Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду неповнолітньої [PERSON] за межі України з дати розгляду справи по суті і до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, тобто до [INFO] з метою оздоровлення та відпочинку; надати дозвіл на багаторазове вивезення за межі України неповнолітньої [PERSON] без згоди батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач посилається на те, що тимчасові поїздки здійснюються з метою оздоровлення та відпочинку дитини, без мети постійного проживання за межами України, а тому права відповідача як батька дитини не будуть порушуватися. Позивачка бажає виконувати свій материнський обов'язок і на даний час має матеріальну можливість і бажає поїхати з дитиною за кордон з метою її оздоровлення та відпочинку. Для організації даних поїздок та оформлення проїзних документів необхідно дозвіл відповідача. Проте, відповідач згоди на виїзд малолітньої дитини за межі України не надав. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник Служби у справах дітей Інгульського району підтримала позовні вимоги. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2005 року. Шлюб між сторонами розірвано 16 січня 2017 року, свідченням чого є рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.01.2017 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], свідчення чого є свідоцтва про народження серії [NUMBER]. З часу розірвання шлюбу малолітня дитина проживає виключно з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивачка, як мати дитини, зобов'язана згідно ст. ст. 150,180 СК України утримувати та виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Позивачка виконує та бажає виконувати і в подальшому свій материнський обов'язок і, як мати малолітньої доньки [PERSON] бажає разом з донькою з метою оздоровлення та відпочинку здійснювати виїзди за кордон. Згідно ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзних документів дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання її батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Крім того, порядок виїзду за кордон дітей та громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ та постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила). Пунктом 3 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. За змістом п. 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення її повного та всебічного розвитку, відсутність заперечень з боку Служби у правах дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved