Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у березні 2017 року предявили до суду позов до Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на частини земельних ділянок в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 11 листопада 2013 року. Просили визнати за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 1,0410 га, кадастровий номер 6125281700:01:001:0077, за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 1,0411 га, кадастровий номер 6125281700:01:001:0093, за [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,5010 га, кадастровий номер 6125281700:01:001:0077, га [PERSON] право власності на частину земельної ділянки площею 0,5010 га, кадастровий номер 6125281700:01:001:0093. Обгрунтовували позов тим, що [PERSON] за життя належали на праві власності дві земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на землях Великогаївської сільської ради: одна площею 1,54 га і ще одна земельна ділянка такою ж площею 1,54. Тобто, разом площа цих земельних ділянок становила 3,08 га. Згідно з заповітом [PERSON] заповіла належні їй земельні ділянки площею 3,08 га у таких частках: [PERSON] та [PERSON] по 1,04 га, та [PERSON] і [PERSON] по 0,50 га. 11 червня 2016 року [PERSON] помер і спадкоємцем після його смерті є позивач [PERSON] Однак, після реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі їх площі в сотих і тисячних частинах змінились і становлять уже не 1,54 га і 1,54 га, як зазначено в державних актах, а 1,5421 га та 1,5420 га. З цих підстав, оскільки площі земельних ділянок не співпадають із тими площами, які визначені в заповіті, нотаріусом відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом і вони позбавлені можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали заяви, згідно з якими позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити, розглянувши справу в їхній відсутності. Від представника відповідача в судове засідання надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечив. За вказаних обставин відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,54 гектарів в межах згідно з планом на території Великогаївської сільської ради відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 №696019 від 12 жовтня 2002 року та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,54 гектарів в межах згідно з планом на території Великогаївської сільської ради відповідно до державного акту на право приватної власності на землю Р2 №696184 від 21 січня 2002 року. Після присвоєння кадастрових номерів та реєстрації зазначених земельних ділянок у Державному земельному кадастрі їх площі змінились. Зокрема, відповідно доВитягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 2337302 від 12 квітня 2013 року та № 11335146 від 22 жовтня 2013 року, [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5421 га, яка розташована на території Великогаївської сільської ради, кадастровий номер 6125281700:01:001:0093, та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5420 га, яка розташована на території Великогаївської сільської ради, кадастровий номер 6125281700:01:001:0077. Такі ж відомості про площі, кадастрові номери, цільове призначення, місце розташування та власника цих земельних ділянок зазначено у витягах з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-6101278922014 від 19 вересня 2014 року та № НВ-6101278942014 від 19 вересня 2014 року. 14 жовтня 2013 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Векикогаївської сільської ради 14 жовтня 2013 року, зареєстрований у реєстрі за № 347, відповідно до якого заповіла належні їй на праві власності земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,08 га, розташовані на землях Великогаївської сільської ради в таких частках: дочці [PERSON] площею 1,04 га, сину [PERSON] площею 1,04 га, внучці [PERSON] площею 0,50га, внучці [PERSON] площею 0,50га. 11 листопада 2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 162621. Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом. У встановлений законом строк спадкоємці за заповітом звернулись до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] Зокрема, [PERSON] така заява подана 07 лютого 2014 року, [PERSON] 10 лютого 2014 року, [PERSON] та [PERSON] 05 квітня 2014 року. 11 червня 2016 року [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД №204293 від 13 червня 2016 року. Після його смерті відкрилася спадщина за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його син [PERSON], який 17 червня 2016 року подав до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини, та дочка [PERSON] (позивач у справі), яка 22 листопада 2016 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. 21 березня 2017 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали до нотаріальної контори заяву про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташована на території Великогаївської сільської ради площею 1,5421 га та площею 1,5420 га. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори від 21 березня 2017 року № 665/02-14 позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначені земельні ділянки, у звязку з тим, що нотаріусом виявлено, що заповіт складений на земельну ділянку, площею 3,08 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, і заповідаються частки, вказані кожному спадкоємцю, однак площі земельних ділянок не співпадають із тими, що зазначені в державних актах. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З посиланням на зазначені норми закону позивачі звернулися до суду за захистом їхніх прав у судовому порядку. Вирішуючи питання про те, чи дійсно [PERSON] належали на праві власності земельні ділянки площею 1,5421 га та площею 1,5420 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташована на території Великогаївської сільської ради, судом досліджено державні акти, на підставі яких спірним земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери та зареєстровано у Державному земельному кадастрі. Після здійснення державної реєстрації земельних ділянок їх площі в сотих і тисячних частинах змінились і становлять уже не 1,54 га і 1,54 га, як зазначено в державних актах, а 1,5421 га та 1,5420 га. За таких обставин судом установлено, що [PERSON] дійсно належали на праві власності земельні ділянки площею 1,5421 га та площею 1,5420 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташована на території Великогаївської сільської ради, що підтверджено належними доказами у справі, однак у заповіті зазначено загальну площу обох земельних ділянок відповідно до тих розмірів, які вказані в державних актах. Зазначені розбіжності стали перешкодою в оформленні позивачами своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, зокрема шляхом отримання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. Відповідач права позивачів на вказані земельні ділянки не заперечує. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивачів, оскільки вони позбавлені можливості оформити право власності на майно, яке набули внаслідок прийняття спадщини, в нотаріальному поряду. Порушені права позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягають захисту шляхом визнання за ними права власності на відповідні частки земельних ділянок (за [PERSON] на частину земельної ділянки площею 1,0410 га, кадастровий номер 6125281700:01:001:007, за [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,5010 га, кадастровий номер 6125281700:01:001:0077, за [PERSON] на частину земельної ділянки площею 0,5010 га, кадастровий номер 6125281700:01:001:0093) в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], а порушене право [PERSON] шляхом визнання за нею власності на частину земельної ділянки площею 1,0411 га, кадастровий номер 6125281700:01:001:0093, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки він прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON], подавши нотаріусу у встановлений законом строк заяву про її прийняття, однак за життя отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не встиг, а належну йому частку земельної ділянки прийняла у спадщину позивач [PERSON] На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 392, 1216 1218, 1223, 1261, 1268 1270 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved