Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовну заяву мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 27.02.1982 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, у зв`язку із чим в сім`ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Протягом десяти років вони з відповідачем разом не проживають, кожен з подружжя уже довгий проміжок часу живе окремим життям та своїми інтересами. Також вказує, що шлюбні відносини з відповідачем фактично припинилися, а сім`я припинила своє існування. На даний час між ними взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які повинні бути притаманні сім`ї, а тому шлюб носить формальний характер, так як вони спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають та тривалий час разом не проживають. Добровільної згоди на розірвання шлюбу відповідач не надає. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.04.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.05.2019 року (а.с. 19-20). 08 травня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою провадження у справі зупинено у зв`язку з наданням сторонам за клопотанням відповідача строку для примирення до 18.06.2019 року (а.с. 34-35). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2019 року провадження у справі поновлено (а.с. 40). В підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 27.02.1982 року, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області зроблено актовий запис № 34 (а.с. 2). Від шлюбу позивач та відповідач неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. в особі представника ФОП [PERSON] був сплачений на підставі платіжного доручення № № 511 від 11 березня 2019 року на рахунок 31212206026005 Казначейства України УДК у Дніпровському районі, код банку отримувача 899998, код отримувача 38012871(а.с. 6). У зв`язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 384 грн. 20 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved