Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заборгованості і з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з останнього на свою користь 8 000,00 грн боргу та 29 707,00 грн пені. У обґрунтуванні позовних вимог зазначила, що 01 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір поставки, відповідно до умов якого позивач зобов'язувалася сплати 9 000,00 грн передоплати відповідачу, а останній зобов'язувався поставити продукцію позивачу у строк до 20 жовтня 2015 року. Проте відповідач належним чином не виконав умови договору поставки, повернув позивачу лише 1 000,00 грн передоплати. У зв'язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача окрім суми основного боргу також пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення виконання відповідно до умов ЗУ «Про захист прав споживачів». У судове засідання позивач не з'явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 01 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір поставки №92-М, відповідно до умов якого позивач зобов'язувалася сплати 9 000,00 грн передоплати відповідачу, а останній зобов'язувався поставити позивачу продукцію, а саме двері міжкімнатні складні згідно специфікації у строк до 20 жовтня 2015 року. На виконання вищезазначених умов договору позивач сплатила на користь відповідача грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №92-М (а.с.8). Проте станом на день розгляду справи відповідач не поставив продукцію позивачу, за який позивачем було сплачено 9 000,00 грн передоплати, тобто не виконав свої зобов'язання за умовами договору. 08 грудня 2015 року позивач звернулася до відповідача з вимогою про повернення сплачених грошових коштів у розмірі 9 000,00 грн за невиконання вимог договору, проте відповідач повернув лише 1 000,00 грн 15 січня 2016 року (а.с.9). Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 717 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч. 2 ст. 693 ЦК України передбачено, що якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Частиною 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Таким чином, суд, перевіривши розрахунки позивача щодо нарахованої пені за невиконання відповідачем умов договору, вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань перед позивачем щодо передання товару, за який позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн, тому з нього підлягають стягненню грошові кошти в загальному розмірі 37 707,00 грн, з яких сума основного боргу становить 8 000,00 грн та пеня 29 707,00 грн. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 487,20 грн (а.с.2). На підставі викладеного, ст. ст. 526, 655, 693, 717 ЦК України,

Outcome: approved