Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що з 2011 року вони перебувають у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем у них є донька - [PERSON], 2012 року народження. Нормальні сімейні відносини у них не склалися і спільного господарства не ведуть, відповідач не надає фінансової допомоги дитині, з жовтня 2013 року не проживають разом. Відповідач припускається до аморальних вчинків, допускає фізичні образи у присутності доньки, крім того, він декілька разів погрожував, що забере дитину до себе, що вважає неприпустимим, оскільки [PERSON] не має постійного заробітку, має схильність до азартних ігор, фізичних образ. Просить шлюб розірвати, призначити аліменти на утримання доньки у розмірі 1000,00 грн., визначити місце проживання доньки [PERSON] з позивачем за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідача на її користь 1200,00 грн. витрат на правову допомогу. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задоволити, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено що, сторони уклали шлюб 10 листопада 2011 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 3345. /а.с. 10/ Внаслідок різниці в характерах та поглядах на життя у сім'ї виник стійкий конфлікт, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, втратили почуття любові та поваги, миритися не бажають. Суд вважає, що сім'я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім'ї неможливе, дальніше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Під час фактичних шлюбних відносин у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. /а.с. 9/ Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Підстави визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі зазначені у ст. 184 СК України, яка передбачає таку можливість у тому випадку, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи стан здоров'я, матеріальне становище дитини, позивача, та матеріальне становище платника аліментів, його мінливий та нерегулярний дохід, відповідач є молодою працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дитини, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1000,00 грн. від його заробітної плати (всіх доходів). Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципів 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON]., матір малолітньої [PERSON] виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, отримує стабільний дохід, має нормований робочий день, проживаючи з матір'ю дитина проживає у сімейному колі, де перевага надається взаємоповазі, доброзичливості, взаємодопомозі, а тому суд вважає, що слід визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанції №210115/01 від 21 січня 2015 року, акту виконаних робіт №1 від 21 січня 2015 року, позивач [PERSON]. сплатила за надання адвокатом правової допомоги, а саме: опрацювання наявних у клієнта матеріалів, участь в одному засіданні, підготовку позовної заяви 1200,00 грн. /а.с. 7, 18/ Внаслідок наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON]. слід задовольнити частково у розмірі 1000,00 грн., оскільки адвокат позивача не брав участі у жодному судовому засіданні, а відтак не надав вказаних послуг. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial