Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 363,35 грн. витрат на лікування та 2000 грн. витрат на правову допомогу, а також моральної шкоди в сумі 10000 грн.. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.10.2016 р. [PERSON], перебуваючи на подвірї власного господарства за адресою: вул. Зруб, 20/1 в с. Вербка Ярмолинецького району, деревяною палицею умисно наніс [PERSON] чисельні удари по руках, верхній частині тулубу та по ногах. Вироком Ярмолинецького районного суду від 04.04.2017 р. [PERSON] був визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. В ході розгляду кримінальної справи [PERSON] була вимушена вдатись до правової допомоги, витративши на неї 2000 грн., після отриманих тілесних ушкоджень лікувалась, витративши на лікування 363,35 грн.. Моральну шкоду обґрунтовує раптовим погіршенням стану здоровя після перенесених побоїв, триваючим відчуттям болі, стривоженістю, нервовими перевантаженнями. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав вказаних у позовній заяві. При цьому пояснили, що усі медичні препарати придбавались у звязку із призначенням лікаря, вартість правової допомоги погоджена сторонами, не перевищує граничних розмірів та була фактично сплачена позивачем. Моральна шкода на даний час проявляється у остраху перед відповідачем, хоча після ухвалення вироку суду жодних протиправних дій відносно [PERSON] він не вчиняв. Відповідач та представник відповідача позов визнали частково, а саме, в частині витрат на правову допомогу у сумі 500 грн. та моральної шкоди в сумі 500 грн.. Витрати на лікування вважають не обумовленими приписами лікаря та тяжкістю тілесних ушкоджень, вартість правової допомоги вважають завищеною, оскільки акт про прийняття-передачу наданих послуг від 05.04.2017 р. не містить розрахунку та посилання на кількість витрачених годин, при тому, що загальна тривалість судових засідань у кримінальній справі становила лише 27 хв. При цьому відповідач ствердив, що саме позивач зявилась на його подвірї та почала наносити йому удари палицею, після чого він відібрав цю палицю у неї та відповів їй тим самим. Вини за собою не відчуває, а під час розгляду кримінальної справи вину визнав для того, щоб швидше покінчити зі спірним питанням. Визнав, що на даний час відносини між сторонами, що є сусідами, напружені вони не вітаються, хоча жодних погроз у адресу позивача він не висловлює. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Вироком Ярмолинецького районного суду від 04.04.2017 р. у справі №689/2553/16-к [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено покарання у виді штрафу у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Скоєне полягало у тому, що 05.10.2016 р. [PERSON], перебуваючи на подвірї власного господарства за адресою: вул. Зруб, 20/1 в с. Вербка Ярмолинецького району, деревяною палицею умисно наніс [PERSON] чисельні удари, заподіявши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоровя. Тілесні ушкодження перелічені у висновку судово-медичної експертизи №207 від 10.11.2016 р. виявились у гематомі, синцях і саднах. Згідно із ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, протиправність дій відповідача, факт заподіяння тілесних ушкоджень, вина та причиновий зв'язок підтверджені матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Позивачем були понесені витрати на лікування на загальну суму 363,35 грн. , що підтверджується фіскальними чеками від 06.10.2016 р. на суму 44,60 грн., від 13.10.2016 р. на суму 60,65 грн., від 13.10.2016 р. на суму 26,15 грн., від 18.10.2016 р. на суму 12,60 грн., від 22.11.2016 р. на суму 16,55 грн., від 13.10.2016 р. на суму 202,80 грн.. Заперечення відповідача щодо неповязаності цих витрат із отриманими позивачем тілесними ушкодженнями спростовуються датами зазначених фіскальних чеків, даними медичної карти амбулаторного хворого №1483 із зазначенням рекомендованих препаратів. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 702, договором про надання правової допомоги від 03.05.2017 р.; актом про прийняття-передачу наданих послуг від 05.04.2017 р. на загальну суму 2000 грн., квитанцією до прибуткового касового ордеру №0001 від 13.03.2017 р.. З матеріалів справи, зокрема, копій журналів судових засідань у справі №689/2553/16-к, пояснень сторін вбачається, що усі вміщені в акт про прийняття-передачу наданих послуг та оплачені позивачем 13.03.2017 р. послуги (у т.ч. підготовка цивільного позову у кримінальній справі), надавались адвокатом позивачу під час та у звязку із розглядом кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 125 КК України. [PERSON] України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» у ст. 1 встановлює граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу лише у цивільних та адміністративних, а не кримінальних справах, представник відповідача безпідставно посилається на цю норму. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, витрати на правову допомогу включаються до процесуальних витрат. Згідно із ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов'язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. Таким чином, заявлена позивачем сума коштів на правову допомогу носить характер не шкоди, а процесуальних витрат по іншій справі, розмір яких та порядок відшкодування регламентується іншими правовими нормами. Однак, не зважаючи на те, що усі послуги з правової допомоги надавались позивачу під час розгляду кримінальної справи та до її завершення, і вони були у повному розмірі оплачені позивачем ще 13.03.2017 р., - до ухвалення вироку суду, вирок суду не містить висновків щодо розподілу цих процесуальних витрат. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Таким чином, у частині зазначеної вимоги позивачу слід відмовити, що не позбавляє позивача права у встановленому порядку за наявності відповідних підстав звернутись до суду для вирішення питання розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні. Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то згідно із ч. ч. 1 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно із п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Покликання відповідача на ту обставину, що характер порушення та тяжкість тілесних ушкоджень і їх наслідків є незначними та такими, що не могли завдати моральної шкоди на суму, більшу ніж 500 грн., не заслуговують на увагу, враховуючи чисельність тілесних ушкоджень, характер їх нанесення, триваючі наслідки, які, хоча, й не повязані з триваючим погіршенням стану здоровя, але повязані із вимушеною зміною у життєвих відносинах позивача, яка вимушена проживати у безпосередньому сусідстві із відповідачем в умовах напружених відносин. Враховуючи наведене, а також вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про обґрунтованість розміру моральної шкоди в частині 2000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, від сплати якого звільнений позивач, в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial