Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, розрахованої, але не сплаченої премії, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ та 3 % річних за прострочення строків повернення суми боргу та користування чужими грішми, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу, моральну шкоду, який неодноразово уточнювала та в останній редакції уточненого позову посилається на те, що з 02 листопада 2010 року її було прийнято на посаду юрисконсульта Криворізької філії Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (згідно наказу №145 від 20 квітня 2011 року у зв'язку з перейменуванням Відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» на Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», Криворізьку філію Відкритого акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» з 20 квітня 2011 року перейменовано на Криворізьку філію Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант - Авто») (надалі - Відповідач). За період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року заборгованість по її заробітній платі склала 6490,55 грн. Окрім того, Відповідачем не було сплачено їй премії за квітень-травень 2014 року в розмірі 3997,79 грн. У зв'язку з грубим порушення Відповідачем Конституції України, вимог законодавства про працю, умов Колективного договору вона вимушена була 31 січня 2015 року звільнитись з роботи згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У разі звільнення внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові згідно зі ст. 44 КЗпП України, виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Вихідна допомога згідно зі ст. 44 КЗпП України, в розмірі тримісячного середнього заробітку складає 7820,68 грн. У день звільнення, а саме 31 січня 2015 року Відповідач так і не здійснив їй відповідні розрахунки та виплати, пов'язані зі звільненням. Оскільки Відповідач в добровільному порядку не погасив свій борг переднею, вона просить суд стягнути з Відповідача на свою користь премію за квітень та травень 2014 року в загальній сумі 3997,79 грн., заборгованість по заробітній платі в розмірі 12838,88 грн., яка включає в себе заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 6490,55 грн., заборгованість за січень 2015 року в розмірі 7892 грн., заборгованість по заробітній платі за січень 2015 року в розмірі 2217,74 грн. та 4130,60 грн. компенсації за невикористану відпустку, вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 7820,68 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 9208, 22 коп. 20000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Позивач надала в судове засідання заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Так з 02 листопада 2010 року по 31 січня 2015 року позивачка працювала у Відповідача на посаді юрисконсульта (а.с.17, 18, 32, 33, 53). Як убачається з наказу №49 від 16.12.2013 року, позивач працювала у Відповідача згідно з графіком виходу на роботу по 40 годин в тиждень, тобто її повний робочий тиждень тривав 5 робочих днів (а.с.63). Із розрахунку фонду преміювання працівників напрямку претензійно-позовної діяльності за квітень 2014 року, премія позивача складає 1719,50 грн., в якому також зазначено, що нею виконано план за квітень 2014 року на 183% (а.с.28). Із розрахунку фонду преміювання працівників напрямку претензійно-позовної діяльності за травень 2014 року премія позивача складає 2278,29 грн., в якому також зазначено, що нею виконано план за вказаний місяць на 190 % (а.с.29). Відповідно до п. 2. 2. 3 Додатку №1 до Наказу №54 від 28.02.2013 року «Система преміювання працівників Управління претензійно позовної діяльності ПАТ «УСК «Гарант-Авто» щомісячна премія передбачена для працівників претензійно-позовної діяльності за надходження грошових коштів на рахунок компанії за регресними справами, що знаходяться в провадженні відповідного працівника та виконання плану надходжень регресних коштів за місяць на 85% і більше (а.с.21, 22). Однак Відповідач так не виплатив позивачу вищевказані премії за квітень та травень 2014 року на загальну суму 3997,79 грн. Наказом від 28.01.2015 року №63-12-кф позивача було звільнено з роботи з 31 січня 2015 року згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у зв'язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору (а.с.31). Як убачається з довідкиза вих. №331 від 19.02.2015 року, станом на 31 січня 2015 року, тобто на дату звільнення позивача, заборгованість Відповідача по заробітній платі перед позивачем становить 12838,88 грн., яка включає в себе заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 6490,55 грн., заборгованість за січень 2015 року в розмірі 7892 грн., яка включає в себе відповідно до розрахункового листа заробітну плату за січень 2015 року в розмірі 2217,74 грн. та 4130,60 грн. компенсації за невикористану відпустку (а.с.12). Отже, оскільки позивач була звільнена згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням внаслідок відмови від продовження роботи у з невиконанням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного зв'язку договору, то, з урахуванням вимог ст. 44 КЗпП України, у разі звільнення внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога в розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Ураховуючи, що заробітна плата позивача за листопад 2014 року склала 2694,88 грн. (відпрацьовано 20 днів); за грудень 2014 року - 2728,98 грн. (відпрацьовано 23 днів), то її середньоденна заробітна плата становить: 2694,88 грн. + 2728,98 грн. = 5423,86 : 43 = 126,14 грн., вихідна допомога відповідно до ст. 44 КЗпП в розмірі тримісячного середнього заробітку склала 7820,68 грн.(середньоденна заробітна плата 126,14 грн. х 62 кількість робочих днів за 3 місяці) (а.с.12). Із урахуванням положень ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Отже, у порушення вимог зазначених правових норм Відповідач не виплатив позивачу всіх сум, які належало їй сплатити, а саме премії за квітень та травень 2014 рік на загальну суму 3997,79 грн., заробітну плату в сумі 12838,88 грн., яка включає в себе заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 6490,55 грн., за січень 2015 року в розмірі 7892 грн., яка включає в себе за січень 2015 року 2217,74 грн. (заробітна плата за січень 2015 року) та 4130,60 грн. компенсації за невикористану відпустку та вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в розмірі 7820,68 грн. (а.с.13, 65, 66). Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відтак, період невиплати належної позивачу заробітної плати з 31 січня 2015 по 20 травня 2015 року 73 робочих днів із розрахунку: 20 робочих дня в лютому 2015 року, 21 робочий день в березні 2015 року, 21 робочий день в квітні 2015 року, 11 робочих дні в травні 2015 року. Таким чином, за період часу з 31 січня 2015 року по 20 травня 2015 року утворилась заборгованість, яка складається з середнього заробітку позивача за весь час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі9208,22 грн. із розрахунку:73 робочих дня(за період часу з 31.01.2015 року по 20.05.2015 року) х 126 грн.14 коп. (середньоденна заробітна плата). Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Частина 1 ст. 23 ЦК України встановлює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок порушення його прав, та полягає у душевних стражданнях отриманих особою внаслідок протиправної поведінки щодо себе. Факт душевних страждань, заподіяних позивачеві внаслідок протиправної поведінки з боку посадових осіб підприємства, не викликає у суду сумніву та відповідно до змісту 23 ЦК України та 2371 КЗпП України є підставою для відшкодування моральної шкоди. Ураховуючи обставини справи, розмір заборгованості із заробітної плати, тривалість порушення, причини, що викликали порушення, суд уважає, що розумним та виправданим є розмір компенсації моральної шкоди у сумі 2000 грн., через що заявлений позов в даній частині підлягає частковому задоволенню. Отже, за вищевикладених обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення уточненого позову. На підставі положень ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial