Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому зазначає, що у 1967 за власні кошти збудував нежитлові приміщення на території колишнього дитячого садку для овоче зберігання та власної майстерні. Оскільки документи щодо побудови за власні кошти вкрадені, з метою оформлення приміщення на своє ім'я, у ХМР запропонували поставити дане приміщення на баланс та передати у безстрокове зберігання з можливістю оформлення права власності за набувальною давністю. 12.09.2007 позивач уклав із відповідачем договір зберігання нежитлового приміщення, площею 113,9кв.м., що розташоване в [ADDRESS]. Згідно рішення виконкому Московської районної ради м. Харкова № 381 від 27.11.2007 змінено адресу вказаного нежитлового приміщення на [ADDRESS] літ. «Б-1» та направлено запит до КП «ХБТІ» про взяття на облік даного приміщення як безхазяйне майно, через що 18.03.2008 до договору укладено додаткову угоду. 25.05.2012 позивачем на його звернення отримано відповідь від відповідача про те,що спірна будівля зарахована до комунальної власності територіальної громади Московського району на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2009 та рішення 35-ї сесії ХМР 5 скликання від 29.07.2007 «Про комунальну власність майна м. Харкова», при цьому, зазначено, що договір № 20 від 12.09.2007 є дійсним. Позивач також зазначає, що добросовісно та безперервно володіє, відкрито користується нерухомим майном, робить ремонти тощо. Позивач, його представник в судовому засіданні підтримали викладені обставини і вимоги позову, просять позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву і в судовому засіданні заперечував щодо вимог позову, вважаючи їх передчасними, оскільки 15 річний строк для визнання права власності за набувальною власністю, не настав. Позивач скористався правом надання відповіді на відзив, посилаючись на укладання договору зберігання з відповідачем 12.09.2017, який був і є чинним та останній не наполягає його розірванню, тобто позивач правомірно та своєчасно звернувся до суду із вказаними позовом. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, судом встановлено, що 12.09.2007 [PERSON] та Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради уклали договір зберігання нежитлового приміщення № 20, площею 113,9кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Договір зберігання № 20 від 12.09.2007 є діючим. Рішенням виконкому Московського районної ради м. Харкова № 381 від 27.11.2007 змінено адресу вказаного нежитлового приміщення на адресу: [ADDRESS] літ «Б-1», направлено запит до КР «Харківське бюро технічної інвентаризації» про взяття на облік приміщення як безхазяйне майно, через що 18.03.2008 до договору укладено додаткову угоду, якою впорядковано п.1.1 договору від 12.09.2007. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2009 будівля літ. «Б-1» по [ADDRESS] передана до комунальної власності територіальної громади міста та рішенням 35-ї сесії Харківської міської ради 5-го скликання зарахована до переліку об'єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Такі обставини підтверджено копіями договору зберігання № 20 від 12.09.2007, акту прийому-передачі від 12.09.2007, рішення 35-ї сесії Харківської міської ради 5-го скликання № 189/09 від 29.07.2009, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.6-14, 43-45). Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної власності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Інститут набувальної власності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме, тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчитися визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухової чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не зазнала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння є також необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майн Постанова Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Далі, безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. Безхазяйні рухомі речі можуть набуватися у власність за набувальною давністю, крім випадків, встановлених ст.ст. 336,338, 341 і 343 цього Кодексу (ст. 335 ЦК України). Отже, вищевикладене свідчить про той факт, що позивачем виконані усі умови щодо набуття права власності на спірне нежитлове приміщення за набувальною давністю з часу укладання з відповідачем договору зберігання, тобто з 12.09.2007. Далі, дійсно, положеннями ч. 3 ст. 344 ЦК України встановлено, що якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять років, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Тобто, такі положення розповсюджуються на майно, де є власник. Отже, суд вважає заперечення відповідача щодо передчасності звернення [PERSON] із вказаним позовом, такими, що не відповідають дійсності, оскільки договір зберігання від 12.09.2007 укладений між сторонами при відсутності власника нежитлового приміщення, тобто предметом договору біла безхазяйна річ, а тому вимоги позову щодо набуття права власності за набувальною давністю протягом десяти років, що визначено ч. 1 ст. 344 ЦК України, є обґрунтованим і у суду є правові підстави для його задоволення. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved