Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати зареєстрований 06 серпня 2010 року шлюб з [PERSON], посилаючись на те, що від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], аспільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несумісністю характерів та різних поглядів на сімейні відносини, що призвело до фактичного розпаду їх сім*ї, так як спільно вони не проживають і примирення між ними та збереження шлюбу неможливі. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримку позову та згоду на заочний розгляд справи. Належним чином повідомлений відповідно до ст.74 ч.5 ЦПК відповідач в судове засідання повторно не з'явився і від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, тому суд відповідно до ст.224 ЦПК України розглянув справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивач проти цього не заперечує. Законними підставами для задоволення позову є ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, яка передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши усі докази по справі, суд відповідно до ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийняв до уваги неможливість примирення подружжя і встановив, що їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому їх формально існуючий шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання відшкодування судових витрат, понесених позивачем при подачі позову, суд, виходячи із норм ч. 1 ст.88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути судовий збір з відповідача на користь позивача, оскільки її вимоги судом задоволені. Сплата судового збору підтверджена квитанцією. [PERSON] є фахівцем в галузі права, будучи адвокатом і діє на підставі свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю №417. Між ним та позивачем 18 листопада 2016 року було укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до п.3.1 умов якого гонорар становить 1102,40 грн. З наданої суду квитанції вбачається отримання адвокатом даної суми. Статтею 84 ЦПК України передбачено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до положень Закону України «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги, не повинні перевищувати суму, що обчислюється, виходячи з того, що виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи особи, що надає правову допомогу. З огляду на наданий розрахунок, суд вважає можливим стягнути понесені витрати на правову допомогу за дві години роботи адвоката в розмірі 1102,40 грн, з розрахунку 551,20 грн. за дві години роботи. До вказаного висновку суд дійшов, врахувавши категорію справи, в якій надана правова допомога, затрачений час на надання усної консультації, складання позову.

Outcome: approved