Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 01.12.2010 року вона працювала на посаді економіста в ТОВ «Житомирекопроект», а 01.12.2011 року її звільнено з роботи із займаної посади. На день звільнення їй було нараховано, але не виплачено заробітну плату за вересень-листопад 2011 року в сумі 2970,00 грн. У день звільнення відповідач не виплатив їй розрахункових коштів та не видано довідки про заборгованість з виплати заробітної плати. Тому просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з роботи в сумі 15712,83 грн. В подальшому позивач подала заяви про збільшення позовних вимог та просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену їй заробітну плату в сумі 2970,00 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні на день ухвалення рішення. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце рогляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили, представник позивача подав до суду письмову заяву, в якій просить проводити розгляд справи у їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, до суду подав письмове клопотання з проханням відкласти розгляд справи у зв'язку з відрядженням. Однак суд вважає можливим проведення розгляду справи, так як представником відповідача неодноразово подавалися до суду заяви про відкладення розгляду справи та на жодне із засідань не було направлено представника, тому причини його неявки в судове засідання суд вважає неповажними. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою представника позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів відповідно до статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін згідно статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 115 КЗпП України визначено строки виплати заробітної плати. Згідно частини першої цієї статті заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом встановлено, що згідно наказу № А-8-К від 01.12.2010 року позивач була прийнята на роботу на посаду економіста ТОВ «Житомирекопроект», а на підставі наказу № 31-К від 01.12.2011 року її звільнено із займаної посади цього дня за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України, підтвердженням чому є копія її трудової книжки (а. с. 4-5). Згідно довідки про доходи, виданої 16.05.2012 року ТОВ «Житомирекопроект» (а.с. 6), за період з вересня по листопад 2011 року позивачу була нарахована заробітна плата в сумі 2970,00 грн. Також суд встановив, що у день її звільнення з роботи відповідач не провів з позивачем повного розрахунку, через у червні 2012 року що вона зверталася до відповідача із заявою про виплату заборгованості із заробітної плати за період з вересня по листопад 2011 року або надання їй довіки про розмір заборгованості, що підтверджується копією її заяви від 06.06.2012 року (а.с. 9) та копією повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 8). З приводу невиплати заробітної плати позивач також зверталася із заявами до прокуратури м. Житомира та Територіальної державної інспекції з питань праці у Житомирській області, на що їй були надані відповіді (а.с. 72-74). За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем не доведено відсутності заборгованості з виплати позивачу заробітної плати, суд стягує з відповідача на користь позивача суму заборгованості з виплати заробітної плати в сумі 2970,00 грн. Оскільки у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, при звільненні позивача їй не було виплачено розрахункових коштів з вини відповідача, тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день постановлення рішення, що відповідає ст. 117 КЗпП України та п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 (із змінами) «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при її звільненні, починаючи з наступного робочого дня після звільнення - 02.12.2011 року по день ухвалення рішення - 10.04.2014 року становить 27119,52 грн. за вирахуванням податків та обов'язкових платежів з розрахунку: 1970,00 грн. : 43 дні = 45,81 грн.; 592 дні х 45,81 грн. = 27119,52 грн., де 1970,00 грн. - розмір заробітної плати позивача за два повні останні місяці роботи (жовтень та листопад 2011 року), 43 дні - сумарна кількість робочих днів за жовтень та листопад 2011 року, 45,81 грн. - середньоденна заробітна плата позивача, 592 - сумарна кількість робочих днів за період з 02.12.2011 року по 10.044.2014 року. Розрахунок середнього заробітку проведено згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. Враховуючи викладене,

Outcome: approved