Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду с позовом про зміну розміру аліментів на утримання дитини, а також стягнення пені від суми несплачених аліментів. В заяві зазначила, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , на утримання якого рішенням Шевченківського районного суду від 09.07.2008 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення сином повноліття. В теперішній час у зв`язку із змінами майнового стану позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за молодшою дитиною, яка походить від іншого чоловіка, а також у зв`язку з захворюванням сина сторін на тяжке офтальмологічне захворювання, що потребує коштовного лікування, зросла потреба матері дитини в аліментах, утримуваних від батька. Крім того, ухвалюючи про мінімальний розмір аліментів, що не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд виходив з вимог закону, який на час винесення рішення встановлював саме такий мінімальний розмір аліментів. Проте Законом № 2037-19 від 17.05.2017 року встановлений інший мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, який дорівнює 50 відсоткам прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У зв`язку з викладеним позивач просить присудити їй аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення сином повноліття Зобов`язання по сплаті присуджених аліментів відповідач виконував неналежним чином, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 31 травня 2018 року обчислювалась сумою в 15179 грн. 03 коп. Позивачка вважає, що відповідач навмисно не сплачує аліменти, хоча має таку можливість. З огляду на наявність вини відповідача у виникненні заборгованості просить покласти на нього відповідальність за прострочення виконання своїх зобов`язань у вигляді пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за останній місяць, що передував зверненню позивача до суду з цим позовом, в сумі 5963 грн. Ухвалою судді від 18.09.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилась. [PERSON] надала суду письмове звернення, яке містить заяву про зменшення позовних вимог, прохання про задоволення позову, вирішення спору без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Зменшені позивачем вимоги зводяться до прохання змінити встановлений законом мінімальний розмір аліментів з тридцяти до п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку без зміни розміру частки заробітку відповідача, що підлягає стягненню, а також прохання про стягнення пені в сумі 5000 грн. З заявою про вирішення справи у його відсутність та проханням про відмову у задоволенні позову звернувся представник відповідача. Зазначені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність учасників справи. З відзиву відповідача випливає, що позов є необґрунтованим, оскільки зміни, що відбулися в майновому та сімейному стані позивача, не є підставою для зміни розміру аліментів в розумінні статті 192 СК України. Посилання на те, що погіршення майнового стану зумовив догляд за молодшою дитиною, не повинно враховуватися судом, оскільки у цієї дитини є батько, який повинен утримувати доньку, і ця обставина не повинна жодним чином впливати на зміст обов`язку відповідача щодо утримання власного сина. Що стосується вимог про збільшення частки від заробітку у зв`язку з захворюванням сина, лікування якого тягне значні видатки: по-перше, ці обставини не доведені будь-якими фактичними даними; по-друге, означені вимог регулюються статтею сімейного законодавства про залучення батьків до додаткових витрат, що зумовлені хворобою або розвитком творчих здібностей дитини, і не є підставою для зміну розміру аліментів за правилами ст. 192 СК України. Вимоги про стягнення пені позивач не визнав, посилаючись на ту обставину, що на час подання позовної заяви у нього була відсутня заборгованість зі сплати аліментів, а розрахунок пені, до того ж, є невірним, оскільки позивачем не враховано, що в певні періоди відповідач сплачував аліменти у сумі, більшій, ніж встановлено судом. У зв`язку з викладеним просить про відмову в задоволенні позову. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню в обсязі уточнених позовних вимог, з таких міркувань. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.07.2008 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення сином повноліття (а. с. 8). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-19 від 17.05.2017 року, який набрав законної сили 8 липня 2017 року, встановлений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). У зв`язку із змінами в законодавстві, суд знаходить вимогу позову, яка за своїм змістом є вимогою про впорядкування розміру стягуємих аліментів шляхом застосування встановленого законом їх мінімального розміру, такою, що грунтується на законі і підлягає застосуванню. Вирішуючи питання, про час, з якого належить застосовувати означене положення закону, суд виходить з такого. Дія актів цивільного законодавства в часі врегульована статтею 5 ЦК України, відповідно до якої акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так як стягнення аліментів є триваючим способом захисту права, вирішуючи питання про час, з якого належить присуджувати змінені аліменти, суд виходить з такого. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вказана норма спрямована на захист права стягувача аліментів, які є запорукою забезпечення утримання дитини. Разом з тим суд вважає, що при розв`язанні цього позову належить застосовувати не наведені положення ст. 191 СК України, а приписи частини другої статті 182 СК України про мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Таким чином суд у відповідності до наведених правил закону про дію актів цивільного законодавства в часі вважає за необхідне ухвалити про початок стягнення аліментів у зміненому розмірі не з дня набрання рішенням законної сили, а з дня набрання законної сили Законом, яким встановлено такий мінімум, тобто з 8 липня 2017 року. Вирішуючи вимогу про відповідальність відповідача за затримку виплати аліментів, суд виходить з такого. Як випливає з довідок державного виконавця, загальна сума заборгованості відповідача по сплаті аліментів станом на 31.05.2018 року становить 15179 грн. 03 коп. (а. с. 26-27). Згідно із ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Вирішуючи позов в частині вимог про покладення на відповідача відповідальності за несплату аліментів, суд,

Outcome: approved