Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по аліментам та пені, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 07.04.1998 року з відповідача на її користь були стягнуті щомісяця аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини, починаючи з 17.11.1997 року. За весь час відповідач жодного разу не сплатив аліменти, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка становить за період з 17.11.1997 року по 16.10.2008 року 27562,75 грн. Просила стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість у розмірі 27562,75 грн. та у відповідності до ст. 196 Сімейного Кодексу України, за порушення відповідачем зобов'язань із сплати аліментів суму пені у розмірі 143966,56 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Крім того, суду пояснила, що відповідач з моменту стягнення з нього аліментів жодного разу їх не сплатив. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду надала пояснення аналогічні викладеним у позові. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього пені, але в іншому розмірі, суду пояснив, що він не має можливості сплачувати аліменти, оскільки він з 20.10.1999 року не працює та не має будь-якого іншого постійного доходу. Крім того його мати є пенсіонеркою, тому він вимушений періодично також надавати їй матеріальну допомогу. Крім того зазначив, що він в рахунок погашення своїх аліментних зобов'язань передав позивачу квартиру [ADDRESS], яка йому належала на праві власності. Не заперечує проти стягнення з нього пені у розмірі 1000 гривень. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам є безпідставними, оскільки обов'язки відповідача [PERSON] зі сплати аліментів виникли на підставі рішення суду. Аліменти з відповідача стягуються органами державної виконавчої служби, у зв'язку із чим стягнення заборгованості по аліментам, які вже стягуються за рішенням суду є фактично подвійним стягненням та не може бути застосовано. Крім того, не погодився із розрахунком пені, наданого позивачем. Вважає, що розмір пені повинен складати 6272,64 грн. Також вказав, що відповідач в рахунок погашення своїх аліментних зобов'язань передав позивачу у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] також перебуває у тяжкому матеріальному стані, ніде не працює, вимушений допомагати своїй матері, яка є пенсіонеркою, у зв'язку із чим просив зменшити розмір пені до 1000 грн. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні, суду пояснив, що в провадженні відділу державної виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку перебувають матеріали виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] Боржник [PERSON] жодного разу не сплатив аліменти на утримання свого сина, у зв'язку із чим виникла заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 27562,75 грн. Відповідач ознайомлений із своїми зобов'язаннями зі сплати аліментів, про що останній надавав відповідні розписки. Майно, на яке можливо звернути стягнення у відповідача відсутнє. Відповідач не працює, доходу не має. Не заперечував проти стягнення з відповідача заборгованості по аліментам. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Донецька від 07.04.1998 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті щомісяця аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини починаючи з 17.11.1997 року. На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист від 24 листопада 1997 року № 2-2192. З 17.11.1997 року [PERSON] не сплачував аліменти, у зв'язку із чим станом на 16.10.2008 року утворилася заборгованість у розмірі 27562,75 грн., що підтверджується розрахунком державної виконавчої служби. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні саме за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. З урахуванням вказаних вимог Закону, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам, може бути стягнута тільки у випадку, якщо аліменти відраховуються із заробітної плати на підставі заяви платника аліментів, а не за виконавчим листом. Тому у задоволені в частині позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам у розмірі 27562,75 грн. слід відмовити. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені за порушення зобов'язань із сплати аліментів суд зазначає наступне. За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-81цс13, та в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими у правозастосуванні. Згідно розрахунку наданого стороною позивача, пеня за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з 01.01.2004 року по 31.10.2008 року складає 143966,56 грн. Згідно розрахунку наданого стороною відповідача пеня за прострочення сплати аліментів відповідачем за період з 01.01.2004 року по 16.10.2008 року складає 6272,64 грн. Але із вказаними розрахунками, суд погодитися не може, оскільки механізм їх розрахунку є невірним. Так, сторони при обчислені розміру пені за кожен місяць, враховують кількість днів у кожному місяці, суму заборгованості зі сплати аліментів за місяць та обчислюють розмір пені із розрахунку 1 % за кожен день прострочення у цьому місяці. При цьому сторони не враховують строк до якого числа відповідач має можливість сплатити суму аліментів у відповідному місяці, у зв'язку із чим помилково визначають кількість днів прострочення зі сплати аліментів по кожному місяцю. З урахуванням наведеного, сума пені за порушення відповідачем зобов'язань зі сплати аліментів за період з 01.01.2004 року по 31.10.2008 року складає 140744,64 грн. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не знаходить підстав для зменшення відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розміру пені по аліментам, оскільки сторона відповідача посилаючись на тяжке матеріальне становище відповідача належних та допустимих доказів в підтвердження цього суду не надала. Доводи відповідача про наявність між ним та позивачем договору про передачу у рахунок сплати аліментів у власність нерухомого майна є також не доведеними. При таких обставинах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача за порушення зобов'язань із сплати аліментів пеню за період з 01.01.2004 року по 31.10.2008 року у розмірі 140744,64 грн. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1407,45 грн. На підставі ст.ст. 180, 194, 196 СК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та

Outcome: partial