Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

позивач, звертаючись з позовом до суду, просить визнати трикімнатну житлову квартиру, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , спільною частковою власністю позивача та відповідача, а також визнати за нею, право власності на 66/100 частини спірної квартири, визнати за відповідачем, право власності на 34/100 частини вказаної квартири, так як вважає, розподіл проведений КП «Лубенське МБТІ» таким, що не відповідає вимогам ст. 115 Цивільного кодексу УРСР (редакція 1963 року) в результаті чого між позивачем та відповідачем виник спір щодо володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, в результаті чого жоден із співвласників не може реалізувати свого права власності, оскільки технічні та юридичні помилки не дають можливості вирішити спір у позасудовому порядку, саме тому позивач вимушена звернутися з позовом до суду. 15.03.2021 ухвалою суду позов прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у цій справі, призначено підготовче засідання, встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог /а.с. 32-34/. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити у повному обсязі, не вирішувати питання щодо розподілу судових витрат, справу розглянути у її відсутність /а.с. 43, 45/. 29.03.2021 від відповідача [PERSON] , до суду надійшла заява про визнання позову відповідачем в якій зазначено, що відповідач визнає заявлені позовні вимоги позивача [PERSON] безумовно та в повному обсязі, про наслідки вчинення цієї процесуальної дії відповідачу, просить справу розглянути без її участі /а.с. 40/. Інших заяв від учасників справи не надійшло. Відповідно до положень ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав, пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.ч.3,4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому судовому засіданні та ухвалити рішення у справі. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що були визнані відповідачем безумовно та в повному обсязі, оцінивши досліджені подані докази, прийшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 03.09.1994 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що Гребінківським райвідділом ЗАГС Полтавської області було зроблено відповідний актовий запис №73 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 03.09.1994, після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище [PERSON] /а.с.9/. Позивач [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 23.11.1968 виданого Гребінківським райбюро ЗАГС Полтавської області про що зроблено відповідний актовий запис №129 /а.с. 8/. Згідно із довідкою виданою 28.03.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Гребінківського районного управління юстиції Полтавської області між громадянами [PERSON] та [PERSON] 20.02.1993 було зареєстровано шлюб, актовий запис №17, в результаті чого [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , 17.09.2004 шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу прізвище залишилося [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу від 17.09.2004 серія [NUMBER] /а.с. 11, зворотна сторона ст. 11/. Відповідач [PERSON] , [INFO] , являлася дочкою [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 05.04.1975 виданого Гребінківським районним відділом ЗАГС Полтавської області про що зроблено відповідний актовий запис №57 /а.с. 10/. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.12.1998 Гребінківською міською радою, [PERSON] мав на праві приватної власності частину квартири за адресою [ADDRESS] та зареєстрована в Лубенському МБТІ у реєстрову книгу за № 27/3847 /а.с. 13/. Технічний паспортам на частину квартири [ADDRESS] виготовлений Лубенським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 15.12.1998 за № 7762555 /а.с.14-15/. Відповідно до договору дарування квартири від 08.11.2004 посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1911 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5391230 від 11.11.2004 [PERSON] подарував свою частину квартири за адресою [ADDRESS] [PERSON] /а.с. 16, 17/. Як вбачається із свідоцтва про смерть від 16.08.2019 серія [NUMBER] виданого Гребінківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області [PERSON] помер [INFO] /а.с. 12/. Інша частина квартири за адресою [ADDRESS] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.12.1998 Гребінківською міською радою належала [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах, зареєстрована в Лубенському МБТІ у реєстрову книгу за № 27/3846 /а.с.18/. Технічний паспортам на частину квартири [ADDRESS] виготовлений Лубенським міжрайонним бюро технічної інвентаризації від 15.12.1998 за № 7760477 /а.с.19-20/. [PERSON] належну їй 1/2 частину частини квартири, що за адресою [ADDRESS] передала безоплатно у власність [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 09.10.2004 посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1811 та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5391085 від 11.11.2004 /а.с.21-22/. З довідки № 294 виданої 02.03.2021 КП «Лубенське МБТІ» вбачається, що станом на 29.12.2012 квартира за адресою [ADDRESS] зареєстровано в КП «Лубенське МБТІ» в книзі №27, реєстровий № 3846 (частина), в книзі № 27 за реєстровим № 3847 (частина) за: [PERSON] - в цілому частина квартири згідно договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного територіального округу 08.11.2004 за реєстровим № 1911; [PERSON] - 1/2 частина частини згідно свідоцтва про право власності на житло видане органом приватизації Гребінківської міської ради від 15.12.1998, 1/2 частина частини згідно договору дарування частини квартири посвідченого приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу 19.10.2004 за реєстровим № 1811 /а.с. 27 зворотна сторона/. В інформаційній довідці № 534 виданій 26.02.2021 ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» вказано, що власниками трьох кімнатної квартири (загальною площею 59,3 кв. м, житловою площею 36,7 кв. м), що за адресою [ADDRESS] є: [PERSON] - частина квартири загальною площею 13,1 кв.м (складається із кімнати 5 площею 11,6 кв.м та лоджії ІІ площею 1,5 кв.м) та [PERSON] 1/2 частина частини, 1/2 частина частини квартири загальною площею 26,0 кв.м (складається з кімнати 4 площею 17,1 кв.м, кімнати 7 площею 8,0 кв.м та балкону І площею 0,9 кв.м), в загальному користуванні знаходяться: коридор 1 площею 7,0 кв.м, шафа 2 площею 1,0 кв.м, кухня 3 площею 7,9 кв.м, шафа 6 площею 06 кв.м, ванна 8 площею 2,5 кв.м та вбиральня 9 площею 1,2 кв.м, в примітках зазначено, що фактів перепланування не виявлено /а.с. 27/. Згідно рішення 3 сесії VІІ скликання Гребінківської міської ради від 19.02.2016, [ADDRESS] /а.с. 27/. Додано розрахунок часток у квартирі багатоквартирного будинку, що за адресою [ADDRESS] /а.с. 28/. Технічний паспорт на квартиру, що за адресою [ADDRESS] виготовлено 26.02.2021 ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» на ім`я [PERSON] та [PERSON] /а.с. 23-24/. Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомого майна 3-х кімнатної квартири за адресою [ADDRESS] , ринкова вартість об`єкту оцінки становить 195 477 (сто дев`яносто п`ять тисяч чотириста сімдесят сім) грн /а.с.15/. Шляхом визнання позову відповідач підтвердила наявність обставин, що є перешкодою для реалізації права власності. Предметом судового розгляду у цій справі є визнання нерухомого майна спільною частковою власністю, визнання права власності на частини нерухомого майна. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Отже, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13. Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (чю1 ст. 382 ЦК України). З огляду на ч. 2 ст. 364 ЦК України виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (частина друга статті 183 ЦК України). Квартиру, яка знаходиться в багатоповерховому будинку, неможливо поділити в натурі, оскільки немає технічної можливості переобладнати приміщення в окремі об`єкти нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України, влаштувати окремий вхід та здійснити інші пов`язані з цим перепланування. Звертаючись до суду з позовом, сторони просять визнати квартиру спільною частковою власністю та визнати за кожним співвласником право власності на частки у спільному майні. Власники отримали на відповідних правових підставах у власність частини однієї квартири як окремі об`єкти нерухомого майна. Вирішуючи питання у цій справі суд встановив, що реально виділити окремі частини спірної нерухомості неможливо, сторони є власниками часток квартири, що зареєстровано окремими об`єктами нерухомого майна, що суперечить зазначеним вище положенням чинного законодавства, внаслідок чого не можуть реалізувати своє право власності на належне їм нерухоме майно, яке є неподільною річчю, а тому наявні правові підстави для задоволення позову. За заявою позивача суд не здійснює розподілу судових витрат. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved