Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивачі 29.05.2017 року звернулись до суду з позовом до Одеський науково-дослідний інститут судових експертиз Міністерства юстиції України про позбавлення особистого немайнового права в частині незаконного проникнення в приватну власність. Справа на підставі авто розподілу надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Тарасова А. В. та ухвалою від 02.06.2017 року провадження по зазначеній справі відкрито. Ухвалою суду від 09.10.2017 року позов залишено без розгляду, однак ухвалою Апеляційного суду одеської області зазначену ухвалу скасовано та справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції. Після авторозподілу вказана справа надійшла до провадження с. Домусчі Л.В. 20.12.2017р.. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2017 р. зазначену справу прийнято до провадження с. Домусчі Л. В. та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 12.02.2018 року. Ухвалою суду від 12.02.2018 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 31.01.2019 року позов [PERSON] , [PERSON] до Одеського науково-дослідницького інститут судових експертиз Міністерства юстиції України про позбавлення особистого немайнового права в частині незаконного проникнення в приватну власність був залишений без розгляду з підстав п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позивачі не з`явились у судові засідання, призначені на 17.10.2018 року, 11.12.2018 року та 31.10.2019 року. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2019 року вказану ухвалу суду від 31.01.2019 року було скасовано та повернуто справу для продовження розгляду до суду 1ї інстанції. Матеріали цивільної справи суддя отримала 11.04.2019 року та судове засідання було призначено на 05.06.2019 року. 05.06.2019 року розгляд справи у присутності та за клопотанням позивачів було відкладено на 24.07.2019 року. У судовому засіданні 24.07.2019 року позивачі поданий ними позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі. Із приводу обґрунтування позовних вимог пояснили, що 24.11.2016 року відбулось ДТП та їх автомобіль забрали на штрафний майданчик. У результаті ДПТ було заведено кримінальне провадження, у рамках якого слідчим двічі призначались експертизи. У машині залишились гроші на суму 1000 дол. США, 250 Євро, ліки та зимні чоботи позивачки. З приводу опису машини та дозволу забрати власні речі вони звертались до слідчого, проте дозволу не отримали. У подальшому дізнались, що 14.12.2016 року експерт здійснив огляд транспортного засобу без їх відома та за відсутності власника автомобіля, у результаті чого їх власні речі зникли із машини. Вважають, що такі дії експерта були незаконними та останній таємно, без їх згоди, проник до автомобіля, чим порушено недоторканість їх майна. У рамках кримінального провадження по крадіжці проводиться розслідування слідчими Таїровського РВВС за їх заявами та вони визнані потерпілими, дане провадження не завершене. Розгляд справи був відкладений на 12.09.2019 року. У судовому засіданні 12.09.2019 року були присутні позивачі, поданий ними позов підтримали та просили задовольнити у повному обсязі з урахуванням пояснень, наданих у минулому засіданні. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, був сповіщений про час та місце розгляду справи належним чином. У матеріалах справи наявна заява від представника [PERSON] (по довіреності), згідно якої просила справу розглядати за їх відсутності. Суд, із урахуванням вимог ч.1 ст. 223 ЦПК України, за згодою позивачів та з урахуванням заяви представника відповідача, ухвалив слухати справу за відсутності сторони відповідача, сповіщеної належним чином. Дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення осіб, які брали участь у справі, суд приходить до наступних висновків. Із матеріалів справи судом встановлено, що 24 листопада 2016 року близько о 19 год. 00 хв. в м. Одесі навпроти буд. 10/12 по вул . Посмітного відбувся наїзд автомобіля ВАЗ 2108, р.н. [NUMBER], під керування водія [PERSON] на пішохода [PERSON] , яка перебувала на проїзній частині. У результаті ДТП пішохід [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Постановою від 25.11.2016 року ст. слідчий майор поліції Омельченко З.В. призначив судову транспортно-трасологічну експертизу за матеріалами кримінального провадження №12016160500008947 від 25.11.2016 року за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. На вирішення експертизи були поставлені наступні питання: чи є на представленому на огляді автомобілі ВАЗ 2108, р.н. [NUMBER] , сліди механічних пошкоджень, що характерні для наїзду на пішохода? Якщо так, то яким чином вони виражені та на яких частинах кузова (де саме) розташовані вказані сліди механічних ушкоджень. 17 лютого 2017 року судовим експертом Одеського науково-дослідницького інститут судових експертиз Міністерства юстиції України Тихолаз К.В. складено висновок №5501 судової транспортно-трасологічної експертизи із дослідженням автомобіля ВАЗ 2108, р.н. [NUMBER] , з якого вбачається, що огляд експертом вказаного автомобіля здійснювався 14 грудня 2016 року в м. Одесі на території майданчика затриманого транспорту №1 ОФ ДП «Інформ-ресурси» МВС України. Із вказаного висновку вбачається, що експертом здійснювався лише зовнішній огляд автомобіля. Згідно постанови віл 25.11.2016 року ст. слідчий майор поліції Омельченко З.В. призначив судову транспортно-технічну експертизу за матеріалами кримінального провадження №12016160500008947 від 25.11.2016 року за ознаками правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. На вирішення експертизи були поставлені наступні питання: технічно чи справна гальмівна та ходова системи, рульове керування та система освітлення на представленому автомобілі ВАЗ-2108 р.н. [NUMBER] ? Якщо вони несправні, то коли могли відбутися несправності до ДТП або в процесу його розвитку і чи є вони несправностями аварійного характеру?. Також згідно листа директора Одеського науково-дослідницького інститут судових експертиз Міністерства юстиції України від 04.04.2017 року, по кримінальному провадженні №12016160500008947 в ОНДІСЕ були призначені експертиза технічного стану транспортного засобу №5709 та транспортно-трасологічна експертиза, що надійшли 08.12.2016 року, а також авто технічна експертиза обставин ДТП, що надійшла 27.10.2017 року. Попередні два експертні дослідження були виконані 16.02.2017 року. Автотехнічна експертиза обставин ДТП виконана 04.04.2017 року. Суд зауважує, що клопотань із боку сторін щодо витребування матеріалів експертних досліджень до суду не заявлялось. Із приводу вчинення відносно позивачів кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 185, 194 КК України, судом встановлено, що Акуляни 03 лютого 2017 року звернулись до Одеської місцевої прокуратури №3 із заявою про скоєння злочину. Відомості щодо можливого кримінального правопорушення були внесені до ЄРДР за №42017162030000008 з попередньою кваліфікацією за ч.1 ст. 185 КК України. На теперішній час проводяться досудове розслідування. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (ст. 7-1 Закону). Порядок проведення судових експертиз визначається Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 р. №53/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 р. за №705/3145 (із подальшими змінами). Згідно розділу ІІ Інструкції, експерт має право: ознайомлюватися з матеріалами справи, які стосуються предмета експертизи; відповідно до процесуального законодавства заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи; у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення невідкладно заявляти клопотання органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), щодо уточнення поставлених експертові питань; з дозволу органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), бути присутнім під час проведення процесуальних, виконавчих дій та ставити питання учасникам процесу, що стосуються предмета чи об`єкта експертизи, та проводити окремі дослідження у їх присутності; указувати у висновку експерта на факти, виявлені під час проведення експертизи, які мають значення для справи, але стосовно яких йому не були поставлені питання, та на обставини, що сприяли (могли сприяти) вчиненню правопорушення; у разі незгоди з іншими членами експертної комісії складати окремий висновок; викладати письмово відповіді на питання, які ставляться йому під час надання роз`яснень чи показань; оскаржувати в установленому законодавством порядку дії та рішення органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), що порушують права експерта або порядок проведення експертизи; на забезпечення безпеки за наявності відповідних підстав; одержувати винагороду за проведення експертизи та відповідно до законодавства компенсацію (відшкодування) витрат за виконану роботу та витрат, пов`язаних із викликом для надання роз`яснень чи показань, у разі якщо це не є його службовим обов`язком. 2.2. На експерта покладаються такі обов`язки: заявити самовідвід за наявності передбачених законодавством обставин; прийняти до виконання доручену йому експертизу; особисто провести повне дослідження, дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені питання, а в разі необхідності роз`яснити його; повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість її проведення та повернути надані матеріали справи та інші документи, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані; з`явитися на виклик органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), для надання роз`яснень, показань чи доповнень з приводу проведеної експертизи або причин повідомлення про неможливість її проведення; забезпечити збереження об`єкта експертизи. Якщо дослідження пов`язане з повним або частковим знищенням об`єкта експертизи або зміною його властивостей, експерт повинен одержати на це дозвіл від органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта); не розголошувати без дозволу органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), відомості, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням обов`язків, або не повідомляти будь-кому, крім органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив (ла) експерта), чи суду про хід проведення експертизи та її результати. У разі завдання своїми діями майнової шкоди під час проведення експертизи експерт несе матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством. Звертаючись до суду з відповідним позовом позивачі посилались на порушенням експертом їх прав в частині незаконного проникнення до приватної власності. При цьому посилались на положення ст. 270, 272, 311 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року ). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року по справі № 826/14493/17 (К/9901/28314/18) звернула увагу, що поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в більш ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Палата Верховного суду у вказаній постанові прийшла до висновку, що вимоги про визнання протиправною бездіяльності директора ДНДЕКЦ МВС України - керівника Експертної служби МВС України Федотова О. А. та зобов`язання його вчинити певні дії не можуть бути предметом судового розгляду. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. При цьому предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення його права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Відповідно до структури ЦК України у книзі першій, розділу І «Основні положення», у статті 16 визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Аналіз структури та змісту ЦК України дає підстави для висновку, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відповідна правова позиція викладена ВС у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 192/2761/14. Відповідно до статті 9 Конституції України, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є частиною національного законодавства України (далі Конвенція). Конвенція та практика Європейського суду з прав людини є джерелом права в Україні. За правилами статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено за розглядом справи проведення експертизи було доручено за вмотивованими постановами слідчого у рамках кримінального провадження. Отже, отримання дозволу на проведення дослідження транспортного засобу саме від позивачів як власників автомобіля не було необхідним, оскільки чинне законодавство передбачало обов`язок отримання такого дозволу від особи, яка призначила експертизу. Також, позивачі посилались на те, що унаслідок огляду експертом автомобіля їм було завдано шкоди, зникли кошти. Між тим, жодних доказів щодо наявності в спірному автомобілі будь-яких грошей із боку позивачів доказів не надано та жодних чином дані посилання не підтвердженні. Крім того з цього приводу порушено кримінальне провадження. Послання позивачів щодо порушення їх немайнових прав у частині незаконного проникнення до приватної власності за розглядом справи не знайшли свого належного підтвердження. При цьому, суд вважає недоцільним посилання позивачів на положення ст. 311 ЦК України, оскільки дана норма права стосується недоторканості житла, та не має жодного відношення у даному випадку до рухомого майна позивачів - автомобіля. Окрім того, суд вважає, що спосіб захисту, заявлений позивачами, не буде ефективним способом правового захисту в контексті статті 13 Конвенції. Більш того, для такого способу захисту в національній практиці не існує достатнього підґрунтя - усталеної практики національних судів, якою підтверджується цей спосіб захисту порушеного права. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] . На підставі вищезазначеного,

Outcome: dismissed