Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа (без самостійних вимог): Служба у справа дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації Київської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В своєму позові позивач посилається на те, що вона, [PERSON] , з 20 вересня 2008 року по 10 жовтня 2011 року перебувала в шлюбі з [PERSON] . За час спільного проживання у них народилася дитина - [PERSON] . Дитина проживає з позивачем, знаходиться на повному її утриманні. На даний час навчається у 5 класі Обуховицького НВО «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - дитячий садок» Іванківського району Київської області. У 2010 році [PERSON] покинув сім`ю та виїхав на постійне місце проживання до м.Запоріжжя Запорізької області. За час окремого проживання відповідач дитині не допомагає, зовсім не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не слідкує за її життям та інтересами, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням, не спілкується з донькою та взагалі не проявляє інтерес до її розвитку. Дані обставини свідчать про злісне ухилення від виховання дитини батьком, без поважних на те причин, свідомого нехтування відповідачем своїх обов`язків. Позивач працює, але для повноцінного та всебічного розвитку дитини, покриття її самих необхідних матеріальних та духовних потреб, вважає за потрібне стягнути аліменти на її утримання із відповідача. Відповідач ніде не працює, а тому [PERSON] повинен сплачувати аліменти на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі - по 1500 грн. на місяць, до їх повноліття. Вказана сума буде достатня для належного розвитку та їх виховання, навчання. В зв`язку з наведеними обставинами позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно своєї неповнолітньої дитини, [PERSON] , та стягнути з нього на користь позивача на утримання, [PERSON] , аліменти у твердій грошовій в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину вказаного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 12 лютого 2020 року було ухвалено прийняти позовну заяву, відкрити провадження в справі та призначити до підготовчого судового засідання (а.с.29). Підготовчі судові засідання призначені на 11.03.2020 року на 10 год. 30 хв., 08.04.2020 року на 14 год. 30 хв., 06.05.2020 року на 11 год. 45 хв., 25.05.2020 року на 11 год. відкладалися за клопотаннями представника позивача та неявкою відповідача. Ухвалою суду від 25.05.2020 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Службу у справах дітей Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради (а.с.57-58). Підготовчі судові засідання відкладалися 17.06.2020, 27.07.2020 року за клопотаннями представника позивача. Ухвалою суду від 30 липня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації Київської області про перенаправлення справи до іншого суду (а.с.78). Ухвалою суду від 30 липня 2020 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування додаткових доказів, а саме: Зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації Київської області надати до суду висновок про доцільність (не доцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.80-81). Підготовчі судові засідання відкладалися 30.07.2020, 10.08.2020, 01.09.2020, 16.10.2020 за клопотаннями представника позивача. Ухвалою суду від 23 жовтня 2020 року було ухвалено закрити підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду (а.с.111-112). В підготовчому судовому засіданні позивач та її представник свої позовні вимоги підтримали з наведених підстав, викладених в позовній заяві, наполягали на їх задоволенні. В судові засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявою про розгляд справи за їх участі, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач в підготовчі та судові засідання не з`являвся, поверталися конверти з відмітками «за закінченням встановленого терміну зберігання», тому у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення. Враховуючи вимоги частини 11 статті 128 ЦПК України «з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Однак, [PERSON] відзиву, заяв та клопотань не надіслав. Окрім цього, було розміщено оголошення в про виклик до суду на сторінках газети «Урядовий кур`єр» (а.с.51-52). Представник третьої особи (без самостійних вимог) Служби у справах дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації в підготовчому судовому засіданні позов підтримали. В судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника служби, висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини, [PERSON] підтримали. Представник третьої особи (без самостійних вимог) Служби у справах дітей Запорізької міської ради в підготовче та судове засідання не з`явилися, звернулися до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника служби. У підготовчому судовому засіданні, яке мало місце 30.07.2020 року неповнолітня [PERSON] пояснила, що проживає з мамою в с.Обуховичі Іванківського району Київської області. На запитання суду, хто такий [PERSON] , дитина відповіла, що це тато, який її кинув. Батька ніколи не бачила і не спілкувалася. Зі слів матері знає про існування свого батька. У судове засідання, призначене на 22 грудня 2020 року на 08 год., сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені. Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.8). На підставі Рішення Іванківського районного суду Київської області від 10.10.2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.9). З свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER] ) слідує, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] » (а.с.11). Згідно довідки № 1433 від 18.10.2019 року [PERSON] , 2009 р.н. проживає з [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні (а.с.13). Відповідно до довідки № 94 від 26.09.2019 року, [PERSON] навчається у 5 класі Обуховицького НВО «Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів - дитячий садок» (а.с.14). Як вбачається з довідки № 443 від 07.10.2019 року, [PERSON] працює в ТОВ «Чіпси Люкс» і її дохід за період з 01.04.2019 року по 30.09.2019 року склав 56511,89 грн. (п`ятдесят шість тисяч п`ятсот одинадцять гривень вісімдесят дев`ять копійок) (а.с.15). Згідно характеристики, виданої Обуховицької сільської ради Іванківського району Київської області, [PERSON] , за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (а.с.16). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя сім`ї від 03.10.2019 року [PERSON] не проживає разом з [PERSON] та їх спільною дитиною [PERSON] (а.с.17). Вироком Дніпровського районного суду м.Києва від 06.08.2009 року [PERSON] засуджено за ч.1 ст.152 КК України, ч.2 ст.185 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі (а.с.18-22). Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо виховання своєї дитини, а саме: безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, не піклується про свою дитину, не цікавиться її життям, що свідчить про дійсне ухилення його від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, у т.ч. ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У зв`язку з викладеними обставинами, 22 жовтня 2020 року Служба у справах дітей та сім`ї Іванківської районної державної адміністрації Київської області прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо його дитини (а.с.108-109). Вирішуючи даний спір, суд враховує висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд погоджується з таким висновком, який є обґрунтований та відповідає іншим матеріалам справи. У справі встановлено, що відповідач від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї дитини ухилився. Відтак, пред`явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вимогами статті 179 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, відповідно до Цивільного кодексу. Оскільки відповідач в добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча повинен та має таку можливість, а тому суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на користь дитини. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. З матеріалів справи слідує, що позивач звернулася до суду 21 січня 2020 року, тому суд вважає за можливе присудити аліменти на утримання дитини [INFO] . Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи слідує, що позивач, [PERSON] сплатила судовий збір за подачу позову до суду про позбавлення батьківських прав (а.с.1). Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за позовами про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд покладає обов`язок зі сплати судового збору на відповідача у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі ст.ст.164 ч.1 п.2, 166 ч.2, 167 СК України,

Outcome: approved