Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай), розміром 4,97 умовних кадастрових гектар із земель Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. Позов мотивований тим, що її мати [PERSON] з 01 січня 1950 року по 01 січня 1955 року та з 01 січня 1972 року по 01 січня 1975 року працювала в колгоспі «ім. Дзержинського» в с. Привовчанське Павлоградського району Дніпропетровської області та була його членом. 24 листопада 1992 року колгосп «Дзержинського» було реорганізовано в колективне сільськогосподарське підприємство «ім. Дзержинського». Державний акт на право колективної власності на землю КСП «ім. Дзержинського» було видано 17 березня 1994 року. В списках громадян членів КСП «ім. Дзержинського», затвердженого рішенням загальних зборів, які прикладенні до державного акту на право колективної власності її мати значиться під номером 922. Однак, 21 березня 1999 року її мати померла і не встигла отримати сертифікат на право на земельну частку (пай). Той факт, що її мати мала право на земельну частку (пай) і була в списках, які прикладені до державного акту вона не знала, тому до нотаріуса та суду з цього приводу не зверталась. Те, що її мати мала право на земельну частку (пай), як пенсіонер з числа членів КСП «ім. Дзержинського» вона дізналася в серпні 2017 року від землевпорядника Привовчанської сільської ради. Тому вона, як спадкоємець першої черги за законом має право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Крім неї є ще два спадкоємця першої черги за законом, а саме донька померлої матері [PERSON] та син померлої матері [PERSON]. Після смерті матері вона разом з братом та сестрою отримали спадщину, яка складалась із банківських вкладів. Про інше майно, яке можливо було успадкувати після смерті померлої матері, вони на той час не знали. Однак інші спадкоємці першої черги не претендують на право на вищезазначену земельну частку (пай), тому вона просить поновити їй строк звернення до суду та визнати за нею право на вищезазначену земельну частку (пай). Позивач та представник позивача у\~\~судове засідання не зявилися, надали суду заяви,\~\~якими просять суд про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву, якою у вирішенні справи покладається на розсуд суду, просив суд про розгляд справи за його відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд,\~дослідивши\~\~матеріали\~\~справи приходить\~до\~\~наступного. 21 березня 1999 року померла мати позивача [PERSON]./а.с.6/ Позивачка є рідною донькою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. /а.с.10,11/ Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну частку (пай) по КСП «ім. Дзержинського» розміром 4,97 ум. кад. га. на території Привовчанської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Однак, мати позивачки не встигла отримати сертифікат на право на земельну частку (пай). Як вбачається з копії довідки, виданої адміністрацією ТОВ «Відродження», що [PERSON] дійсно працювала у колишньому колгоспі імені Дзержинського з 01 січня 1950 року по 01 січня 1955 року та з 01 січня 1972 року по 01 січня 1975 року. /а.с.9/ У довідці наданої Відділом у [PERSON] районі міськрайонного управління [PERSON], Юрївському районах та м. Павлограді Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області зазначено, що згідно з додатком до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого колективному сільськогосподарському підприємству ім. Дзержинського серії ДП від 17 березня 1994 року, у списках громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Дзержинського, [PERSON] значиться під порядковим номером 922./а.с.7/ Пунктом 2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1, 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Викладене приводить суд до висновку, що померла [PERSON] дійсно перебувала у трудових відносин з КСП «ім. Дзержинського» та перебування її в членах КСП з моменту прийняття на роботу, суд вважає доведеним наявність права на земельну частку (пай), яке вона набула згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON], належним чином прийняла спадщину, а тому є всі підстави задовольнити вимоги позивачки та визнати за нею право на земельну частку (пай). Стосовно застосування строку позовної давності, слід зазначити, що цей строк, згідно законодавства, починає перебіг, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушене право. Позивачка дізналася про порушення своїх прав лише в серпні 2017 року від землевпорядника Привовчанської сільської ради, який їй пояснив, що якщо її матір була членом колгоспу та була внесена до списків, які прикладені до державного акту на право колективної власності на землю, але з якихось причин не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) та померла, вона як спадкоємець першої черги за законом має право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, а тому вважати строк позовної давності пропущеним не можна. Викладене приводить суд до висновку про те, що права позивача порушуються та усунення порушення прав позивача неможливо іншим способом, що є підставою для задоволення позовних вимог. На підставі ст.ст. 25 ЗК України та

Outcome: approved