Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що відповідач зареєстрований у [INFO], яка належить малолітнім [PERSON] та [PERSON] на праві власності. Відповідач у спірній квартирі не проживає та комунальні послуги не сплачує. Між тим, відповідач фактично у спірній квартирі не проживає з грудня 2011 року, а тому просить визнати таким, що втратив право користування квартирою. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить такі задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином були повідомлений про час та місце розгляду справи, однак скерував до суду заяву, в якій позов визнав повністю та просить справу слухати у його відсутності. Суд у відповідності до\~ст.169 ЦПК України, вважає, що справу слід розглядати у відсутності позивача та відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб,\~\~які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до\~\~положень\~\~ЦПК України\~\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу\~\~за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, позивач\~\~може відмовитися від\~\~позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наслідки визнання позову відповідачу відомі та зрозумілі. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач малолітні [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.04.2015 року та договору дарування квартири від 24.04.2015 року. Згідно\~змісту ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до вимог ч.1\~ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.4\~ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до\~вимог ч.1 ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до\~ч.2 ст. 406 ЦК України\~- сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Крім того, за\~ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт не проживання у спірній квартирі відповідача [PERSON], зокрема починаючи з грудня 2011 року підтверджується актами комісії ЛКП «Південне» від 01.11.2012 року, 21.06.2012 року, 06.11.2013 року, 08.09.2014 року, 10.11.2014 року та 20.05.2015 року. Згідно із ч.1\~ст.71 Житлового кодексу\~УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а відповідно до\~ст.72 Житлового кодексу\~УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України\~Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України\~№2 від 12.04.1985 року, згідно із\~ст.107 Житлового кодексу\~УРСР наймач або член його сімї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. Вивчивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що з поданих позивачем документів, а саме актів, яким суд надає віри, встановлено факт відсутності відповідача у спірному житлі з 2011 року. Жодних поважних причин не проживання відповідача за місцем реєстрації судом не встановлено Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Враховуючи вищенаведене, а також те, що судом встановлено, що спірна квартира належить малолітнім [PERSON] та [PERSON] на праві власності, відповідач зареєстрований у спірній квартирі, що не дає позивачам в повній мірі розпорядитися своїм майном, тому суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. З наведених міркувань та

Outcome: approved