Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про припинення права власності на 1/3 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та згідно архівної довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 26 березня 2014 року за № 217 зареєстроване на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Васильківською міською радою 09.08.1951 року згідно рішення Васильківської міської ради від 09.08.1951 року, у зв'язку з його знищенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у її відсутності, вимоги позову підтримала, наполягаючи на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлялися належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом. Зазначені права гарантовані ст.41 Конституції України. Цивільне законодавство України зазначає право власності, як право особи на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Закон захищає право власності. Як вбачається з положень ст. 391 ЦК України, ст.ст.152 і 155 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. У відповідності до вимог ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється у разі його знищення. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], баба позивачки, якій належав житловий будинок, що розташований в [ADDRESS]. Після її смерті 2/3 частини вище зазначеного нерухомого майна успадкувала її дочка та мати позивачки [PERSON], яка 23 грудня 1975 року уклала договір дарування з позивачкою, внаслідок якого позивач стала власником 2/3 частини житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. 1/3 частина зазначеного будинку у спадщину ніким прийнята не була, а тому залишається зареєстрованою за [PERSON] Згідно архівної довідки Комунального підприємства Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» від 26 березня 2014 року за № 217 зареєстроване на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Васильківською міською радою 09.08.1951 року згідно рішення Васильківської міської ради від 09.08.1951 року. У відповідності до Довідки від 12.05.1980 року виданої Фастівським міжміським бюро технічної інвентаризації, технічний стан житлового будинку, в які зазначалося, що будинок розташований в [ADDRESS] непридатний до експлуатації, загальний процент зносу будинку становив 73%.. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що частина домоволодіння, а саме 1/3 фактично не існує в зв'язку з руйнуванням, в зв'язку з чим, порушені права позивача щодо володіння належною їй часткою спільного мана, які підлягають поновленню шляхом припинення права власності на зазначене не існуюче нерухоме майно на ім'я померлого у зв'язку з його знищенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved