Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач з врахуванням змінених позовних вимог звернулась до суду з позовом до [PERSON]., ТОВ «Автоцентр Херсон», [PERSON] про визнання недійсним договору комісії та витребування автомобіля з тих підстав, що вона із відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі, під час якого за спільні кошти придбали автомобіль Nissan Navara, 2007 року випуску, № кузова VSKCVND40U0272312. Під час розгляду цивільної справи про поділ майна подружжя, [PERSON] було подано заперечення на позов із зазначенням, що вказаний автомобіль, який входить до складу спільного майна подружжя, був ним проданий шляхом укладання договору комісії № 477 від 15.03.2013 року між [PERSON]та ТОВ «Автоцентр Херсон». Вказаний договір вважає недійсним з тих підстав, що без її відому та згоди як співвласника автомобіля, останній був проданий третій особі [PERSON] і за вказаних обставин просила визнати недійсним договір комісії № 477 від 15.03.2013 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Автоцентр Херсон», а також витребувати від [PERSON] на її користь автомобіля Nissan Navara № кузова VSKCVND40U0272312. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник ТОВ «Автоцентр Херсон» в судове засідання не зявились, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та письмові заперечення із зазначенням щодо невизнання позовних вимог та відповідним обгрунтуванням. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази з іншими матеріалами справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03.11.2000 року по 12.04.2011 року. Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 09.10.2007 року [PERSON] було придбано у ТОВ «Елефант» автомобіль Nissan Navara, 2007 року випуску, № кузова VSKCVND40U0272312. Відповідно до договору комісії № 477 укладеного 15.03.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Автоцентр Херсон» комісіонер зобовязується за дорученням комітента за плату, від свого імені, але за рахунок комітента здійснити в інтересах останнього угоду з продажу транспортного засобу та його складових частин, що мають ідентифікаційні номери (автомобіль Nissan Navara, № кузова VSKCVND40U0272312, номер двигуна [NUMBER], 40 % зносу, мінімальна ціна-149809грн.22 коп.-відповідно до Додатку №1 до Договору) і виступаючи від свого імені, комісіонер самостійно складає Довідку-Рахунок з третьою особою (покупцем). Наданою до суду належним чином завірену копією Довідки-рахунок серії ААВ № 145115 від 15.03.2013 року засвідчено, що довідка видана ТОВ «Автоцентр Херсон» [PERSON] про те, що йому продано автомобіль Nissan Navara 2,5D, № кузова VSKCVND40U0272312, номер двигуна [NUMBER] вартістю 149809грн.22 коп. Згідно даних Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області автомобіль Nissan Navara 2,5D, 2007 року випуску, чорного кольору, № кузова VSKCVND40U0272312 у період з 22.01.2008 року по 15.03.2013 року значився на обліку за [PERSON], номерний знак у вказаний період був ВА 1277 АК; з 16.03.2013 року по теперішній час значиться на обліку за [PERSON], номерний знак ВТ 45555 ВА. \~Згідно ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 215 ЦК України\~встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених\~ст. 203 ЦК України. Статтею 216 ЦК України\~визначено особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення\~?відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі наслідки окремих видів недійсних правочинів. Згідно п.п.7,10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом і\~реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, визначено механізм провадження торговельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, тракторами, самохідними шасі, самохідними сільськогосподарськими, дорожньо-будівельними і меліоративними машинами, сільськогосподарською технікою, іншими механізмами та транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва (далі - транспортні засоби) та їх складовими частинами (двигуни, шасі, кузови, рами), що мають ідентифікаційні номери, а також тими транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, які перебували в користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 12 Порядку ( в редакції станом на час виниклих правовідносин) суб'єкт господарювання для продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, повинен мати довідки-рахунки. Усі графи довідки-рахунка, акта приймання-передачі та біржової угоди заповнюються друкарським способом або від руки одним почерком, підписуються відповідальною особою суб'єкта господарювання та скріплюються круглою печаткою. У графу «вартість» вноситься вартість продажу транспортного засобу або складової частини, що має ідентифікаційний номер, у грошовій одиниці України (п. 14 Порядку). Згідно із п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388\~(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності\~Законом України «Про дорожній рух»). Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, є довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. З врахуванням зазначених норм, довідка-рахунок підтверджує реалізацію транспортного засобу, тобто перехід права власності на транспортний засіб від продавця до покупця та є оформленням договірних відносин купівлі-продажу транспортного засобу. Згідно із\~ст. 1011 ЦК України\~за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. За своєю правовою природою договір комісії не є договором про відчуження майна, предметом даного договору є надання посередницьких послуг в сфері торгового обороту, що передбачають вчинення одного або кількох правочинів, за винятком правочинів, що мають особистий характер. Предметом договору комісії виступає діяльність комісіонера, тобто, послуга, що ним надається, а не сам правочин як результат діяльності комісіонера. Отже, предметом оспорюваного договору комісії є оформлення довідки-рахунку для продажу транспортного засоб, зазначений договір не є договором про відчуження майна і не потребує згоди дружини відповідно до\~ст. 65 СК України. Крім того, відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності відповідача [PERSON] на спірний транспортний засіб набуто ним у відповідності до вимог вказаного вище Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, право власності зареєстроване у органах ДАІ, тобто на момент розгляду справи відповідач [PERSON] є власником спірного автомобілю, а тому витребування у нього належного йому майна для передачі іншій особі не грунтується на вимогах закону. Відповідно\~\~\~\~до ч.23 ст.328 ЦК України право власності\~\~\~\~вважається\~\~\~\~набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності\~\~\~\~не встановлена\~\~\~\~судом. Згідно п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~передбачено, що \~реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша\~статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, закрема від добросовісного набувача-з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується.Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Частиною 1 статті 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. З врахуванням вищевикладеного та норм чинного законодавства суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed