Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 09 березня 2005 року. Від шлюбу мають дітей - доньку [PERSON], [INFO]., та сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання не склалося, шлюбні відносини припинені з 14.06.2018, спільне господарство не ведуть. Вважає подальше збереження сім'ї неможливим. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги не надає. Просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, також просила після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] одружилися 09 березня 2005 року, про що Антонівською сільською радою Скадовського району Херсонської області зроблено запис за №1 (а.с.5). Відповідно до свідоцтв про народження батьками [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO].,є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6, 7). Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що спільне проживання у сторін не склалося, стосунки погіршились, що призвело до формального існування шлюбу, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-які інші спільні інтереси між ними відсутні. Спір про місце проживання дітей та поділ спільного майна відсутній. За таких обставин, з урахуванням категоричної позиції позивачки та визнання позову відповідачем, суд вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін. Вимога позивачки про залишення прізвища, присвоєного у зв'язку з укладенням шлюбу, підлягає задоволенню на підставі ст.113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, судом встановлено, що діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Також встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, постійного та стабільного доходу не має. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст.183 СК України). Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей, суд враховує положення ст.182 СК України, позицію сторін та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у заявленому позивачкою розмірі - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Разом з тим, суд звертає увагу, що на підставі ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Одночасно, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом; а також положення ст.185 СК України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). При цьому, відповідно до положень ст.186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. При цьому судом враховано, що позов містить одночасно дві самостійні вимоги. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору за вимогою про розірвання шлюбу, та на користь держави за вимогою про стягнення аліментів.

Outcome: approved