Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] , який отримала у спадщину, просить виселити відповідачів , які там проживають так як вони порушують право власності. В судовому засіданні представник позивача пояснила, що після смерті свого батька [PERSON] вона отримала у спадщину житловий будинок за адресою [ADDRESS]. Але в будинку проживає [PERSON] з дітьми, що порушує її право власності,користування, розпорядження. Просить виселити відповідачів на підставі ст..116 ч.3 ЖК України, так як такі особи самовільно вселилися в такий будинок. Відповідач [PERSON] в суді позов заперечила, пояснила, що в 2005 році купила у [PERSON] житловий будинок за адресою [ADDRESS], заплатила гроші за будинок, переїхала з дітьми проживати туди, в минулому році почались непорозуміння з сусідами, які зруйнували стелю в будинку, тоді з*явилась дочка померлого та пред*явила до неї претензії. Вважає, що позивач по справі незаконно отримала свідоцтво про спадщину так як оригінали договору купівлі-продажу будинку були в неї, їх передав [PERSON] Нотаріус незаконно оформила спадщину. Пояснила, що взагалі будинок придбан померлим [PERSON] за гроші його брата, які він збирав з пенсії [PERSON] , а так як той зловживав спиртними напоями тому будинок був оформлений на [PERSON] Не оформила угоду купівлі-продажу будинку з [PERSON] так як не було грошей, в подальшому збирається оформлювати будинок на себе, вже більше 8 років відкрито там проживає з дітьми, це всі знають, знають, що вона купила будинок. Просить в позові відмовити, так як вважає себе власником будинку, а також в будинку прописані та проживають її діти, одна з яких неповнолітня, їх родина є багатодітною. Представник третьої особи - служби у справах дітей Нікітіна К.О. проти задоволення позову заперечила, посилаючись на те, що разом з відповідачем в спірному будинку проживає неповнолітня дитина, яка повинні бути забезпечені житлом. Прокурор заперечила також позов, пояснила, що інтереси та право неповнолітньої дитини повинно бути захищено, а в разі виселення дитина залишиться без житла. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: Позивач [PERSON] є спадкоємицею померлого [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 03.06.2013 року вона успадкувала житловий будинок за адресою [ADDRESS] та є власницею такого будинку. Згідно відомостей про реєстрацію фізичної особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за реєстровані з 28.04.2007 року за адресою [ADDRESS]. Така реєстрація відбулась за життя [PERSON] , який помер в 2009 році. [PERSON] знятий з реєстації в 2009 році, [PERSON] знята з реєстрації з 2010 року. В судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що з позовом не згодні, вже багато років з матір'ю проживають в цьому будинку, знають, що вона його купила, але подробиці їм не відомі, зараз навчаються в іншому населеному пункті, в будинку не проживають. За таких умов, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] в спірному будинку не проживають, не зареєстровані суд вважає, що вимоги про їх виселення не підлягають задоволенню, так як вони там не проживать та не зареєстровані на день розгляду справи. Щодо виселення [PERSON] та її малолітньої дитини [PERSON] суд вважає, що такі позовні вимоги не підлягають задоволенню так як з матеріалів справи, пояснення [PERSON] вбачається, що вона вселилась в такий будинок з дозволу власника , що також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON] Частиною ч.3 ст.47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 109 ЖК України визначено, що «Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Та обставина, що позивач є власником жилого приміщення, а отже, має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають. Не є підставою для виселення факт переходу права власності на будинок до іншої особи, оскільки право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Посилання позивача на те, що відповідачі самоправно зайняти спірний будинок в суді позивачем (представником) не доведений. Зі змісту положень Житлового Кодексу України вбачається, що факт переходу права власності на будинок до іншої особи не є підставою для виселення осіб, яки були правомірно, за згодою колишнього власника будинку вселені в житловий будинок, оскільки їхнє право користування жилим приміщенням врегульоване житловим законодавством, за яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у користуванні ним інакше як із підстав і в порядку, передбачених законом ( ч.3 ст. 9 ЖК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач за згодою колишнього власника будинку поселилася в ньому, мала намір оформити купівлю-продаж будинку, що також підтверджено свідками в судовому засіданні, відомостями про реєстрацію відповідачем в спірному будинку. Конституція України, ні інші норми матеріального права, які регулюють право власності, не передбачають виселення осіб, які правомірно вселилися в житлове приміщення як спосіб захисту права власності. За таких умов позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed