Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, просить визнати право власності на земельну ділянку площею 3,2346 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Малоантонівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. 29.10.2005 неповнолітній [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона успадкувала право на земельну частку (пай) КСП «Дружба» Малоантонівської сільської ради Білоцерківського району, розміром 3,53 в умовних кадастрових гектарах, що посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку пай серії РН № 356022, виданим Білоцерківською райдержадміністрацією на ім'я [PERSON]. 2.11.2005 до зазначеного сертифікату внесені зміни щодо переходу права до позивача. Позивач [PERSON], набувши право на земельну частку (пай), звернулася до Білоцерківської РДА для виділення їй земельної ділянки в натурі, проте їй повідомили, що 19.12.2005 розпорядженням № 424 Білоцерківської РДА померлому [PERSON] надали у власність земельну ділянку та видали Державний акт серії ЯД № 688103 на право власності на земельну ділянку площею 3,2346 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Малоантонівської сільської ради Білоцерківського району. Очевидно, за життя [PERSON] звертався до Білоцерківської РДА про надання йому у власність земельної ділянки на підставі сертифікату. Позивач вважає, що право власності на дану земельну ділянку входить до складу спадщини, тому просить визнати за нею право власності на спадкову земельну ділянку. До нотаріальної контори вона не має можливості звернутися, оскільки їй вже видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона успадкувала право на земельну частку (пай). Представник позивача підтримала заявлені вимоги. Представник відповідача - Білоцерківської районної державної адміністрації, та третьої особи - Управління Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області - в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином. Представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе на підставі наявних у справі доказів постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON]. 29.10.2005 неповнолітній [PERSON] Узинською державною нотаріальною конторою видане свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона успадкувала право на земельну частку (пай) КСП «Дружба» Малоантонівської сільської ради Білоцерківського району, розміром 3,53 в умовних кадастрових гектарах, що посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку пай серії РН № 356022, виданим Білоцерківською райдержадміністрацією на ім'я [PERSON]. 2.11.2005 до зазначеного сертифікату внесені зміни щодо переходу права до позивача. 8.06.2012 [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] в зв'язку з укладенням шлюбу. На звернення позивача до Білоцерківської РДА щодо виділення їй земельної ділянки в натурі, їй надали копію розпорядження № 424 від 19.12.2005 Білоцерківської РДА про передачу у власність [PERSON], який помер [INFO], земельної ділянки площею 3,2346 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах Малоантонівської сільської ради Білоцерківського району, що підтверджується Державним актом серії ЯД № 688103. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7, у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проте, нотаріус не відмовляв позивачу в оформленні права на спадщину, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким вона успадкувала право на земельну частку (пай). Перешкодою в оформленні права власності на земельну ділянку стала помилкова видача Державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я померлої людини (спадкодавця). Зазначений державний акт позивач не оскаржувала. Крім того, спадкодавець не набув за життя права власності на земельну ділянку у визначеному законом порядку, тому це право не може перейти і до спадкоємця. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті. За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Враховуючи викладене, вимоги позивача щодо визнання за ним права власності в порядку спадкування є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки він реалізував своє право на отримання спадщини, про що свідчить відповідне свідоцтво. Для отримання земельної ділянки у власність позивач має звертатися до уповноважених на те органів, а в разі неправомірності їх дій - оскаржувати у встановленому законом порядку. Судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст.328, 1217, 1223, 1225, 1268,1269,1270 ЦК України, ст.ст. 125,126, 131 ЗК України,

Outcome: dismissed