Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів зазначивши, що 30.11.2007 року між нею та відповідачем у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області було укладено шлюб, актовий запис № 1003. У період спільного сімейного проживання, а саме: 05.06.2008 року, позивач народила дитину доньку [PERSON], батьком якої є відповідач, та яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначається, що спільне з відповідачем сімейне життя не склалося з причини різних поглядів на життя, в теперішній час з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер, тому позивач вважає, що сім`ю зберегти не можливо. Позивач до суду надала заяву, відповідно до якої відмовилася від позову в частині стягнення з відповідача аліментів, в іншій частині позов підтримала, просила задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач до суду надав заяву, згідно з якою позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, проти їх задоволення не заперечував та просив справу розглянути без його участі. З урахуванням вищевикладених обставин, відповідно до ст. ст. 158 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про шлюб серія 1-ОЛ № 025471 від 30.11.2007 року між сторонами у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області було укладено шлюб, актовий запис № 1003. Сімейні стосунки між сторонами фактично припинені, спільного господарства сторони не ведуть, кожен проживає окремо. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. На підставі ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи добровільність визнання відповідачем позову, суд не вбачає підстав для відмови у прийнятті визнання позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved