Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в сумі 407 грн. та моральну шкоду в сумі 15000 грн., завдану позивачу внаслідок злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, вчиненого [PERSON], яка засуджена вироком Валківського районного суду Харківської області від 06.07.2015 року, а також заборонити відповідачу наближатися до позивача та її сина [PERSON], а також їхнього будинку на відстань, що допускає фізичний та моральний вплив, заборонити відповідачу телефонувати їй, відправляти смс-повідомлення і користуватися іншими засобами звязку. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 03.05.2015 року близько 22-ї години до її будинку за адресою: Харківська область, Валківський район, с. Газовое, вул.Радянська, буд.9, прийшли [PERSON], яка проживає за адресою [INFO], і [PERSON] в стані алкогольного спяніння та почали погрожувати, посилаючись на те, що позивач зобовязана давати дитину батькові чоловікові відповідача у справі. Побоюючись фізичної розправи з боку відповідача та її подруги, позивач злякалася за свого сина та разом з [PERSON], яка була на той час в неї в гостях, пішла до бабусі сина [PERSON], яка проживає в [INFO], щоб забрати сина. По дорозі [PERSON] і [PERSON] бігли за ними, вигукували непристойності, погрожували фізичною розправою та ображали позивача з вимогою відмовитися від аліментів, що супроводжувалося ненормативною лексикою. Як вказує позивач, не дивлячись на те, що вона побоювалась фізичної розправи з боку [PERSON], вона ще більше боялася за свого сина. Прийшовши до [PERSON], на очах у сина [PERSON] продовжувала агресивно вести себе, від чого син злякався і заплакав. Позивач зробила зауваження [PERSON] відштовхнула її від хвіртки домоволодіння, а потім пішла до будинку разом з сином, заспокоїла його та почала збирати речі дитини. Бабуся дитини [PERSON] допомагала збирати речі дитини. В цей момент до будинку зайшла [PERSON] та почала кричати, що вона не має права заїкатися навіть про аліменти, що народила сина поза законом, тому нічого не отримаю. Син від цього крику знову розплакався, бабуся забрала його, понесла заспокоювати в іншу кімнату. Позивач виштовхала відповідача в коридор, де раптово ззаду за руки її вхопила [PERSON], від чого вони впали на підлогу. Після того, як позивач впала, [PERSON] почала бити її ногами, погрожуючи з приводу звернень до виконавчої служби та міліції щодо сплати аліментів, що супроводжувалось нецензурною лайкою та погрозами. Весь цей час батько сина [PERSON], чоловік відповідача, стояв за хвірткою, ніяк не реагував на події, в тому числі на подруги позивача [PERSON] розтягнути і помирити жінок, оскільки позивач проти двох не могла навіть захиститися. Тільки після того, як [PERSON] викликала працівників міліції, [PERSON] забіг у коридор будинку та відштовхнув відповідача від неї. Не дивлячись на це, [PERSON] відштовхнула його та продовжила бити позивача. Сильні удари приходилися по всьому тілу, але більше всього в область голови та один з ударів припав на око, що спричинило позивачу тілесні ушкодження. Після неодноразових спроб відтягнути відповідача від неї, [PERSON] все ж зміг вивести відповідача з будинку, а за нею вийшла і [PERSON] Приблизно о 22-40 год. приїхали працівники міліції, які відібрали пояснення. Всю ніч після нанесення побоїв і весь наступний день у позивача були нудота, блювота, головні болі, що підтверджується медичними документами. Син [PERSON] після зазначених подій почав погано спати, в нього почалося мимовільне сечовипускання, став періодично заїкатися, боятися гучних звуків, що також підтверджується медичними документами. Після побиття позивач погано спить, відчуває себе неспокійно, тривожно, дуже боїться, що [PERSON] з подругою знову приїдуть, знову злякають дитину та побють її. Вважає, що якби не приїхала міліція, то відповідач могла б побити її до смерті, оскільки перебувала в пяному вигляді, в звязку з чим була дуже агресивною. Вказує, що живуть вони з дитиною вдвох, захистити нікому, а оскільки боїться за сина та свої життя, змушена звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи, що в результаті неправомірних винних дій обвинуваченої, їй було завдано фізичної шкоди для поновлення її особистого немайнового права на життя, вона понесла витрати на придбання медикаментів, лікарських засобів та матеріалів медичного призначення для лікування здоровя в розмірі 177 грн. та 230 грн. за проїзд, вважає, що ці витрати є збитками (шкодою), які відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України підлягають відшкодуванню відповідачем в повному обсязі. Окрім фізичної та матеріальної шкоди, на думку позивача, неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідача позивачу та її сину завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які позначились негативні зміни в житті позивача: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обовязків, фіксованість уваги на проблеми одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниженої гідності; побоювання щодо майбутнього стану здоровя. Враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань та характер немайнових втрат, вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в сумі 15000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги, оскільки неправомірними діями відповідача їй завдано матеріальної і моральної шкоди. Вказала, що після побиття погано себе почувала, боялася, що вона знову приїде з подругами, щоб побити її. Тривалий час ходила з синяком під оком. Крім того, відповідач побила її в присутності дитини, віком 2,5 роки, яка дуже злякалася, через що вони були змушені проходити лікування у психіатра та у дитячого терапевта з приводу зазначених в позовній заяві захворювань. Відповідач в судовому засіданні позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнала повністю, а моральної частково. Не заперечувала обставини, на які посилається позивач, але вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди завеликий. Просила задовольнити моральну шкоду в розмірі 1500 грн., посилаючись на неспроможність сплати заявленої суми. [PERSON] вимоги щодо заборони наближатися до позивача та її сина [PERSON], а також їхнього будинку на відстань, що допускає фізичний та моральний вплив, заборони телефонувати їй, відправляти смс-повідомлення і користуватися іншими засобами звязку, не визнала, оскільки після постановлення вироку Валківського районного суду Харківської області від 06.07.2015 року, вказаних дій не вчиняє. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Валківського районного суду Харківської області від 06.07.2015 року затверджено угоду про примирення, укладену 30.06.2015 року між обвинуваченою [PERSON] та потерпілою [PERSON] [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та їй призначено узгоджене сторонами покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу 50 неоподаткованих мінімумів громадян, тобто 850 грн. Згідно вироку суду 03.05.2015 року близько 22-30 год. [PERSON], перебуваючи в домоволодінні, яке належить [PERSON], що розташоване за адресою: вул. Радянська, 51, с. Газове Валківського району Харківської області, вчинила сварку з [PERSON] В ході виниклої сварки в [PERSON] виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, [PERSON], користуючись тим, що потерпіла [PERSON] знаходилась на підлозі, в будинку, нанесла два удари правою ногою по голові [PERSON], один з ударів прийшовся в область правого ока, другий удар в область лоба з лівої сторони. В результаті своїх протиправних дій [PERSON] спричинила [PERSON] згідно висновку судово-медичної експертизи № 58-Ва ж/15 від 05.05.2015 року тілесні ушкодження у вигляді синця навколо правого ока та садно на лобі. За ступенем тяжкості синець навколо правого ока, садно на лобі відносяться до легких тілесних ушкоджень. У відповідності до ч.1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Як вбачається із матеріалів справи, питання про відшкодування позивача матеріальної та моральної шкоди під час судового розгляду кримінального провадження не вирішувалось. У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, на підставі ч.1 ст. 1195 ЦК України зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно розяснень Верховного суду України в п. 2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за № 6 (з подальшими змінами та доповненнями) суд, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинен мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина,підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в цій частині визнала повністю у визначеному позивачем розмірі. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, враховуючи, що дії відповідача по відношенню до позивача були неправомірними, що встановлено вироком суду, який набрав законної чинності, в результаті чого позивачу завдано матеріальної шкоди, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили викладені позивачем обставини. При цьому свідки [PERSON] і [PERSON] вказали, що були дуже вражені подією, оскільки побиття позивача було в присутності маленької дитини, яка дуже кричала, але на це ніхто не реагував. Після вказаних подій позивач дуже переживала, боялася і зараз боїться, так як невідомо яких витівок ще ждати від відповідача. Тривалий час позивач проходила курс лікування як свого, так і дитини, дуже погано себе почувала, в звязку з чим їм приходилося допомагати по господарству. Позивач проживає одна з дитиною, допомогти їй нікому, батько дитини [PERSON] життям та здоровям дитини не цікавиться. Відповідач підтвердила пояснення свідків, що дійсно наносила позивачу тілесні ушкодження в присутності її дитини, але звернула увагу суду на те, що позивач внаслідок цих подій не проходила стаціонарне лікування. Свідок [PERSON] вказав, що відповідач у справі його дружина не зобовязана сплачувати будь-яку шкоду, оскільки всі надані позивачем довідки недостовірні. На його думку, позивач можливо відвідувала лікаря, але на стаціонарному лікуванні не перебувала. Щодо стану здоровя дитини йому байдуже. З огляду на викладене, суд вважає, що наслідки кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, відобразилися на життєвому укладі позивача та її дитини, як суттєво психотравмуючі, обумовили порушення фізичної та психоемоційної сфер існування особистості, досі перешкоджають можливостям активної та повноцінної життєдіяльності, викликали появу негативних психологічних переживань, тобто, спричинили їм моральні страждання, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню в повному обсязі. В задоволенні позову про заборону відповідачу вчиняти дії фізичного та психологічного характеру відносно [PERSON] та членів її сімї суд вважає необхідним відмовити, оскільки вирішення даного питання входить в компетенцію органів опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування. На підставі викладеного,

Outcome: partial