Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем по справі з 16 серпня 2008 року. Під час перебування у шлюбі у них 23.12.2008 року народилася донька - [PERSON]. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06 червня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вказує, що під час шлюбу на спільні кошти подружжям було придбано майно: компютер Athlonx4, монітор LG, принтер CANON PIXMA MP-280, загальною вартістю 7400,00 грн; стінка «Детский мир», вартістю 2300,00 грн. газова плита INDESIT KIG 21S, вартістю 4280,00 грн.; прихожа, вартістю 1100 грн.; софа «Атлант», вартістю 2100,00 грн. Однак, на даний момент відповідач ставить нездоланні перешкоди для користування позивача спільним майном шляхом перешкоджання проживання в квартирі де позивач зареєстрована та де перебуває зазначене вище майно. У звязку з викладеним, в позові ставиться питання про поділ спільного майна та визнання за позивачем права власності на газову плиту INDESIT KIG 21S, компютер Athlonx4, монітор LG, принтер CANON PIXMA MP-280, а за відповідачем на прихожу, стінку « Детский мир» та софу «Атлант». В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. Уповноважений представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності № НМХ 117082 від 21.11.2017 року, позовні вимоги визнав частково, пояснив, що відповідач погоджується поділити майно наступним чином: позивачу - компютер Athlon Х4, монітор LG, принтер CANON\~ PIXMA MP-280;\~ стінку « Детский мир», а відповідачу - газову плиту INDESIT KIG 21S; прихожу; софу «Атлант». При цьому, зазначив, що не ставить питання про стягнення з відповідача грошової компенсації у звязку з тим, що вартість майна, яке він погоджується залишити у власності позивача є значно вищою за вартість майна, яке він вважає необхідним залишити у своїй власності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 16 серпня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, про що у Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 158 (а.с.5). Під час шлюбу на спільні кошти подружжям було придбано майно: компютер Athlonx4, монітор LG, принтер CANON PIXMA MP-280, загальною вартістю 7400,00 грн; стінка « Детский мир», вартістю 2300,00 грн. газову плиту INDESIT KIG 21S, вартістю 4280,00 грн.; прихожу, вартістю 1100 грн.; софу «Атлант», вартістю 2100,00 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи товарні чеки та накладні ( а.с.7-9). Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 06 червня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], розірвано (а.с.6). На даний момент подружжя не може дійти згоди щодо поділу вказаного спільного майна, тому в позові ставиться питання про здійснення поділу спірного майна та виділення у власність позивача газової плити INDESIT KIG 21S, компютера Athlonx4, монітора LG, принтера CANON PIXMA MP-280, а у власність відповідача прихожої, стінки « Детский мир» та софи «Атлант». З огляду на це суд зазначає наступне. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). \~\~Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1\~ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано\~статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у\~ст. 69 СК України. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга\~статті 364 ЦК України). Згідно розяснень п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При цьому суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст.60 СК України. Суд визнає спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] майно, яке підлягає поділу між ними, а саме: компютер Athlonx4, монітор LG, принтер CANON PIXMA MP-280, стінка « Детский мир», газова плита INDESIT KIG 21S; прихожа; софа «Атлант», оскільки це підтверджено матеріалами справи і зазначена обставина не заперечується сторонами по справі. Отже, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства майно, є спільною сумісною власністю подружжя, а також враховуючи те, що відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме, наполягав на виділенні йому зі спільного майна газової плити INDESIT KIG 21S; прихожої та софи «Атлант», не порушуючи при цьому питання про стягнення з відповідача грошової компенсації у звязку з тим, що вартість майна, яке він погоджується залишити у власності позивача є значно вищою за вартість майна, яке він вважає необхідним залишити у своїй власності, суд дійшов висновку про те, що зі складу спільного майна у власність позивача слід виділити: компютер Athlon Х4, монітор LG, принтер CANON\~ PIXMA MP-280;\~ стінку «Детский мир», а у власність відповідача - газову плиту INDESIT KIG 21S; прихожу; софу «Атлант». Дійшовши висновку про те, що газову плиту INDESIT KIG 21S слід виділити у власність відповідача, суд виходив з того, що вказана вище плита знаходиться в користуванні відповідача, дана річ є необхідним предметом побуту, який використовується відповідачем щоденно, в той час як позивач, у відповідності до наданих у судовому засіданні пояснень, проживає в квартирі своїх батьків разом з ними та має в своєму користуванні газову плиту, яка, хоч і належить її батькам, проте безперешкодно перебуває у користуванні позивача. Крім того, у звязку з тим, що малолітня дитина [PERSON] залишилася проживати разом з позивачем, суд вважає доцільним виділити у власність позивача стінку «Детский мир», оскільки це майно, за своїм функціональним призначенням належить до дитячих меблів і може використовуватися донькою сторін по справі, яка проживає разом з позивачем, що також узгоджується із поясненнями позивача у судовому засіданні. Тож, розподіляючи майно подружжя в натурі, суд враховує положення\~ст. 71 СК України, а також встановлені у судовому засіданні обставини. Що стосується розподілу судових витрат між сторонами по справі, то суд зазначає наступне. Статею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовною заявою сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с.2). Оскільки вимоги позивача судом задоволено частково, то з відповідача на корить позивача слід стягнути суму судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 320 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: partial