Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить скасувати рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області № 123 від 04 лютого 1992 року, рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів Харківської області від 628 від 23 квітня 1992 року, а також скасувати державний акт на право користування земельною ділянкою серії «Б» № 073096, виданий Пісочинському відділенню «Рада Чорнобиль». В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі оспорюваного рішення № 123 від 04 лютого 1992 року відповідачу Пісочинське відділення «Рада Чорнобиль» видано державний акт на право користування земельною ділянкою площею 11,30 га, при цьому в оскаржуваних рішеннях зазначено, що земельна ділянка була надана для організації садівничого товариства із земель радгоспу «Пісочинський». Позивач вважає рішення виконавчого комітету незаконними, оскільки вони були винесені з порушенням земельного законодавства. Порушенням земельного законодавства позивач вважає ту обставину, що виконавчий комітет Харківської районної ради не має повноважень на розпорядження земельними ділянками, оскільки розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які у межах своєї компетенції надають земельні ділянки у володіння або користування. Крім того, рішення винесено про надання земельної ділянки у користування без попереднього припинення права на користування цією земельною ділянкою радгоспу «Пісочинський». Також, позивач посилається на те, що відповідач Пісочинське відділення «Рада Чорнобиль» є громадською організацією, проте відповідно до ст. 57 Земельного Кодексу, який діяв на час надання земельної ділянки у користування, земельні ділянки для ведення колективного садівництва надаються за рішенням сільської, селищної, районної, міської ради народних депутатів надаються кооперативам громадян України. Таким чином, позивач вважає, що відповідач Пісочинське відділення «Рада Чорнобиль» у 1992 році не мав права на отримання земельної ділянки для організації садівничого товариства. Позивач зазначає, що вона дізналася про існування оспорюваних рішень після звернення одного з членів Пісочинського відділення «Рада Чорнобиль» [PERSON] із позовом про скасування розпоряджень Харківської районної державної адміністрації від 06 липня 2007 року про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 2,0 га. Представник позивача надав суду заяву, щодо розгляду справи за відсутністю позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовольнити. Крім того, надав письмові пояснення про те, що оскаржувані рішення виконавчого комітету Харківської районної ради народних депутатів суперечать Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», таким чином Харківська районна рада є відповідачем по справі, а Харківська районна державна адміністрація не є правонаступником виконавчого комітету щодо оскаржуваних рішень. Відповідач Харківської районної ради Харківської області Літвінов Р.О. у судове засідання не з'явився, надав суду письмові заперечення, якими просив позовні вимоги залишити без задоволення, розглянути справу у його відсутність. В обґрунтування заперечень за позовом представник відповідача зазначив, що Харківська районна рада не є належним відповідачем по справі, оскільки Указом Президента «Про Положення про місцеву державну адміністрацію» від 14.04.1992 року № 252 припинена діяльність виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів та утворено місцеві державні адміністрації, які є правонаступниками виконавчих комітетів відповідних Рад народних депутатів щодо прийнятих ними рішень, взятих зобов'язань та покладених на них законодавством обов'язків в тій їх частині, яка не суперечить Закону України «Про Представника Президента України» та Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування». Відповідач Пісочинське відділення «Рада Чорнобиль» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином через засоби масової інформації. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Як вбачається з тексту позовної заяви, спірні правовідносини щодо надання у постійне користування земельної ділянки відповідачу Пісочинське відділення «Рада Чорнобиль» виникли у 1992 році, тобто регулюються законодавством, яке діяло на той час. Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України, в редакції Закону від 18.12.1990 року - (надалі - Кодекс), розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх. Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування. Як вбачається з ч. 1 ст. 31 Закну України «Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування» в редакції Закону від 07.12.1990 року, виконавчий комітет Ради народних депутатів є виконавчим і розпорядчим органом відповідної Ради, їй підпорядкованим та підзвітним. При таких обставинах, суд не погоджується з доводами представника позивача про те, виконавчий орган місцевого самоврядування не може отримати право розпорядження землею. Суду не були надані копії оскаржуваних рішень, зі змісту яких можна встановити підставу надання земельної ділянки у користування та вирішити питання про правомірність їх винесення. Відповідно до положень ст. 7 Кодексу, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, крім інших суб'єктів й громадським об'єднанням. Відповідно до ст. 11 Кодексу, до відання районних Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить: 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування у порядку, встановленому статтями 17 і 19 цього Кодексу; 2) реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду землі; 3) вилучення (викуп) земель відповідно до статті 31 цього Кодексу та інше. Відповідно до положень ст. 19 Кодексу, районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів: із земель запасу для сільськогосподарського використання; із земель лісового і водного фонду у випадках, передбачених статтями 77 і 79 цього Кодексу; для ведення селянського (фермерського) господарства, у разі відмови в наданні земельної ділянки сільською, селищною Радою народних депутатів. Відповідно до статті 48 Кодексу, землі сільськогосподарського призначення передаються у власність і надаються у користування: 1) громадянам - для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби; 2) громадянам, радгоспам, колективним та іншим сільськогосподарським підприємствам і організаціям - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 3) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам і загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду, для ведення сільського господарства; 4) несільськогосподарським підприємствам, установам і організаціям, громадським об'єднанням та релігійним організаціям - для ведення підсобного сільського господарства. При таких обставинах, суд вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що відповідач Пісочинське відділення «Рада Чорнобиль», як громадське об'єднання, не має права користування землями сільськогосподарського призначення. Суду не надано відомостей про місцезнаходження земельної ділянки, яка, на його думку, була незаконно передана у користування відповідачу Пісочинське відділення «Рада Чорнобиль», не надано правовстановлюючих доказів на земельну ділянку із зазначенням її цільового використання. Крім того, позивачем не доведено попереднє перебування земельної ділянки у користування радгоспу «Пісочинський» та відсутність припинення цього права. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Підстави вважати обставини, на які посилається позивач, такими, що не підлягають доказуванню, відповідно до ст. 61 ЦПК України - відсутні. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що обов'язок доказування покладається на сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. При таких обставинах, враховуючи що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, які викладені у позовній заяві, суд вважає позовні вимоги недоведеними та відмовляє у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed