Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду з України до Турецької Республіки на період з 01.06.2018 року по 25.08.2018 року разом із неповнолітнім [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач посилається на те, що тимчасові поїздки здійснюються з метою оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, а тому права відповідача як батька дитини не будуть порушуватися. Позивач та її представник підтримали вимоги позову. Відповідач визнав позов в повному обсязі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Від представника Служби у справах дітей Снігурівської районної адміністрації Миколаївської області надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, проти позову не заперечують. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні слідуючи факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21 листопада 2006 року був розірваний на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Снігурівського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 154 від 21.11.2006 р. (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Крім того, позивачка з 2015 року офіційно працевлаштована в Турецькій Республіці та періодично виїжджає до країни на підставі робочої візи на визначений строк, що підтверджується документами про працю (а.с. 22-27). Позивач у судовому засіданні пояснила, що нею неодноразово здійснювалися спроби зв'язатися з відповідачем для отримання дозволу на перетин кордону разом з дитиною без його згоди як батька дитини, проте відповідач на зв'язок не виходить та на повідомлення, відправлені засобами мобільного зв'язку та поштовим відправленням не відповідає. Відповідач у судовому засіданні пояснив, що він не заперечує проти виїзду дитини за кордон, раніше він надавав згоду на аналогічні виїзди сина. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила). Пунктом 3 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. За змістом п. 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинним законодавством передбачена можливість в судовому порядку вирішити питання щодо надання дозволу на виїзд з України за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни та періоду перебування в цій країні, з метою дотримання вимог за ст. ст. 153, 157 Сімейного кодексу України з приводу безперешкодного спілкування з дитиною та спільного вирішення питання щодо виховання дитини. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення її повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved