Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 08 червня 2010 року між ним та приватним підприємцем [PERSON] було укладено Договір позики. Відповідно до п. 1.1. Договору він взяв на себе зобовязання передати [PERSON] грошову суму в розмірі 14500 (чотирнадцять тисяч пятсот ) ЄВРО в тимчасове користування з терміном погашення до 08 березня 2015 року з метою поповнення останнім оборотних коштів. Відповідно до п. 1.2. [PERSON] взяв на себе зобовязання прийняти позику та повернути її у вищевказаний встановлений строк, а також вчасно виплатити відсотки. Своє зобовязання по договору позики від 08 червня 2010 року він виконав в повному обсязі, що підтверджується замовленням на переказ від 17 червня 2010 року, згідно якого на рахунок [PERSON] № 26004035142362, відкритий в Комінвестбанку було перераховано 14500 (чотирнадцять тисяч пятсот ) ЄВРО. В обумовлену дату повернення грошових коштів відповідач суму в розмірі 14500 Євро не здійснив. В звязку з цим, для вирішення питання стосовно повернення боргу він неодноразово до нього звертався, проте останній постійно посилався на тимчасові фінансові труднощі та обіцяв повернути борг найближчим часом. Разом з тим, до сьогоднішнього дня відповідач зобов'язання за договором не виконав борг не повернув. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, відповідач, який в розумінні ст. 1046 ЦК України є позичальником за договором, був зобовязаним повернути позикодавцю суму позики в строк, визначений договором, а саме - не пізніше 08 березня 2015 року. Проте, відповідач, суму позики не повернув, чим порушив свої зобовязання за договором. Отже, на сьогоднішній день сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором становить 14500 (чотирнадцять тисяч пятсот ) ЄВРО. Крім того, законодавством передбачені додаткові гарантії поновлення порушених прав кредитора за порушення боржником грошового зобовязання. Так, згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, заборгованість за договором має бути йому сплачена відповідачами з урахуванням 3% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи з 08 березня 2015 року. Отже, сума боргу, внаслідок нарахування 3% річних, збільшилась за вказаний період на 718 (сімсот вісімнадцять) євро.Тому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики від 08.06.2010 року в розмірі 15218 (п'ятнадцять тисяч двісті вісімнадцять) Євро, яка складається з основного боргу 14500 Євро та 3 % річних нарахованих на суму боргу 718 Євро. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили посилаючись на обставини викладені в писмовому заперечені в якому зазначено, що даний позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. 08.06.2010р. між відповідачем та позивачем укладено договір позики, згідно якого він мав отримати позику у розмірі 14 500 євро з терміном погашення до 08.03.2015р. Згідно п. 5.4. договору позики, який наданий позивачем, він набуває чинності з дати реєстрації його в Національному банку України. Однак даний договір так і не був зареєстрований в НБУ, а тому відповідно чинності не набув і не був реалізований. Позивач також не надав докази отримання ним коштів згідно договору позики від 08.06.2010р.. Доданий до матеріалів позовної заяви бланк замовлення на переказ за кордон не містить відмітки про його відправлення та отримання отримувачем - приватним підприємцем [PERSON] и зарахування на його рахунок. Окрім того, фізична особа-підгіриємець [PERSON], який є відповідачем по дані справі, припинив свою діяльність. Припинення діяльності фізичної особи-підприємця здійснюється після перевірки всіма контролюючими службами всіх наявних заборгованостей. В разі реального існування заборгованості у приватного підприємця, зареєстрованої в НБУ. він б ніколи не припинив підприємницьку діяльність та не закрив рахунки в установах банків. Тому просять в задоволенні позову відмовити. Подальший розгляд справи продовжено у відсутності відповідача, за участі його представника [PERSON]В Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 08 червня 2010 року. Відповідно до п. 1.1. Договору позивач взяв на себе зобовязання передати [PERSON] грошову суму в розмірі 14500 (чотирнадцять тисяч пятсот ) ЄВРО в тимчасове користування з терміном погашення до 08 березня 2015 року з метою поповнення останнім оборотних коштів. Відповідно до п. 1.2. [PERSON] взяв на себе зобовязання прийняти позику та повернути її у вищевказаний встановлений строк, а також вчасно виплатити відсотки. Згідно п. 5.4. Договір позики набуває чинності з дати реєстрації його в Національному банку України. . Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. А відповідно до ст 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так суду не надано доказів, що даний Договір був зареєстрований в НБУ. Крім цього ні позивачем, ні його представником не надано доказів отримання відповідачем коштів згідно Договору позики від 08.06.2010р. Як вбачається доданий до матеріалів позовної заяви бланк замовлення на переказ за кордон не містить відмітки про його відправлення та отримання отримувачем - приватним підприємцем [PERSON] и зарахування на його рахунок. Окрім того, фізична особа-підгіриємець [PERSON], який є відповідачем по дані справі, припинив свою діяльність. Припинення діяльності фізичної особи-підприємця здійснюється після перевірки всіма контролюючими службами всіх наявних заборгованостей. За таких обставин, суд вважає, що взадоволенні позову [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 08.06.2010 року в розмірі 15218 (п'ятнадцять тисяч двісті вісімнадцять) Євро, яка складається з основного боргу 14500 Євро та 3 % річних нарахованих на суму боргу 718 Євро , слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed