Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстрований 01 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 553, посилаючись на припинення шлюбних відносин з [PERSON] через несумісність характерів та різних поглядів на життя. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. На примирення з відповідачем не згодна, вважає збереження сімї не можливе, просила суд розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, не заперечувала проти заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання неодноразово не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, місце і час розгляду справи, що дає суду право розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення по справі. Дослідивши позовну заяву, письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕД № 044405, виданим 01.09.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 553. Згідно довідки Республіканської сільської ради № 578 від 01.08.2016 року неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] проживають разом з позивачкою. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересом одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до розяснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням зазначених обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно, позивачка та відповідач проживають окремо, у звязку з чим збереження сімї стало неможливим. Таким чином, суд приходить до висновку про розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], крім того, неодноразова неявка відповідача до судового засідання, не надання ним заперечень щодо позову свідчить про його байдужість щодо збереження шлюбу, а тому суд вважає, що його розірвання не буде суперечить закону та не порушить законних прав та свобод осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved