Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернулися в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~Позов обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Дану квартиру ним було придбано у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. В свій час [PERSON] придбав цю квартиру на підставі договору купівлі-продажу у [PERSON] та [PERSON], якій були співвласниками даної квартири. На момент укладення договорів купівлі-продажу від 02.02.2018 та від 06.03.2015, згідно інформації наданої КП «Придніпровська СУБ», в квартирі №3, що знаходиться за адресою: бул. Шевченка, буд. 390, м. Черкаси, зареєстрованих осіб не було. Проте, після того, як позивач зареєструвався у власній квартирі та почав там проживати, ним було отримано квитанції на оплату комунальних послух з яких вбачається, що у його квартирі окрім нього зареєстровано ще три особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Зазначені особи позивачу не відомі і є для нього чужими людьми, на реєстрацію яких він згоди не надавав. В подальшому стало відомо, що [PERSON] є колишнім співвласником даної квартири, якій її продав [PERSON], а [PERSON] та [PERSON] є його членами сімї. Оскільки реєстрація зазначених осіб у квартирі позивача порушує його права як власника даного майно, тому він звернувся до суду з даним позовом та просив визнати вказаних осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Призначено підготовче судове засідання. 06 грудня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання в якості свідка [PERSON]. В судове засідання представник позивача [PERSON] не зявилась, проте надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, просила його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та дату розгляду справи були повідомлення належним чином, причину неявки суду не повідомили. У відповідності до ст. 280 ЦПК суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання також не зявилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.(ч.3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 02.02.2018р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири №3, що знаходиться в будинку №390 по бульвару Шевченка в місті Черкаси. Даний договір засвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №154 (а.с.6). Згідно довідки №608 від 29.01.2018р. виданої [PERSON] КП «Придніпровським СУБ» за адресою: бул. Шевченка, 390, кв. 3 не зареєстровано осіб (а.с. 11). Також зазначене підтверджується довідкою №827 від 06.02.2018р. виданою [PERSON] (а.с. 12). Проте, згідно довідки № 1677 від 19.03.2018р. виданої [PERSON] КП «Придніпровська СУБ» в квартири №3, що знаходиться в будинку №390 по бульвару Шевченка в місті Черкаси окрім власника зареєстровано ще три особи, а саме: [PERSON], 17.08.1979р.н.; [PERSON], 12.12.2001р.н.; [PERSON], 06.09.1978р.. (а.с. 13). Як вбачається з акту опитування сусідів від 26.09.2018р. №659, [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою свого зареєстрованого місця проживання не проживають з серпня 2017 року та їх особистих речей за місцем зареєстрованого проживання не має. (а.с.14) Зазначене також підтверджується довідкою з місця проживання та про склад сімї зареєстрованою за вих.№660 від 26.09.2018р. та виданою [PERSON] комітетом самоорганізації населення мікрорайонів «Припортовий». Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї , а також членами сімї попереднього власника житла. Відповідно до ст.156 ЖК члени сім'ї власника жилої квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З технічного паспорту квартири №3 в будинку №390 по б-ру Шевченка в м. Черкаси складеного станом на 06.11.2007р. вбачається, що власниками даної квартири є [PERSON] і йому належить ѕ частини квартири та [PERSON], якому належать інша ј частина квартири (а.с. 7-8). Таким чином відповідачі [PERSON] та [PERSON] набули право користування житловим приміщенням, а саме вищезазначеною квартирою, як члени сім'ї співвласника квартири. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є відмова власника від права власності. Частиною 2 статті 405 ЦК передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що колишні співвласники [PERSON] та [PERSON] відмовилися від права власності на квартиру №3 шляхом її продажу [PERSON], про що свідчить укладений між ними договір купівлі-продажу від 06 березня 2015 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №289 (а.с.15). На момент укладення даного договору, в даній квартирі був зареєстрований тільки [PERSON], зазначене вбачається із довідки №757 від 05.03.2015р. виданої КП «Придніпровська СУБ» (а.с. 9). Проте, як вбачається з відомостей відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Департаменту організаційного забезпечення відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO] з 20 березня 2013 року (а.с. 21, 22, 23). Зазначене також вбачається з показів свідка [PERSON], який в судовому засіданні зазначив, що в лютому 2018 року він продав квартиру позивачу і на момент здійснення даної угоди купівлі-продажу в квартирі не було зареєстрованих осіб. Він сам придбав цю квартиру у 2015 році у [PERSON] та [PERSON], і на момент купівлі в даній квартирі окрім [PERSON] зареєстрованих осіб більше не було. Проте, після укладення угоди, [PERSON] надав дозвіл [PERSON] фактично проживати в цій квартирі, однак в подальшому йому стало відомо, що окрім [PERSON] в квартирі з ним мешкає його дружина та дитина. Оскільки вони не своєчасно сплачували комунальні послуги, він попросив звільнити надане їм у тимчасове користування приміщення, однак останні цього не зробили. Тому [PERSON] з працівниками міліції зламав замок на дверях та замінив його на новий. В подальшому [PERSON] попросив в нього ключі від квартири, щоб забрати з неї речі що їм належать. Після того, з серпня 2017 року [PERSON] зі своєю сімєю в його квартирі не проживали. З метою продажу квартири, [PERSON] взяв довідку про зареєстрованих осіб в квартирі, з якої вбачалось, що в ній немає зареєстрованих осіб, він продав квартиру [PERSON]. Окремо зазначив, що йому нічого не було відомо про зареєстрованих осіб, а тим паче неповнолітніх, в цій квартирі, про це він дізнався тільки після того, як до нього звернувся [PERSON]. Таким чином, відповідачі на даний час не проживають за зареєстрованим місцем проживання, не користується цим житлом. Проте в добровільному порядку з реєстраційного обліку за цією адресою вони не знімаються, чим порушують право позивача [PERSON], як власника майна, на користування цим майном у спосіб, передбачений законом. Згідно ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом. Зі змісту ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» випливає, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 16.01.2012р. справа №6-57цс11. Отже позивачем обраний належний спосіб захисту, який передбачений ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Крім того, враховуючи рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.12.2011р., ухвалу Верховного суду України від 13.07.2011р. та постанову Верховного суду України від 05.11.2014р. суд касаційної інстанції дійшли висновку про те, що виникнення у членів сімї власника жилого будинку право на користування житлом є похідним від виникнення у власника права власності на будинок, а тому припинення права власності особи на будинок припиняє право членів його сімї на користування житлом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, то суд враховує відсутність в матеріалах справи будь-яких клопотань з боку позивача про відшкодування судових витрат за рахунок відповідачів.

Outcome: approved