Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем з 27.09.2013 року. Від шлюбу з [PERSON] мають дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що фактично шлюбні відносини з відповідачем припинилися з липня 2018 року та надалі вони не мають наміру їх підтримувати, оскільки дійшли обопільного висновку про відсутність сенсу відновлення відносин. Також зазначає, що дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин угоди про добровільну сплату аліментів на утримання дитини з відповідачем не досягнуто, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та не надає матеріальної допомоги на дитину, а будь які спроби переговорів з відповідачем стосовно вирішення цього питання не призводять до результатів. Відповідач має ще одну дитину, однак інших непрацездатних осіб, які потребують матеріальної допомоги та яких відповідач зобов`язаний утримувати відсутні. Вказує, що вона перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Дніпровської райдержадміністрації, де їй призначено щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини, будь яких інших доходів не має, тому вимушена користуватися матеріальною допомогою від батьків. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 30-31). В судове засідання позивач не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Позивачем до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у її відсутності, вказала, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. З урахуванням вищевикладеного судом 25 липня 2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2013 року (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом з`ясовано, що дитина постійно мешкає з матір`ю [PERSON] Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина перебуває на утриманні матері, [PERSON] матеріальної допомоги для забезпечення потреб доньки та її розвитку позивачу не надає. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За нормою частини 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на потреби дитини у розмірі по 2 000 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує вік дитини, її стан здоров`я, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік», який на час розгляду справи для дітей віком до 6 років становить 1 699 грн., а також те, що відповідач є особою працездатного віку, з пояснень позивача, на утриманні [PERSON] є ще одна неповнолітня дитина, судом не встановлено щодо наявності існування медичних показань стосовно працевлаштування і заняття певними видами діяльності відповідачу, беручи до уваги щоденну потребу у забезпеченні дитини необхідним харчуванням і предметами вжитку, умов для розвитку дитини та сукупності оцінених судом доказів суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 1 699 грн. щомісячно, починаючи з 26.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, з урахуванням тих обставин, що позивач не працює, так як займається доглядом за дитиною до досягнення нею трьох років. У решті позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Сторонами не заявлено відшкодування судових витрат, тому у порядку ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат між позивачем та відповідачем судом не вирішується. Відповідно п. 1) ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов`язковому негайному виконанню.

Outcome: partial