Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач звернулася із вказаним позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначила, до 1983 року перебувала у шлюбі з [PERSON], з яким до часу його смерті продовжила проживати разом після розірвання шлюбу, як чоловік та дружина. Тому 27.08.2015р. він склав заповіт на її імя на все його майно. 16.05.2017 року її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 39/100 частин домоволодіння № 82 по вул.3 Польова в м. Херсоні. У встановлений шестимісячний строк вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори. Іншими спадкоємцями є їхні діти [PERSON]О та [PERSON], які відмовилися від прийняття спадщини на її користь. Однак, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, оскільки не надано документів, що підтверджують право власності на будинок. У звязку з викладеним просить визнати за [PERSON] право власності на 39/100 частин домоволодіння № 82 по вул.3 Польова в м. Херсоні, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер 16.05.2017 року. Позивач в судове засідання надала заяву, в яких просила розглянути справу без її участі. Відповідач та третя особа, і [PERSON] в судове засідання надали заяви, в яких просили провести розгляд справи без їх участі. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КГ №352273, 19.04.1983 року Суворовським відділом ЗАГС м.Херсона розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 184. Відповідно до свідоцтв про народження та про шлюб, позивач та [PERSON] від шлюбу мають двох дітей [PERSON]О та [PERSON], які відмовились від прийняття спадщини. Відповідно до актового запису про смерть № 409 від 17.05.2017 року, зробленого суворовським районним у м.Херсоні відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області [PERSON] помер 16.05.2017 року. Згідно свідоцтва Виконавчого комітету Суворовської районної ради депутатів трудящих м.Херсна про право особистої власності на житловий будинок №336 від 24.05.1977р. [PERSON] був власником будинку № 82 по вул.3 Польова в м. Херсоні. Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 19.11.1982р. розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] і проведено розподіл майна подружжя, виділено [PERSON] 39/100 частин домоволодіння № 82 по вул.3 Польова в м. Херсоні, а позивачу 61/100 частину, яке позивач зареєструвала, а [PERSON] не зареєстрував. Згідно заповіту від 27.08.2015р. посвідченого Державним нотаріусом [PERSON] Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] заповідав все своє майно позивачу. З листа Другої [PERSON] державної нотаріальної контори від 11.01.2018 року № 63/02-14 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після померлого [PERSON], оскільки не надано документів, що підтверджують право власності на спадкове майно. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий розгляд його справи безстороннім судом (стаття 8 Закону № 2453-VI). Одночасно, згідно до ст. 325 ЦК України, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. За статтею 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.25 ЦК України у момент смерті припиняється цивільна правоздатність. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України право власності є право особи на річ, яке вона здійснює у відповідності до законодавства за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, до ч.1 ст.317 ЦК України, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном; до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; до ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; до ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини; до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини; до ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах; до ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними; до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; до ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто; до ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини; до ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців; до ст.1278 ЦК України, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі; до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; до ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно; до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved