Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить стягувати з відповідача [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2000 грн. щомісячно до моменту досягнення донькою двадцяти трьох років. Свої позовні вимоги мотивує тим, шо у шлюбі з відповідачем у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [INFO] донька досягла повноліття, однак продовжує навчання, є студенткою другого курсу Інституту гуманітарних та соціальних наук Національного університету «Львівська Політехніка». Зазначає, що фактично усі витрати щодо утримання доньки несе позивач. Вважає, що донька потребує додаткової матеріальної допомоги батька, зокрема, на витрати пов`язані з навчанням, харчуванням, забезпеченням особистих потреб. Додає, що на утриманні у відповідача немає інших осіб, в останнього наявні відповідні фінансові можливості для сплати аліментів. З огляду на зазначене, просить суд позов задовольнити, вирішити питання судових витрат. Ухвалою судді від 16.11.2020 року позовну заяву залишено без руху, та в подальшому зазначені у такій недоліки позивачем усунено. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 10 грудня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 23.12.2020 року відповідачем подано до суду відзив на позов, у якому він позовні вимоги визнає частково, просить стягувати з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 1200 гривень щомісячно до закінчення нею навчання. Зазначає, що він регулярно сплачує аліменти на утримання молодшого сина, та сплачував їх на утримання доньки до досягнення останньою повноліття. Його доходи є незначними та не дозволяють сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі, у якому просить позивач. Додає, що термін навчання доньки спливає 30.06.2023 року. Також вказує, що форма навчання доньки заочна, що дозволяє їй влаштуватися на роботу. На його думку, вона вже працює та отримує дохід набагато більший за його дохід чи дружини. Як доказ, надає роздруківки із сторінки в Instagram. 11.01.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач наголошує на тому, що свої зобов`язання зі сплати аліментів виконував своєчасно. Додає копії судових рішень, які стосуються сторін у справі. 12.01.2021 року до суду надійшли додаткові заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача зазначає, що повнолітня [PERSON] працювала та отримувала дохід. Додає, копії електронних доказів на паперових носіях, а саме скріншоти із сторінки доньки в соціальних мережах. 12.01.2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] вказала, що відповідач ухиляється від свого обов`язку з утримання дітей, зокрема, доньки. Вказує, що єдиною підставою для переведення [PERSON] з очної форми навчання на заочну є матеріальна складова, а саме вартість навчання. Вважає, що доводи відповідача про те, що донька працює моделлю нічим не підтверджені. У судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву, вважає відповідача таким, що має достатній дохід, що дає можливість реалізувати право повнолітньої доньки на утримання відповідно до ст.199 СК України. Крім цього вважає, що заробітна плата, вказана відповідачем, є набагато меншою за його реальні доходи. Зазначає, що крім авто, яке перебуває у власності [PERSON] , він користується також ще одною машиною та мотоциклом. Відповідач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.43). Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що [PERSON] позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти повнолітній доньці у розмірі 1200 грн. Вважає, що цієї суми достатньо для покриття вартості навчання. Зауважила, що рішенням Залізничного районного суду від 30.09.2020 року ухвалено стягнути з відповідача частину коштів за навчання доньки. Рішення він розпочав виконувати. Крім цього, вважає, що переведення [PERSON] на заочну форму навчання зумовлене неможливістю поєднувати навчання та роботу моделлю. Заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89 ЦПК України). Судом встановлено, що у шлюбі між [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.5-11). Діти зареєстровані та проживають з матір`ю (а.с.12), що не заперечується відповідачем. Відповідач проживає окремо (а.с.54). Виходячи із відповіді на адвокатський запит, наданої 29.09.2020 року, копії трудової книжки, [PERSON] перебуває в трудових відносинах з ТОВ «Декада-2000», працює на посаді водія-експедитора, офіційний розмір посадового окладу - 5500, 00 грн., нарахування додаткових коштів [PERSON] не здійснювалося (а.с.13, 61-63). Згідно із довідкою про доходи від 23.12.2020 року, виданої ТзОВ «Декада-2000», загальна сума доходу [PERSON] за період з грудня 2019 року по листопад 2020 року без урахування аліментів становить 56 326, 04 грн (а.с.64). Також встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля Volkswagen GOLF, 1995 року випуску (а.