Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач з урахуванням уточнень посилається на те, що 17.09.2013 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб, від якого вони дітей не мають. За час шлюбу ними за сумісні кошти у травні 2011 року за договорами купівлі-продажу від 11.05.2011 року на ім»я [PERSON] було придбано земельну ділянку та житловий будинок [ADDRESS]. Вона вважає, що вказане нерухоме майно є їх спільною власністю, оскільки придбано в момент шлюбу та за сумісні кошти, частину грошей на придбання вказаного майна давала особисто вона та ремонт у житловому будинку повністю здійснювався за її власні кошти. Ними з відповідачем не досягнуто згоди щодо добровільного поділу спільно набутого майна, а тому воно підлягає розділу в судовому порядку. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить визнати житловий будинок [ADDRESS] за вказаною адресою спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності на ? частини вказаного житлового будинку та на ? частини зазначеної земельної ділянки. В судове засідання позивач не з»явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки до суду на час проведення судового засідання не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що з позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, придбана за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Об»єкти права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 61 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] з 19.03.2011 року перебувала з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 126, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Дітей від даного шлюбу сторони не мають. 17.09.2013 року шлюб між сторонами був розірваний, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 153. Під час перебування у шлюбі позивачем разом з відповідачем було придбано майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, а саме - за договором купівлі-продажу, посвідченим 11.05.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О, що зареєстрований в реєстрі за № 257, - житловий будинок №[ADDRESS], та за договором купівлі-продажу, посвідченим 11.05.2011 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Є.О, що зареєстрований в реєстрі за № 262, - земельну ділянку [ADDRESS] Зазначені договори були оформлені на ім»я [PERSON] Зважаючи на те, що зазначене нерухоме майно було придбано подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, воно у відповідності до положень ст.60 Сімейного Кодексу України є спільною сумісною власністю подружжя, тому позовні вимоги позивача про визнання будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за вказаною адресою спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Зважаючи на викладене, суд вважає такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги позивача про поділ зазначеного майна з визнанням за нею права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] За відповідачем підлягає визнанню право власності на інші ? частину житлового будинку [ADDRESS] та на ? частину земельної ділянки, розташованої за адресою [ADDRESS] Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача відповідачем суду не надано. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає за необхідне, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 2474,40 грн. стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved