Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Вишківської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Посилається на те, що починаючи з 2003 року вона проживає та сплачує комунальні послуги в будинку за адресою: [ADDRESS] . Починаючи з 2003 року вона з [PERSON] , 1968 р.н., уклали усний договір про купівлю даного будинку та домовились, що позивач проживатиме в будинку за адресою: смт. Вишково Хустського району, та відповідно оплачуватиме всі комунальні послуги. Позивач продовжує проживати у вказаному житловому будинку, добросовісно та безперервно, понад 10 років, володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Доглядає за будинком та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт, сплачує всі комунальні послуги, також має на зберіганні оригінали документів на вищевказаний житловий будинок. Спадкоємцем після смерті [PERSON] , 1968р.н., є сестра померлого - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки, [PERSON] проживає с. В. Добронь Ужгородського району, не зверталася до нотаріальної контори для прийняття спадщини від брата, в усній формі вони узгодили, що вона не претендуватиме на даний будинок, не матиме жодних претензій з приводу того, що позивач проживатиме надалі в даному будинку та не заперечуватиме про визнання нею права власності. Позивач позбавлена можливості оформити право власності на будинок у встановленому законом порядку у зв`язку з тим, що [PERSON] , який помер [INFO] є власником та значиться зареєстрованим, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов. Крім позивача ніхто не претендує на вказаний будинок та не заявляє ніяких претензій на нього. Просить суд визнати за нею право власності на будинок в [ADDRESS] , за набувальною давністю. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає, не заперечує про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Підтверджує обставини, що [PERSON] добросовісно та безперервно, понад 10 років, володіє та відкрито користується нерухомим майном за адресою: [ADDRESS] . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - представник виконавчого комітету Вишківської селищної ради в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника виконавчого комітету Вишківської селищної ради за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та інтересам інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 липня 2012 року, гр. [PERSON] , 1968 року народження, помер [INFO] . /а.с.13/. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ВАА №825795 від 06.05.2003 року та свідоцтва про право на спадщину серії ВАА №825795 від 06.05.2003 року, [PERSON] є власником житлового будинку , загальною площею 66,4 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . /а.с. 6,7/. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 2003 року проживає у житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , добросовісно та безперервно, понад 10 років, володіє та відкрито користується даним нерухомим майном. Даний факт підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 27.09.2021 року, виданий депутатом Вишківської селищної ради./а.с.5/. З долучених до матеріалів справи платежів та довідок вбачається, що позивачем здійснюється оплата всіх комунальних послуг./а.с.23-28/ За положеннями ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Пунктом 9 зазначеної постанови Пленуму ВССУ визначено, що відповідно до ч. 1ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Відповідна правова позиція також викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі № 910/17274/17. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, приходить до беззаперечного висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення.

Outcome: approved