Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Посилалася на те, що [PERSON] є її матір`ю. Також у неї є рідна сестра [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з їх матір`ю та перебуває на її утриманні. На даний час вона здобуває вищу освіту та є студенткою ВДНЗУ «Буковинський державний медичний університет». Навчання в неї безкоштовне, однак стипендію позивач не одержує. ЇЇ батько [PERSON] помер [INFO] . У зв`язку з втратою годувальника вона отримує державну пенсію в розмірі 1093 грн. 04 коп. На даний час у зв`язку щоденним завантаженням у медичному закладі вищої освіти, позивач немає вільного часу для додаткової роботи. Їй відомо, що її мати [PERSON] працює в компанії ПП «Інстал-Груп» та одержує заробітну плату в розмірі 30000 гривень. Вважає, що відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу у розмірі 5000 гривень щомісячно. Вказану суму раніше [PERSON] щомісячно надавала на її утримання. Проте, вони посварилися і мати припинила їй допомагати, а без її допомоги вона не зможе закінчити навчання та здобути освіту, щоб працювати медиком. Просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 5000 гривень щомісячно до 04.04.2024 року (досягнення двадцяти трьохрічного віку). Ухвалою суду від 12.07.2021 року провадження по справі було відкрито та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач позовні вимоги визнала частково. Вказувала на те, що працює в ТОВ «Компанія Інстал Груп» на посаді директора з економіки. Відповідно до бухгалтерської довідки, її заробітна плата за липень 2021 року після утримання усіх податків та зборів становить 10008 грн. 98 коп., що втричі менше задекларованої позивачем суми. Окрім того, на її утримання перебуває ще одна неповнолітня дитина: [PERSON] та мати похилого віку, яка отримує пенсію в незначному розмірі. Вважає, що стягнення з неї аліментів у розмірі 5000 гривень поставить її та другу доньку, мати похилого віку у важке матеріальне становище, оскільки для задоволення їх потреб у неї залишиться 5008 грн. 98 коп., що не співмірно з розміром коштів, які отримає одна особа позивач. Окрім того, зазначила, що в неї є заборгованості по кредитним договорам перед АТ КБ «Приватбанк» та АТ «Універсал Банк». Також вона оплачує навчання свої молодшої доньки, яка вступила на контракт до Київського національного лінгвістичного університету. Вартість річного навчання становить 18965 гривень. Відповідач не відмовляється матеріально допомагати своїй доньці [PERSON] , проте позов розцінює як спробу морального та психологічного тиску на неї. Не заперечує проти стягнення з неї аліментів на утримання повнолітньої доньки у розмірі прожиткового мінімуму працездатних осіб у розмірі 2379 гривень. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Вказувала на те, що витрати відповідачки значно перевищують задекларовані нею доходи, а тому вважає, що остання має змогу сплачувати аліменти на її утримання у розмірі 5000 гривень. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив суду, що відповідач має на утриманні ще одну неповнолітню дитину та мати похилого віку, а тому не має змоги сплачувати аліменти у розмірі, зазначеному позивачем. Просив стягнути аліменти у розмірі 2379 гривень. Заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] . Її батьками, відповідно до свідоцтва про народження зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . [INFO] [PERSON] виповнилось 18 років, на даний час вона є повнолітньою. Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Повнолітня [PERSON] навчається на денній формі навчання за держзамовленням на п`ятому курсі за спеціальністю «222-медицина (магістр)» в ВДНЗУ «Буковинський державний медичний університет» (а.с.13). Відповідно до довідки Буковинського державного медичного університету від 03.06.2021 року, [PERSON] стипендію не отримує (а.с.11). Таким чином, судом встановлено, що донька є повнолітньою та продовжує навчання в ВДНЗУ «Буковинський державний медичний університет», у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Також судом встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку в Дрогобицькому об`єднаному управлінні ПФУ в Львівській області та отримує пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 1175 грн. 91 коп. (а.с.12). Позивач, звертаючись до суду з позовом, вказувала на те, що відповідач зобов`язана та спроможна сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі по 5000 гривень щомісячно. Розглядаючи аргументи, наведені позивачем, та доводи, наведені відповідачем у відзиві, суд виходить із наступного. Так, правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом ст. 201 Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Частиною першою статті 182 СК України регламентовано, що суд при визначенні розміру аліментів враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. У судовому засіданні судом були з`ясовані наступні обставини, які в силу приписів статті 182 Сімейного кодексу України мають враховуватися при визначенні розміру аліментів. Зокрема, судом встановлено, що на утриманні відповідача перебуває ще одна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 14.05.2004 року. Наказом №666-с від 12.08.2021 року Київського національного лінгвістичного університету [PERSON] було зараховано на перший курс денної форми здобуття освіти за спеціальністю «Корейська мова і література та переклад, західноєвропейська мова», форма навчання платна. Також, суд враховує, що мати відповідача - [PERSON] , [INFO] є особою похилого віку, у зв`язку з чим потребує допомоги. [PERSON] працює в ТОВ «Компанія Інстал Груп» на посаді директора з економіки та отримує заробітну плату. Заробітна плата за липень 2021 року становила 12433 грн. 51 коп. Аргументи позивача про значні витрати платника аліментів, які свідчать про її спроможність сплачувати аліменти у розмірі 5000 гривень, суд вважає безпідставними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин суду надано не було. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що відповідач належними та допустимими доказами довела ті обставини, що у неї не має можливості надавати матеріальну допомогу на період навчання своєї повнолітньої доньки у розмірі, запропонованому позивачем. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Суд вважає, що відповідач, як мати, зобов`язана утримувати повнолітню доньку, оскільки остання потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням в академії, а отже існують правові підстави для стягнення з неї аліментів. Визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує обставини, зазначені у статті 182 СК України, зокрема, наявність у відповідача на утриманні ще однієї неповнолітньої доньки, відсутність батька, розмір її доходу, підтвердженого належними доказами, розмір пенсії, що одержує позивач у зв`язку з втратою годувальника, відсутність доходів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем, та приходить до висновку, що [PERSON] фактично спроможна надавати допомогу на повнолітню доньку у розмірі 2379 гривень щомісячно. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню. Окрім того, позивач просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу. Положеннями ст.137 ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція, платіжне доручення або інший банківський документ). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні таких витрат. Як було встановлено судом, позивач згідно квитанції від 22.06.2021 року сплатила витрати за правову допомогу у розмірі 1500 гривень. Разом із тим, суд враховує положення ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно яких інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевикладене, зокрема те, що позовні вимоги було задоволено судом частково (до стягнення заявлено суму аліментів у розмірі 5000 гривень, а стягнуто судом аліменти у розмірі 2379 гривень, що становить 48%), а тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 48%, що становить 720 гривень

Outcome: partial