Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 14.02.2006 р. між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (ПАТ «[PERSON] [PERSON]») та [PERSON] був укладений кредитний договір № Z14-2/006-4/56616, за умовами якого позичальнику був наданий кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 20\~490,00 доларів США зі сплатою 11,5% річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення 13.02.2026 року. З метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та банком було укладено договір поруки № Р14-2/006-4/56616/1. Позивач зазначає, що 10.01.2012 до вказаного вище кредитного договору була укладена додаткова угода №214-2/006-4/56616/04, пунктом №3 якої передбачено, що відсоткова ставка за кредитом підвищується до 13,20% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором (роботодавцем) та позичальником. Листом від 17.01.2013р. за № 121/р1-13133/53 відповідач повідомив [PERSON], що з 17.01.2013р. між ним та позичальником припинено трудовий договір, у звязку з чим відсоткова ставка підвищена з 11,25 % до 13,20% річних. Позивач [PERSON], посилаючись на положення ст. 559 ЦК України та відсутність її згоди, як поручителя, на збільшення кредитної відсоткової ставки, просить суд визнати припиненим договір поруки № Р14-2/006-4/56616/1 від 14.02.2006 року, укладений між сторонами по справі. Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник ПАТ [PERSON] [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.02.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «[PERSON] [PERSON]») та [PERSON] був укладений кредитний договір № Z14-2/006-4/56616 (по тексту Кредитний договір). Відповідно до умов даного договору, позичальнику був наданий кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 20\~490,00 доларів США зі сплатою 11,5% річних за користування кредитом із кінцевим терміном його повернення 13.02.2026 року (а.с. 5). З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за вказаним договором 14.02.2006 року між позивачем та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (правонаступник ПАТ «[PERSON] [PERSON]») було укладено договір поруки № Р14-2/006-4/56616/1 (а.с. 8), за умовами якого поручитель [PERSON] зобовязалась відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Судом встановлено, що 10.01.2011 до кредитного договору була укладена додаткова угода №Z14-2/006-4/56616/04 пунктом №3 якої передбачено, що відсоткова ставка за кредитом підвищується до 13,20% річних у випадку припинення трудового договору між кредитором (який є також роботодавцем) та позичальником, з наступного дня за днем припинення трудового договору дня (а.с. 6). Як вбачається із листа від 17.01.2013 за № 121/р1-13133/53, відповідач повідомив [PERSON], що з 17.01.2013 між ним та позичальником припинено трудовий договір, у звязку з чим відсоткова ставка підвищена з 11,25% до 13,20% річних (а.с. 7). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння зміна умов договору не допускається. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, що передбачено ч.1 ст.559 ЦК України. У п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин судам розяснено, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Зазначений правовий висновок був викладений у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2012 р. у справі № 6-73цс12, а згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Оскільки із збільшенням відсоткової ставки за користування кредитом збільшився обсяг відповідальності поручителя [PERSON], з якою такі зміни умов кредитного договору не узгоджувалися, а договір поруки не передбачає можливість зміни розміру процентної ставки за основним зобов'язанням, строків їх виплати без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, - суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі ст.ст. 525, 559 ЦК України,

Outcome: approved