Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання повнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до закінчення нею навчання. В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину, яка після розірвання шлюбу проживає із позивачем, та є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету економіки Дніпровського національного університету ім.Олеся Гончара, період навчання з 15.09.2020р. по 30.06.2024р. Мати самостійно не в змозі забезпечити повноцінне утримання дитини, у зв`язку з цим позивач просить стягувати аліменти на її користь на період навчання дитини щомісяця. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісяця. Позовні вимоги у розмірі, заявленому позивачем, відповідач вважає необґрунтованими та безпідставними з тих підстав, що позивач жодним чином не доводить наявність у відповідача достатніх доходів для забезпечення сплати саме такої суми аліментів. Твердження позивача про те, що відповідачем не надається матеріальна допомога, не відповідає дійсності, оскільки ним здійснювалася сплата аліментів до досягнення дочкою повноліття, заборгованість відсутня. Посилання позивача на неможливість домовитися про добровільну сплату аліментів теж необґрунтовані, оскільки такі пропозиції від позивача не надходили. Також позивач зазначив, що на даний час він перебуває у зареєстрованому шлюбі, має на утриманні двоє малолітніх дітей, 2008 р.н. та 2016 р.н., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб та копією свідоцтв про народження дітей; сплата аліментів у розмірі, визначеному позивачем, шкодитиме їх інтересам та правам. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 24.06.2021 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення частково, виходячи з наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] . Батьком дитини записаний відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7). [PERSON] є повнолітньою, навчається на факультеті економіки Дніпровського національного університету ім.Олеся Гончара, період навчання з 15.09.2020р. по 30.06.2024р. що підтверджується довідкою №3010 від 25.05.2021р., виданої вказаним навчальним закладом (а.с.10). Освітні послуги надаються на умовах попередньої оплати. Навчання на денній формі позбавляє [PERSON] можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, тому вона потребує матеріальної допомоги. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Відповідно до роз`яснення у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. З огляду на викладене, однією з обов`язкових умов, за яких можливе покладання на батьків обов`язку по утриманню повнолітньої дитини, є їх спроможність надавати таку допомогу. Відповідно до частини 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Визначаючись з розміром аліментів, суд бере до уваги матеріальне становище позивача та відповідача, тому вважає необхідним задовольнити позов частково, зобов`язавши сплачувати відповідача на користь позивача аліменти на період навчання дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, з дня подачі позову до суду і на час навчання дочки, за виключенням часу перебування на канікулах, але не довше, ніж до досягнення дитиною 23-річного віку.

Outcome: approved