Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, який уточнила та просила виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона є одним із співвласників квартири за вищевказаною адресою. Іншими співвласниками є її чоловік, [PERSON] та син, [PERSON], які зареєстровані та проживають разом з нею за вказаною адресою. Окрім вказаних осіб у цій же квартирі з 2015 року зареєстрований та проживає інший її син, [PERSON], відповідач по справі. Разом з тим, не дивлячись на те, що відповідач є її рідним сином, сумісне проживання з останнім, не склалося, оскільки [PERSON] систематично порушує правила співжиття, що виражається у вчиненні фізичного та психологічного насильства в сім'ї, як по відношенню до неї, так і щодо інших членів сім'ї. Відповідач постійно зловживає спиртними напоями, щоденно перебуває у стані алкогольного сп'яніння, у зв'язку з чим стає агресивним, ображає нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою, вчиняє домашнє насильство в сім'ї, через що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності. Крім того, відповідач чинить перешкоди у користуванні власною квартирою. Перебуваючи у постійному стані тривоги та страху за своє життя, позивач з чоловіком вимушені проживати не в квартирі, а у літній кухні, що поруч з їх домоволодінням, а [PERSON], з родиною вимушені були переїхати до іншого житла. Відповідач систематично порушує правила співжиття, його протиправна поведінка робить неможливим проживання з ними в одній квартирі, заходи запобігання і громадського впливу виявились для відповідача безрезультатними. Позивач неодноразово пропонувала відповідачу добровільно висилитися з квартири, однак він на неї не реагує, в тому числі і на заходи, що вживаються працівниками поліції, тому позивач звернулася за захистом своїх прав до суду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у ньому та просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON], будучи присутнім у судовому засіданні, не заперечував проти задоволення позову, однак відмовився надавати суду будь-які пояснення, вказавши лише те, що позивач у позові та у своїх поясненнях суду все вірно вказала, причиною такої його поведінки є вживання алкогольних напоїв. Третя особа, [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком позивача [PERSON] та батьком відповідача [PERSON] Йому на праві приватної спільної часткової власності належить ? частина квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі окрім нього з позивачем, також зареєстровані двоє його синів, [PERSON], третя особа, та [PERSON], відповідач по справі. Останній систематично порушує правила співжиття. Зловживає алкогольними напоями, не працює, веде антигромадський спосіб життя, участі у витратах з оплати комунальних послуг не бере. Постійно перебуваючи в нетверезому стані, агресивно себе поводить по відношенню до інших членів сім'ї, псує все у квартирі, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою. Внаслідок таких дій відповідача, сім'я постійно перебуває в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Заходи впливу, в тому числі і збоку працівників поліції на відповідача не діють, тому він у повному обсязі підтримує позовні вимоги та просить висилити [PERSON] з квартири. Третя особа, [PERSON] правом на участь у судовому засіданні не скористався, причини неявки суду не повідомив, пояснень відносно позову не надав. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд дійшов до наступного висновку. За ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Як слідує з матеріалів справи, квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON] - по ? частині кожному, а також [PERSON] - ? частина. (а.с.13-18). Відповідач [PERSON], який є сином позивача [PERSON] та [PERSON] (третя особа), зареєстрований та проживає у квартирі за вищевказаною адресою з дозволу її власників, що не заперечувалося сторонами (а.с.26). Позивач у судовому засіданні стверджувала, що відповідач порушує правила співжиття, систематично чинить сварки, допускає застосування фізичного та психологічного насильства в сім'ї, як по відношенню до неї, так і до інших членів сім'ї. Постійно перебуваю у стані страху за своє життя, емоційної напруги, позивач з чоловіком, [PERSON], змушені залишати своє житло та жити у літній кухні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно з ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 № 2 , при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). У судовому засіданні встановлено, що упродовж 2016-2018 років неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень за ст. 173-2 КУпАП щодо своїх батьків за місцем проживання: с. Вільне Криворізького району Дніпропетровської області, вул. Шевченка, 2, кв. 3, у зв'язку з чим, останнього взято на профілактичний облік за категорією «Сімейний насильник» (а.с.20-21, 24-25). Згідно з характеристиками ДОП СП Криворізького РВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області Прокопенко О.М. від 19.07.2018 та голови Вільненської сільської ради Богдашова М. від 19.07.2018, [PERSON] проживає разом з батьками в квартирі [ADDRESS], ніде не працює, зловживає спиртними напоями, внаслідок чого чинить домашнє насильство в сім'ї, веде аморальний спосіб життя (а.с.22-23). Як засвідчують матеріали справи, відповідач участі в утриманні майна та оплаті комунальних послуг участі не бере (а.с.45-75). Відповідно до Згідно із ст. ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, враховуючи систематичне порушення [PERSON] правил співжиття з позивачем та його сім'єю, протиправну поведінку відповідача, яка робить неможливим для інших осіб проживання із ним в одному помешканні, заходи запобігання і громадського впливу виявились для відповідача безрезультатними, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved