Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 01 серпня 1992 року [PERSON] було укладено та зареєстровано шлюб з [PERSON] Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька - [PERSON] [INFO] (заміжня, проживає з чоловіком) та син - [PERSON] [INFO] (проживає з матір'ю). Спільного подружнього життя з відповідачкою з 2014 року немає, спільне господарство не ведеться, шлюбні відносини припинені. Примирення між мною та відповідачкою неможливе. Угоди про добровільний поділ майна, що є сумісною власністю на даний час не досягнуто. Спір про місце проживання неповнолітньої дитини відсутній. За час перебування у шлюбі сторонами набуто наступне майно: 08 червня 2004 року мною з [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було придбано земельну ділянку (для ведення садівництва, кадастровий номер [NUMBER]) в м. [ADDRESS] На вказаній земельній ділянці сторонами було збудовано садовий будинок площею 170,7 м.кв., право власності на який було визнано рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 грудня 2006 року. Ринкова вартість земельної ділянки та садового будинку в [ADDRESS] на даний час складає 1 400 000 грн. 14 червня 2007 року сторонами було придбано автомобіль [NUMBER]. На даний час ринкова вартість автомобіля становить 90 000 грн. 18 березня 2008 року сторонами на підставі договорів купівлі-продажу було придбано дві земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1053 га, кадастровий номер [NUMBER] та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0146 га, кадастровий [NUMBER], які розміщені за адресою: [ADDRESS] На земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку сторонами на спільні кошти було збудовано житловий будинок площею 204,4 кв.м. право власності на який визнано відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2009 року. Ринкова вартість вказаних земельних ділянок та будинку в с. Мощун Києво- Святошинського району становить 1 100 000 грн. Ринкова вартість всього майна визначена позивачем самостійно порівняно до вартості аналогічних об'єктів на ринку з врахуванням наступних чинників: місця розташування, загальної площі, стану майна. Позивач просив суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Мукачівським міськвідділом ЗАГС 01 серпня 1992, поділити спільне майно набуте за час шлюбу та визнати за [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER]), право власності на: земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1053 га, кадастровий номер [NUMBER] яка розміщена за адресою: [ADDRESS], та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0146 га, кадастровий [NUMBER], яка розміщені за адресою: [ADDRESS]., житловий будинок площею 204,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] зобов'язати органи державної реєстрації зареєструвати в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за [PERSON] (Ідентифікаційний номер [NUMBER]), право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1053 га, кадастровий номер [NUMBER] яка розміщена за адресою: [ADDRESS], та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0146 га, кадастровий [NUMBER], яка розміщена за адресою: [ADDRESS], житловий будинок площею 204,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS], стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідачка судове засідання не з'явивася,подала через канцелярію суду заяву про слухання справи у її відсутності, позов визнала, просила задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.Згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб 01 серпня 1992 року, який на даний час існує лише формально, оскільки між подружжям шлюбні відносини припинені та проживають окремо більше трьох років. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька - [PERSON] [INFO] (заміжня, проживає з чоловіком) та син - [PERSON] [INFO] (проживає з матір'ю). За таких обставин подальше спільне проживання подружжя є неможливим. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 ст. 61 СК України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Також згідно частин 3, 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. 18 березня 2008 року сторонами на підставі договорів купівлі-продажу було придбано дві земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1053 га, кадастровий номер [NUMBER] та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0146 га, кадастровий [NUMBER], які розміщені за адресою: [ADDRESS], що підвердується витягами з Державного земельного кадастру № НВ-0001164852018 та НВ-0001194442018. На земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку сторонами на спільні кошти було збудовано житловий будинок площею 204,4 кв.м. право власності на який визнано відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 січня 2009 року, що підверджується витягом державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 116406461 від 06.03.2018. Виходячи з положень частин 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені, між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved