Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи тим, що працювала на посаді старшого адміністратора по прибиранню приміщень у торгівельно-розважальному центрі «Фабрика» у товаристві з обмеженою відповідністю «Захід Фасіліті Менеджмент». В ході роботи позивачка дізналася зі слів одного з працівників відповідача, що її було звільнено, проте позивачка продовжувала працювати до 30.07.2013р. В подальшому, з листа без номера та дати за підписом директора відповідача позивачка дізналася, що її було звільнено за прогули, вчинені 10.07.2011р. та 11.07.2011р. (включно). З наказом про звільнення була ознайомлена лише 21.08.2013р., що засвідчила відповідним написом. Вважає, що звільнення відбувалося з порушенням трудового законодавства та з підстав, що не відповідають дійсності, у зв'язку з чим просила визнати наказ про її звільнення незаконним та поновити її на роботі в займаній раніше посаді, зобов'язати відповідача виплатити їй середній заробіток за період вимушеного прогулу. В ході розгляду справи представник позивачки за довіреністю частково змінив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача на користь позивачки середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, в сумі, згідно останньої редакції, 9564,64 грн., а також завдану моральну шкоду в сумі 6000,00 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник доводи позову підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, у подальшому позивач у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що в листі відповідача без номера та дати було допущено помилку у датах прогулів, в дійсності, позивачка вчинила прогули 18.07.2013р. та 19.07.2013р.; позивачка відмовилася від пояснень з приводу вчинених прогулів, що підтверджується актом № 1 від 20.07.2013р. Вважає наказ про звільнення позивачки законним та обґрунтованим. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторін, що брали участь у справі, суд встановив, що наказом № 16-к від 03.05.2012р. позивачка була прийнята на роботу на посаду адміністратора у товариство з обмеженою відповідальністю «Захід Фасіліті Менеджмент» з 03.05.2012р., про що було зроблено відповідну відмітку в трудовій книжці позивачки. 17.07.2013р. позивачка була звільнена з роботи наказом № 25-к від 17.07.2013р., в зв'язку з прогулами згідно п.4 ст.40 КЗпП України, які згідно табелю обліку використання робочого часу за липень 2013р. були вчинені позивачкою вже після звільнення, а саме, 18.07.2013р. та 19.07.2013р. Відповідно до п.4 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у разу прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. За змістом вказаної норми вбачається, що розірвання трудового договору зі ініціативи власника або уповноваженої ним особи допускається лише за наслідками встановленого роботодавцем порушення, а саме, за п.4 ст.40 - прогулу. Враховуючи, що позивачка була звільнена з роботи 17.07.2013р., посилання представника відповідача на акти від 18.07.2013р. та від 19.07.2013р. про відсутність позивачки на робочому місці в ці дні не доводить законності наказу №28-к від 17.07.2013р. як прийнятого раніше. Відповідно до ч. 1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина 2). З огляду на приписи ч.1 ст. 235 КЗпП України та встановлені судом обставини незаконного звільнення позивачки, суд вважає обґрунтованими вимоги про поновлення позивачки на роботі з 17.07.2013р. На підставі вчиненого представником позивачки та наданого суду розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом встановлено, що розмір заробітної плати, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки за час прогулу, зумовленого незаконним звільненням, складає 9564,64 грн. Також судом встановлено, що позивачка перенесла негативні переживання у зв'язку зі звільненням її з роботи з грубим порушенням її права на працю, порядку проведення звільнення та без достатніх правових підстав, які були поглиблені відмовою відповідача поновити її на роботі в добровільному порядку, виниклою від цього необхідністю звертатися до суду за захистом свого права та законного інтересу, вдаватися до додаткових дій та витрачати особистий час на вивчення необхідних для поновлення права заходів. Дії відповідача є грубим порушенням конституційних прав позивача на працю, такі дії змусили позивача докладати додаткових зусиль, звертатися до суду за поновленням цих прав, що спричиняло йому моральні страждання. Дії відповідача впливають на людську гідність позивача та його професійну репутацію. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує вимоги ст. 23 ЦК України, а також характер протиправних дій відповідача, характер, тривалість і обсяг заподіяних цими діями позивачу моральних страждань, відсутність вибачень з боку відповідача, та, виходячи з вимог розумності і справедливості вважає можливим задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved