Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1 800 грн., мотивуючи тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 02.01.2011 року і у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 30 червня 2017 року шлюб між ними був розірваний у судовому порядку. Після розірвання шлюбу діти знаходяться на її утриманні, вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати синів, а також виконувати всі обовязки, покладені на неї законом та необхідні для належного утримання їхніх дітей. Їй важко самостійно утримувати синів, оскільки відповідач, проживаючи окремо, час від часу займається різними видами діяльності, їздить на роботу за кордон, однак не повною мірою виконує свій обовязок щодо утримання дітей, добровільно коштів на утримання дітей не надає, участі у вихованні не приймає та не виконує своїх обовязків, як батько. За таких обставин, вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, однак від них надійшли заяви про проведення розгляду справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, однак від нього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов визнав у повному обсязі та погодився сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1\~800 грн. щомісячно. У зв'язку з тим, що ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02.01.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕГ № 060435 (а.с.5). Від шлюбу у них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 136234 (а.с.7) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕГ № 182744 (а.с.8). Згідно рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 30 червня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено проживати з матірю [PERSON] Після розірвання шлюбу діти знаходяться на утриманні позивача, вона самостійно, намагається забезпечити належне матеріальне утримання дітей, догляд та виховання. Однак, їй важко самостійно утримувати дітей, оскільки відповідач, проживаючи окремо, час від часу займаючись різними видами діяльності, виїжджаючи на роботу за кордон, не повною мірою виконує свій обовязок щодо утримання синів, добровільно коштів на утримання дітей не надає, участі у вихованні не приймає та не виконує своїх обовязків, як батько. Статтею 180 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, згідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що утримувати неповнолітню дитину є обов'язком як батька, так і матері, прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років на день розгляду справи становить 1 426 грн., а на дитину віком від 6 до 18 років на день розгляду справи становить 1\~777 грн., позивач просить стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1 800 грн. щомісячно, а відповідач не заперечив проти стягнення з нього вказаної суми аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача на утримання дитини необхідно щомісячно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у сумі 1 800 грн. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає до задоволення, оскільки підтверджується відповідним платіжним дорученням. У звязку із вищенаведеним, з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути судові витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн. 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved