Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись з позовом в суд до Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Іванісіка Сергія Васильовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», у якому просили скасувати запис про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 81,4 кв.м, житловою площею 36,5 кв. м, номер запису про право власності 32542562, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1879910261101. Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивачам на праві спільної часткової власності належить кожному по 1/4 частині квартири [ADDRESS] . У відповідності до договору іпотеки від 04.11.2005 року, зазначена квартира була передана в іпотеку акціонерно-комерційному промислово-інвестиційному банку (закрите акціонерне товариство) в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №03-609 від 03 листопада 2005 року. На підставі рішення Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Іванісіка С.В. від 25.07.2019 року, право власності на вищевказану квартиру перереєстровано за відповідачем ТзОВ «Кредитні ініціативи». Позивачі вважають, що ТзОВ «Кредитні ініціативи» незаконно заволоділо належним їм майном та не погоджуються з прийнятим рішенням державного реєстратора Іванісіка С.В. оскільки, реєстрація переходу права власності на належну позивачам квартиру до ТзОВ «Кредитні ініціатив» проведена суб`єктом державної реєстрації прав з порушенням встановленого порядку та під час дії мораторію на примусове звернення стягнення на квартиру, а отже запис про проведення державної реєстрації підлягає скасуванню. З врахуванням наведеного просять позов задовольнити. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено до підготовчого судового засідання на 27 лютого 2020 року. Ухвалою суду від 27 січня 2020 року було забезпечено позов шляхом заборони ТОВ «Кредитні ініціативи» вчиняти будь-які дії щодо розпорядження та відчуження відносно нерухомого майна квартири [ADDRESS] . 17 лютого 2020 року представник відповідача направив відзив на позовну заяву, згідно якого просить суд відмовити у його задоволенні з тих підстав, що згідно п. 3.1.8 Іпотечного договору було здійснено реєстрацію права власності за ТзОВ «Кредитні ініціативи» на іпотечне майно. Враховуючи наявний розмір простроченої заборгованості за кредитним договором у кредитора виникло право вимоги дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у позичальника - обов`язок дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором. Крім того, відповідач посилається на те, що застереження в іпотечному договорі щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки також є Договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Також, наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Крім того, представник відповідача просить суд врахувати те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» з метою виконання вимог означених законодавчих актів надало державному реєстратору копію вимог від 05.04.2018 року, надісланих рекомендованими листами з описом вкладення Боржнику та іпотекодавцям за двома адресами. Щодо посилання позивачів на дію ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», вказав, що спосіб реєстрації права власності на підставі погодженого добровільно сторонами іпотечного застереження проводиться в позасудовий спосіб, а тому оскільки вказаний Закон передбачає примусове стягнення нерухомого житлового майна на підставі рішення суду він не може бути застосований як підстава відмови у державній реєстрації права власності. 27 лютого 2020 року позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якої вважає заперечення відповідача необґрунтованими. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та відповідь на відзив на позовну заяву підтримала, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач Державний реєстратор Білобожницької сільської ради Іванісік С.В. у судове засідання не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо вирішення позовних вимог поклався на розсуд суду. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Панченко Д.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що 03.11.2005 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 03-609 (надалі кредитний договір), за умовами якого остання зобов`язана в порядку, передбаченому Кредитним договором, повернути Акціонерному комерційному промислово-інвестиційному банку в кінцевий термін до 02.11.2015 року кредит у розмірі 35000 доларів США, проценти за користування ним у розмірі 15 % річних, у тому числі проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі 30 % річних, сплатити неустойку (пеню, штрафи), а також відшкодувати всі збитки, понесені внаслідок невиконання Позичальником умов Кредитного договору у розмірі та у випадках, передбачених Кредитним договором. 04 листопада 2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором було укладено іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,4 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, видане Тернопільським бюро технічної інвентаризації 17.06.1994 року, згідно розпорядження 08.06.1994 року № 7414, зареєстрованого в Тернопільському міському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за номером 7946. Внаслідок укладення цього договору накладається заборона на відчуження Предмету іпотеки, Нотаріусом сторонам роз`яснено порядок державної реєстрації іпотеки та порядок задоволення іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки (п. 1.7). Відповідно до п. 5.1 Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановленому відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені Кредитним договором строки сум процентів; та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені Кредитним договором; незалежно від настання терміну виконання Позичальником будь-яких зобов`язань за кредитним договором - при виникненні підстав вказаних у п.п.3.1.5., 3.1.6., 3.1.8 цього Договору. Підпунктом 2 пункту 5.3 Іпотечного договору від 04.11.2005 року, передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя за Кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодавцями у власність іпотекодержателю предмету іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцями основного зобов`язання за Кредитним договором у порядку, передбаченому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». У пункті 8.5 іпотечного договору сторони домовилися, що всі повідомлення між сторонами здійснюється у письмовій формі шляхом направлення рекомендованих листів або телеграм. На даний предмет іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 04 листопада 2005 року внесено заборону на нерухоме майно, що накладено приватним нотаріусом Жовнір І.Т. за реєстраційним номером 2567746. Кредитор ТОВ «Кредитні ініціативи» направив повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням за вих. № КИ/110 від 05.04.2018 року, яке було надіслане 06.04.2018 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] цінним листом з описом вкладення з повідомленням про вручення. Згідно даного повідомлення борг за кредитним договором № 03-609 від 03 листопада 2005 року, станом на 01 березня 2018 року складає 333369,21 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на 01 березня 2018 року складає 8936133,69 грн. Оцінювачем [PERSON] було проведено оцінку нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , вартість якої визначена в сумі 1088969 грн. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 23.07.2019 р. державним реєстратором Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіком Сергієм Васильовичем було оформлено право власності за ТзОВ «Кредитні ініціативи» (запис про право власності №32542562) на нерухоме майно: квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 81,4 кв.м. Для здійснення реєстрації права власності за ТзОВ «Кредині ініціативи» представник товариства надав державному реєстратору наступні документи: копія свідоцтва про право власності на житло, яке видане 17.06.1994 року Начальником Тернопільського міського бюро технічної інвентаризації Гнатюк О.В.; Договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 03-609 від 03.11.2005 року; Іпотечний договір від 04.11.2005 року, який засвідчений Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т.; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням ТОВ «Кредитні ініціативи» № КИ/110 від 05.04.2018 року; Кредитний договір № 03-609 від 03.11.2005 року. Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.3. ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Згідно частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, зокрема, на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено перелік випадків відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно частини другої статті 24 цього Закону передбачено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Аналіз вищезазначених норм цього Закону вказує, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор може прийняти одне із рішень: про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або про відмову в державній реєстрації; у свою чергу рішення про державну реєстрацію прав приймається за умови подання заявником достатніх та належним чином оформлених документів, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, а також підстав для відмови у державній реєстрації. Таким чином, в межах спірних правовідносин суд з`ясовує наявність підстав для проведення державної реєстрації прав та внесення запису про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомого майна за ТзОВ «Кредитні ініціативи». Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 3ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно положень статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частин першої та другої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Встановлено, що сторони за договором іпотеки погодили можливість виникнення в іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки на підставі у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п. 5.3 розділу 5 договору іпотеки). Проте, як встановлено в судовому засіданні, докази укладення такого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у матеріалах справи відсутні. Відповідно до п.п. 2) п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносни), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Проте, відповідачем в судове засідання не було надано належних та допустимих доказів отримання відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 06.04.2018 року, Заперечення відповідача про те, що відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» у відповідності до умов п. 8.5 Іпотечного договору здійснив усіх заходів для належного повідомлення боржника суд відкидає, оскільки 30-денних строк має відраховуватись з дня отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя. Крім того, викладені у відзиві твердження, що відповідачі відомо не отримували поштові відправлення не підтверджені належним та допустимими доказами. Таким чином, відповідачем в судовому засіданні не доведено, що ТОВ «Кредитні ініціативи» передало державному реєстратору усі передбачені Законом документи для здійснення державної реєстрації права власності. Відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», встановлено заборону примусового стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У свою чергу, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. При цьому, положеннями цього Закону не встановлено, що іпотека припиняється, а лише передбачено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Верховний Суд України у постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-1356цс15 дійшов правового висновку про те, що поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України) та зробив висновок про те, що установлений Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2019 року у справі №802/1340/18-а вказала, що договір про здовження вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне іпотечне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, вирішуючи спір, суд враховує висновки щодо застосування положень Закону № 1304-VII, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та від 19 травня 2020 року у справі 644/3116/18, згідно якого квартира позивачів, яка використовується ними як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем як забезпечення виконання іпотекодавцем умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті. В силу вимог ч. 4. ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), яке фактично і було здійснено у результаті прийняття спірного у даній справі рішення. Судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, є його єдиним житлом, а загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. При цьому, під час судового розгляду справи представником відповідача, не надано суду доказів проведення перевірки щодо відповідності вказаного об`єкта нерухомого майна наведеним положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Отже, суд приходить до переконання, що у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТзОВ «Кредитні ініціативи». Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Поряд з тим, суд відкидає як необґрунтовані доводи позивача про відсутність у відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» права на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з пропуском позовної давності для звернення з вимогою за основним зобов`язанням, оскільки із матеріалів справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 21.12.2011 року було стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «АКПІБ» 571423,89 грн., що еквівалентно 71523,65 доларам США заборгованості за кредитним договором від 03.11.2005 року, предметом даної справи не є стягнення кредитної заборгованості та у ЦК України та в Законі № 1206-VII відсутня така підстава для припинення іпотеки як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням. Крім того, пункт 7 абзацу другого частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачає заборони та не обмежує іпотекодержателя у праві в порядку та у спосіб, визначені Законом № 1206-VII й іпотечним договором, задовольнити вимоги щодо невиконаного зобов`язання за рахунок предмета іпотеки (див. висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 760/16916/14-ц; висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17). Аналогічний висновок щодо застування норм права висловлений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц. Також, суд вважає, що позивачем не доведено порушення права власності відповідачем Державним реєстратором Білобожницької сільської ради Іванісіком Сергієм Васильовичем, оскільки належним відповідачем у наведеному спорі є особа, реєстрацію речового права якої оскаржує позивачка, що відповідає висновку щодо застосування норм права, висловленому у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 824/1751/14-а. Викладені у відзиві заперечення відповідача суд відкидає як необґрунтовані, оскільки вони спростовані доказами, здобутими в судовому засіданні. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів передбачено визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Важливість етапу дослідження доказів для оцінки доказів полягає в тому, що забезпечується формування внутрішнього переконання суддів одразу з моменту надходження справи до суду і прийняття доказів, на етапі дослідження доказів, у процесі детального аналізу кожного з них у суду є можливість оцінити докази у своїй сукупності та порівняти їх, оскільки належна оцінка судом наявних у справі доказів є однією з гарантій права особи на справедливий судовий розгляд, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 6) роль мотивувального судового рішення полягає в тому, що судом були досліджені всі надані докази і аргументи сторін. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що право власності позивачів порушено відповідачами, тому вимоги позивачів щодо скасування запису про державну реєстрацію права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 81,4 кв.м, житловою площею 36,5 кв. м, номер запису про право власності 32542562, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1879910261101 є законними та обґрунтованими, тому підлягає частковому задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача ТзОВ «Кредитні ініціативи» на користь позивачів необхідно стягнути судові витрати, які були сплачені при поданні позовної заяви.

Outcome: partial