Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.03.2008 року, посвідченим [PERSON] приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу, ареєстрованим за №394 та реєстраційним посвідченням ОКП «КООБТІ» від 17.03.2008 року. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується довідками № 998 та № 999 від 22.12.2015 року виданими Виконавчим комітетом Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. Відповідачі починаючи з 02.10.2014 року фактично не проживають за місцем реєстрації в будинку позивача, оскільки переїхали мешкати до іншого житлового будинку в [ADDRESS]. У зв'язку з високими цінами на тверде та блакитне паливо, електроенергію тощо, позивач хотіла оформити субсидію, проте реєстрація відповідачів у її будинку створює певні труднощі для оформлення необхідних документів та призначення субсидії. Таким чином, наявність реєстрації [PERSON] та [PERSON] у її будинку є перешкодою для вільного володіння, користування та розпорядження належним їй на праві особистої власності жилим будинком, при цьому добровільно відповідачі відмовляються знятись з реєстрації у моєму будинку. Вказані обставини стали підставою для звернення з даною заявою до суду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, суду пояснили, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 03.03.2008 року. У вказаному будинку зареєстровані відповідачі, які з 02.10.2014 року не проживають у вказаному будинку, просять задовільнити позовні вимоги. Відповідачі та їх представник позовні вимоги визнали, суду пояснили, що дійсно з жовтня 2014 року не проживають [ADDRESS] та не мають ніякого право на вказаний будинок, фактично проживають [ADDRESS]. Заявляли клопотання про відкладення розгляду справи для врегулювання спору з позивачем щодо права на будинок за місцем їх фактичного проживання. Представник відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Долинського РВ УМВС України в Кіровоградській області в судове засідання не з»явився по невідомій причині, але на адресу суду надіслав письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позовних вимог. Згідно довідки Гурівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 22.12.2015 року, № 998, № 999 [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], за вказаною адресою не проживають з 02.10.2014 року , фактично проживають [ADDRESS] (а.с.7, 8). Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї протягом шести місяців. Згідно приписів ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачка внаслідок того, що взагалі не проживала за місцем реєстрації, у відповідності до приписів ч.1 статті 71 ЖК України є такою, що втратила право на користування житловим приміщення, але з урахуванням вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливе лише в судовому порядку. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року № 6-57 цс 11р. сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 р. № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач [PERSON], яка у відповідності до договору купівлі - продажу будинку від 03.03.2008 року є власником житлового будинку [ADDRESS].Тривалий час відповідачі у вказаному будинку не проживають, отже останні втратили право користування житлом, оскільки ст.71 ЖК України передбачено, що право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців, а тому відповідачів необхідно визнати особами, що втратили право користування житловим будинком, що на праві приватної власності належить позивачу.

Outcome: approved