с.65,66). Відповідно до довідки 372 від 13.10.2020 року, виданої НУ «Львівська Політехніка» [PERSON] , договорів про надання освітніх послуг №55-24 від 27.07.2019 року та №143-20 від 28.07.2020 року, відповіді навчального закладу №1-12-68 від 16.12.2020 року, навчальної картки студента, заяви, вона дійсно є студентом другого курсу заочної форми навчання Інституту гуманітарних та соціальних наук. Термін чинності договору - по 30.06.2023 року. Вартість курсу навчання становить 12 050 гривень. (а.с.14-16, 67-69). Постановою Львівського апеляційного суду від 11.02.2020 року задоволено апеляційну скаргу [PERSON] та змінено рішення Залізничного районного суду м.Львова від 30.09.2019 року, постановлено стягувати із [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] і сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки від заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 18.06.2019 року до їхнього повноліття (а.с.55-59). Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного 16.09.2020 року головним державним виконавцем Залізничного відділу державної служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), у боржника [PERSON] станом на день складення розрахунку наявна переплата у розмірі 2596,48 грн. (а.с.60). Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30.09.2020 року частково задоволено позовні вимоги [PERSON] . Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь позивача додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , і сина [PERSON] , [INFO] , в сумі 5310, 38 грн. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 02.12.2020 року ухвалено скасувати розрахунок заборгованості по сплаті аліментів від 04 червня 2020 року Залізничного відділу державної виконавчої служби у місті Львові, визначено розмір заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 4905 гривень 92 копійки (а.с.92-94). Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 30.01.2020 року справу відносно [PERSON] про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.95). Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 07.10.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі за позовоною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з неповнолітнім сином (а.с.96). Із копії першої сторінки позовної заяви [PERSON] убачається, що остання просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] (а.с.98). Виходячи із копій згаданих судових рішень, пояснень у судовому засіданні, суд доходить висновку, що між сторонами у справі склалися неприязні відносини, які набули стійкого характеру. При цьому, суд зауважує, що Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує, що їх розмір не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Частинами 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов`язків і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п.20 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття; сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи ту обставину, що дитина сторін проживає разом з позивачкою [PERSON] , остання несе витрати по утриманню дитини та її навчанню, забезпечує її лікуванням в разі потреби, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, суд вважає, що повнолітня донька сторін потребує матеріальної допомоги, а тому є підстави для стягнення аліментів з відповідача. Суд не бере до уваги, посилання позивача щодо форми навчання повнолітньої дитини, так як стягнення аліментів в порядку ст.199 СК України здійснюється незалежно від того, чи така є денною чи заочною. Суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що донька ймовірно вже працює та отримує дохід, оскільки такі нічим не підтверджені. Скріншоти сторінки в соціальній мережі Instagram не є належним та достовірним доказом працевлаштування [PERSON] та не містять жодної інформації про отримання нею доходу. Щодо розміру аліментів та можливості їх сплати суд зазначає наступне. Виходячи з відзиву та доданих до нього документів, відповідач є працездатною особою, працює, отримує дохід. Зокрема, як підтвердив відповідач, він працює водієм-експедитором ТзОВ «Декада-2000». В середньому за місяць він отримує заробітну плату у розмірі 5745,00 грн. Відповідно до ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 відсотків. Суд враховує, що відповідач сплачує аліменти на неповнолітнього сина у розмірі 1197,50 грн. щомісячно, як сам зазначає у відзиві. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивача про те, що реальний дохід відповідача є більшим, ніж вказано у довідці про доходи, а також про наявність у відповідача ще одного автомобіля та мотоцикла, оскільки такі нічим не підтверджені. За вказаних обставин, виходячи з найкращих інтересів повнолітньої дитини,

Outcome: approved