Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення додаткового строку тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON], яка померла 14 серпня 2017 року, оскільки вона не знала про існування заповіту складеного її матірю [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON]. Від відповідача надійшли заперечення проти позову. Вважає, що обставини позивача, відповідно до діючого законодавства України, не є поважними. Вважає, що судом не можуть бути визнані поважними причини в тому числі незнання існування заповіту. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Як вбачається із свідоцтва про народження серії І-ФП №310081, матірю позивачки є [PERSON]. 14 серпня 2017 року померла мати позивачки [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії №І-ФП №267529. 17 грудня 2007 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповідала [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 634. Позивачка пояснила, що у встановлений законом шестимісячний термін не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері, оскільки не знала про існування заповіту. Зазначає, що у лютому 2018 року їй зателефонував брат [PERSON] та повідомив про те, що в квартирі матері, яка розташована за адресою: [ADDRESS], знайшов заповіт на її імя. 03 березня 2018 року [PERSON] звернулася до другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Державним нотаріусом другої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] 03 березня 2018 року надано розяснення діючого законодавства, відповідно до якого [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки вона у встановлений шестимісячний строк не звернулася з відповідною заявою про прийняття спадщини, а тому вважається спадкоємцем, який спадщину не прийняв. Запропоновано звернутися до суду за визначенням їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ст. 1270 Цивільного кодексу України,\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця вчинення цих дій. Верховний суд України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі 6-1215цс16 дійшов висновку, що відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом\~\~цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272\~Цивільного кодексу\~України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Згідно правової позиції, що викладена Верховним Судом України у постанові № 6-1320цс17 від 23.08.2017 року, за наслідками перегляду судових рішень, внаслідок неоднакового застосування судами одних і тих же норм матеріального та процесуального права, при розгляді спорів про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця. Позивач зазначає про те, що вона не знала про існування заповіту на її імя складеного її матірю та вважала, що спадщину прийняв її рідний брат, а тому фактично їй не було відомо про місце знаходження оригіналу заповіту. В судовому засіданні обєктивно встановлено, що виклик позивача [PERSON]. як спадкоємиця за заповітом після смерті [PERSON] не здійснювався, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що позбавило обізнаності позивача про існування заповіту та відповідно можливості реалізувати своє право на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у встановлений законом строк, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованої 03.03.2018 року про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позивачам слід визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в три місяці.

Outcome: approved