Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернулася з зазначеним позовом до суду, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем [PERSON] має спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] не склалося, внаслідок чого вони мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують жодних зв'язків. Після початку подій на Сході України позивач разом з дитиною вимушена систематично виїжджати за кордон до родичів. Крім цього у позивача є можливість щорічно оздоровлювати дитину [PERSON], влаштовуючи відпочинок на морі. Однак відповідач [PERSON], ігноруючи інтереси дитини [PERSON], не надає своєї згоди на виїзд дитини за кордон, через що позивач просить суд задовольнити заявлені нею позовні вимоги та надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO], за кордон, а саме до Російської Федерації, у супроводі [PERSON] без згоди батька [PERSON] на період з 01 червня 2017 року по 01 вересня 2018 року, а також надати дозвіл на виготовлення дитині [PERSON] проїзного документу для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяви, в яких позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Просив суд розглядати справу в його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню частково. Так, відповідно до Свідоцтва про встановлення батьківства, Серія [NUMBER], виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 25 жовтня 2002 року, та Свідоцтва про народження, виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 25 жовтня 2002 року, вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 3 статті 313 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, в судовому засіданні було встановлено, що надання тимчасового дозволу на виїзд дитини за межі України з 01 червня 2017 року по 01 вересня 2018 року включно, без згоди відповідача сприятиме всебічному та гармонійному розвитку дитини - [PERSON], її оздоровленню, розширенню кругозору, а тому відповідатиме якнайкращому забезпеченню її інтересів. Що стосується вимог позивача про надання позивачу [PERSON] дозволу на виготовлення дитині [PERSON], [INFO], проїзного документу для виїзду за кордон без згоди відповідача [PERSON], суд приходить до переконання, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, обґрунтовуючи вказану вимогу, позивач посилається на Постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» № 231 від 31 березня 1995 року, відповідно до п. 18 якої оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В той же час з 01 квітня 2015 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 682 втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», якими було передбачено, що за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. До того ж, норма Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», що передбачала проїзний документ дитини як документ, що дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчує особу громадянина України під час перебування за її межами, на теперішній час викладена в редакції Закону України № 1474-VIII від 14 липня 2016, якою виключено із переліку документів, що надають право на виїзд з України, проїзний документ дитини. Крім цього, відповідно до п. п. 1, 2, 4, 7 Порядку оформлення, видачі, оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 152 від 07 травня 2014 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім'я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в'їзд в Україну. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років. Оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються: особі, яка не досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства). Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Виходячи з вищевикладеного, вимога позивача [PERSON] про надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду дитини [PERSON] за кордон без згоди батька є такою, що не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial