Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, покликаючись на те, що вона працює на посаді лікаря стоматолога дитячого у відповідача, з вересня 2018року їй нараховувалась, однак не виплачувалась заробітна плата. Просить стягнути з відповідача 91820,00 грн. невиплаченої заробітної плати за період з вересня 2018 року по травень 2020 року. Відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованою поштовою кореспонденцією, що стверджується наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримано відповідачем, однак відповідач відзив на позов не подав, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює у відповідача на посаді лікаря стоматолога дитячого. Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно з ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Однак, Комунальною 3-ю стоматологічною поліклінікою м. Львова з вересня 2018 року по травень 2020 року заробітня плата позивачу [PERSON] не виплачувалась належним чином. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не приймає до уваги поданий позивачем розрахунок заробітної плати, яка підлягає стягненню за період з вересня 2018 року по травня 2020 року, оскільки рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 квітня 2018 року, від 06 листопада 2018 року, на які покликається позивач, не містять визначення щомісячної заробітної плати позивача [PERSON] у розмірі саме 4262,83 грн. та є лише припущенням позивача, виходячи із загальної суми задоволених позовних вимог у даних рішеннях. Також, штатного розпису Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова за період 2018-2020 років позивачем не подано. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про заробітну плату» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України» мінімальна заробітна плата на 2018 рік установлена у місячному розмірі з 1 січня - 3723,00 грн., на 2019 рік - 4173,00 грн., на 2020 рік з січня по серпень - 4723,00 грн. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що заборгованість відповідача по заробітній платі перед позивачем за період з вересня 2018 року по травень 2020 року становить 88583,00 грн. /3723 грн. розмір мінімальної заробітної плати Х 4 місяці за 2018 рік, 4173 грн. розмір мінімальної заробітної плати Х 12 місяців за 2019 рік, 4723 грн. розмір мінімальної заробітної плати Х 5 місяців за 2020 рік/, які підлягають стягненню. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держав 840,80 грн. судового збору.

Outcome: partial