Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 23.02.1995 року. У цій квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] , який є її чоловіком, та відповідач [PERSON] , який є її сином. Позивач стверджує, що відповідачі хоча і зареєстровані у квартирі, проте фактично у ній не проживають та особистих речей там не мають. Відповідачі не сплачують житлово-комунальні послуги, не приймають участь в поточних ремонтах квартири та не приймають участь у спільному побуті, який тісно пов`язаний зі спільним проживанням. Можливості звернутися до відповідачів з проханням знятися з реєстраційного обліку вона немає, оскільки [PERSON] та [PERSON] виїхали з міста Києва на постійне проживання до іншого населеного пункту та за останнім відомим місцем їх проживання вони не з`являються. Відповідач [PERSON] не проживає у квартирі з вересня 2001 року, а відповідач [PERSON] - з вересня 2005 року (а.с. 29-32). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08.07.2021 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 35-35 зв.). Відповідачам був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Представником позивача [PERSON] [PERSON] до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи без участі позивача та її представника, в заяві вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 40). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи за адресою їх реєстрації. Поштова кореспонденція з процесуальними документами та судовими повістками, які надсилались відповідачам, була повернута без вручення з довідками Укрпошти за закінченням строку зберігання, а також через відсутність адресатів за вказаною адресою. Відзив на позов відповідачі у визначений термін не надали, про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що відповідно до Договору дарування квартири від 23.02.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Піщенко Т.Г., зареєстрованим у реєстрі за № 15-1123, позивач [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 6-7). Вказане також підтверджується інформаційною довідкою КВ-2021 № 20216 від 03.06.2021 року виданою Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 8). Відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] від 08.05.2021 року № 14811810 та довідок про реєстрацію місця проживання від 30.06.2021 року, у житловому приміщенні за вказаною адресою зареєстровані троє осіб: позивач [PERSON] , [INFO] , відповідач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 9, 25, 26). За повідомленням позивача, відповідач [PERSON] є її чоловіком, а відповідач [PERSON] - її сином, відповідачі виїхали з міста Києва на постійне проживання до іншого населеного пункту та за місцем реєстрації не з`являються, особистих речей відповідачів у спірній квартирі не має, житловим приміщенням не цікавляться, витрат по утриманню житла не несуть. Про обставини непроживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] свідчать акти від 08.06.2021 року, затверджені начальником ЖЕД-410, у яких зазначено, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з вересня 2001 року, а відповідач [PERSON] - з вересня 2005 року (а.с. 10, 11). У спростування вищевказаних обставин будь яких доказів відповідачами суду не надано. За нормою частини 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідачі більше року без поважних причин постійно не проживають у спірній квартирі, житлом не цікавляться, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] та [PERSON] не здійснюють, у зв`язку з чим позивачу, яка є власником квартири [ADDRESS] , відповідачі чинять перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідачів майнові витрати по утриманню житла, а тому позов про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі по 908 грн. 00 коп. з кожного відповідача (а.с. 1, 28-а).

Outcome: approved