на спірну квартиру, однак клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача до суду не подавалося. Таким чином враховуючи те, що суд в силу вимог ст. 33 ЦК України позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а обов'язок щодо роз'яснення права позивача на звернення до суду з клопотання про заміну неналежного відповідача належним чи залучення до участі у справі іншого співвідповідача виконаний, суд приходить до висновку що позов пред'явлений до неналежного відповідача у справі, у зв'язку з чим зазначена обставина виключає можливість вирішення питання про задоволення позову, проте не позбавляє позивача можливості звернутися до суду з аналогічним позовом до належних відповідачів. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до ЖБК «Закарпаття», треті особи приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити у зв'язку із безпідставністю його пред'явлення до відповідача ЖБК «Закарпаття». Щодо позову третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] до ЖБК «Закарпаття», треті особи приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу [PERSON], Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, то із врахуванням обставин встановлених вище суд враховує наступне. На підставі рішення виконавчого комітету Мукачівської ради народних депутатів № 204 від 27.07.1984 року [PERSON] та членам її сім'ї, зокрема чоловіку [PERSON] видано ордер на жиле приміщення, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 26.11.1987 року. Згідно з свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 21.11.2005 року, [PERSON] помер [INFO]. Відповідно до заповіту від 13.01.1999 року, [PERSON] заповів усе її майно, що на день смерті буде йому належати, [PERSON] [PERSON], звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом за померлим [PERSON] до нотаріуса, отримав відмову в оформленні спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом так як право власності на спадкове майно не було оформлено. Також, як вже було згадано, відповідно до довідки ЖБК «Закарпаття» № 3 від 07.02.2013 року спірна закріплена за [PERSON] на підставі загальних зборів ЖБК «Закарпаття» від 17.07.1984 року (протокол № 3). Пайові внески за квартиру сплачені в повному обсязі, дата закінчення виплати зазначена 23.06.1992 року. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов'язаний повернути кредитору; до повної сплати пайового внеску за квартиру суд вирішує питання про право власності на частку в паєнагромадженні, а після завершення сплати - про право на частку в праві власності на квартиру залежно від належної особі частки у паєнагромадженні. В п. 6-1 Постанови також роз'яснено, відповідно до п. 1 ст. 17 Закону «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було установлено письмовою угодою між ними. Отже, правовим наслідком повної сплати пайового внеску є вирішення питання про право на частку в праві власності на квартиру, хоча й залежно від належних сторонам часток у паєнагромадженні. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому третя особа [PERSON] просить суд встановити факт набуття [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на спірну квартиру, встановити факт, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності станом на день відкриття спадщини були рівними та становили по 1/2 частці квартири та визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. Судом встановлено, що дійсно спірна квартира була отримана [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, проте повністю пайові внески були виплачені у 1992 році, тобто після розірвання шлюбу у 1987 році. Під час розгляду справи [PERSON] не надано жодного доказу про те коли і ким були внесені пайові внески, чи міг [PERSON] за статутом кооперативу сплатити пайові внески за члена кооперативу, в якому розмірі було внесено пайовий внесок в період шлюбу, а який після його розірвання, хоча з'ясування цих обставин має значення для визначення розміру часток сторін у власності і обов'язок доказування таких обставин лежить на особі, яка звернулася до суду з позовом. При цьому єдиним доказом про сплату пайового внеску є довідка № 3 від 07.02.2013 року, видана ЖБК «Закарпаття», відповідно до якої пайові внески за квартиру були внесені [PERSON] Більше того, [PERSON], як третя особа із самостійними вимогами, аналогічно пред'явила позов до відповідача ЖБК «Закарпаття», який в силу зазначених вище вимог закону не є належним відповідачем у цій справі. У зв'язку із цим суд приходить висновку, що аналогічно позову [PERSON], в задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту набуття [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на спірну квартиру, встановлення факту, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності станом на день відкриття спадщини були рівними та становили по 1/2 частці квартири та визнання права власності на 1/2 частину квартири слід відмовити.

Outcome: dismissed