Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому майно. Після смерті батька [PERSON] залишилося спадкове майно: житловий будинок з побутовими та господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] Волинської області. Від імені батька заповіт сільською радою не посвідчувався. Позивач [PERSON] є рідною донькою померлого і спадкоємцем за законом по смерті батька. Спадщину після смерті батька позивач прийняла шляхом подачі заяви до Горохівської державної нотаріальної контори та має намір оформити на себе. На момент настання смерті батька були відсутні належним чином оформлені правовстановлюючі документи на спадкове майно, що створює перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину. Позивач просить визнати за нею [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS]. 16 жовтня 2014 року позивач [PERSON] звернулася до Горохівського районного суду в порядку ст.31 ЦПК України з заявою про збільшення позовних вимог та зазначила, що відповідач [PERSON] у 2013 році незаконно приватизував житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також виготовив Державний акт на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та надвірних споруд, що й було з'ясовано в ході вирішення даної цивільної справи. Оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка фактично належали позивачу [PERSON], з моменту її звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою, то позивач просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] серії [NUMBER] від 28 листопада 2013 року, видане на ім'я [PERSON], та скасувати його державну реєстрацію. Також, визнати недійним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії [NUMBER] від 01 листопада 2012 року кадастровий номер [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON] та скасувати його державну реєстрацію. Визнати за нею [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] як на спадкове майно по смерті її батька [PERSON], а також визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану в [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], як на спадкове майно по смерті її батька [PERSON]. 28 жовтня 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання за ним права власності за набувальною давністю на спірний будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] та визнання права власності на земельну ділянку площею 0,25 га призначену для будівництва та обслуговування спірного житлового будинку, кадастровий номер [NUMBER]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги повністю підтримали з підстав зазначених у позовних заявах, просять позови задовольнити повністю та визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS], а також визнати з нею право власності на земельну ділянку площею 0,25 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], як на спадкове майно по смерті її батька [PERSON], а також визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за вищевказаною адресою серії [NUMBER] від 28 листопада 2013 року, видане на ім'я [PERSON], та скасувати його державну реєстрацію. Та визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,25 га серії [NUMBER] від 01 листопада 2012 року, кадастровий номер [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], та скасувати його державну реєстрацію. Відповідач по первісному позову представник Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області сільський голова Калитяк І.В позову не визнав, в судовому засідання пояснив, що земельні ділянки для приватизації надавались громадянам села Ватин Горохівського району для ведення особистих підсобних господарств, будівництва і обслуговування житлових будинків і господарських будівель згідно рішення сільської ради від 16 лютого 1994 року №10/1. Сільським головою на той час був обраний інший громадянин. На скільки йому відомо свідоцтво про право власності на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28 листопада 2013 року. Жодного відношення до цих дій він особисто немає, просить справу в подальшому слухати у його відсутності. Державний акт на право власності на земельну ділянку видавався [PERSON] на підставі рішення Ватинської сільської ради Горохівського району Волинської області від 16 лютого 1994 року №10/1. Позовні вимоги [PERSON] вважає безпідставні, просить в задоволенні їх відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовів не визнав, суду пояснив, що він проживає у спірному будинку з 26 травня 1990 року з дружиною [PERSON]. В жовтні 2004 року шлюб з [PERSON] було розірвано. Колишня дружина проживає за іншою адресою. З 2010 року відповідач [PERSON] став також проживати в іншому житловому будинку за іншою адресою, про те за місцем спірної нерухомості вів домашнє господарство, до січня 2011 року утримував свині, худобу, використовував за призначенням льох, обробляв земельну ділянку, здійснював всі обов'язки власника земельної ділянки, в тому числі, сплачував земельний податок до сільської ради. В листопаді 2012 року приватизував спірну земельну ділянку і отримав відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку та 28 листопада 2013 року отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок (спірну нерухомість). Відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачам, а задовольнити його позовні вимоги, які вважає підставними та законними. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина й батьки (усиновителі померлого). Позивач [PERSON] є донькою померлого і спадкоємцем за законом по смерті спадкодавця. Факт родинних відносин стверджується свідоцтвом про її народження. Довідкою, виданою виконкомом Скірченської сільської ради Горохівського району Волинської області (а.с. 5) встановлено, що спадкоємцями після померлого [PERSON] є його діти, а саме: син - [PERSON], 1943 року народження, мешканець [ADDRESS], донька - [PERSON], 1950 року народження, мешканка [ADDRESS], донька - [PERSON], 1950 року народження, мешканка [ADDRESS]. Копією з витягу з погосподарської книги №3 за 1987 рік (а.с. 6) стверджується, що на особовому рахунку за [NUMBER] будинок з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS] значився та належав [PERSON]. Рік побудови будівлі 1952. З копії спадкової справи за №79 (а.с. 29) вбачається, що громадянка [PERSON] (нині позивач [PERSON]) 23 червня 1987 року подала заяву про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON]. Копією рішення Скріченської сільської ради Горохівського району Волинської області від 16 лютого 1994 року за №10/0 стверджується, що приватизація землі на території ради проводилася згідно поданих заяв до виконкому ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що певний час працював на посаді сільського голови села Скріче Горохівського району. Громадянина [PERSON] знає з моменту його прибуття до населеного пункту. Щодо приватизації земельних ділянок [PERSON] нічого конкретно сказати не може, оскільки події відбувалися більше двадцяти років тому. Лише чув, що [PERSON] проживав у селі, одружившись з мешканкою їх села в 1990 році. Згодом подружжя шлюб розірвало і вони стали проживати окремо. Заслухавши сторони по справі, свідка, перевіривши достовірність матеріалів справи, проаналізувавши докази по ній, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення, а у зустрічному позові [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю відмовити за його безпідставністю, з таких підстав. В судовому засіданні при розгляді справи було з'ясовано, що [PERSON] в селі Ватин Горохівського району був зареєстрований з 26 травня 1990 року і з цього часу став проживати у зареєстрованому шлюбі з племінницею позивачки [PERSON] [PERSON] і в жовтні 2004 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №119. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. В матеріалах справи міститься копія спадкової справи №79 Державної нотаріальної контори. Заява до нотаріальної контори була подана 23 червня 1987 року. Батько [PERSON] помер [INFO]. В поданій заяві зазначено, що крім заявника [PERSON] є ще й інші спадкоємці: сестра [PERSON], мешканка [ADDRESS], брат [PERSON], мешканець [ADDRESS]. Спірний житловий будинок та земельна ділянка фактично стали належати [PERSON] з моменту звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою. Житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами був власністю [PERSON], тобто батька позивачки [PERSON], котра є спадкоємцем першої черги після його смерті. Позивач вчасно звернулася із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. У відповідності до вимог ст.548 ЦК УРСР зазначено, що прийнята спадщини визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодіння чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривається протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст.344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі особі майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Особа, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинна бути впевнена, що на це майно не претендують інші особи, і вона отримала це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає хто є власником. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] особисто неодноразово вказував, що житловий будинок, на момент його вселення до нього, належай покійному [PERSON]. Це й стверджує той факт, що володіння майном не могло бути добросовісним. Увесь час володіння нерухомим майном [PERSON] знав про існування спадкоємців на нього. Також в судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] зовсім нещодавно дізналася про оформлення права власності на спірне майно на ім'я [PERSON]. Тобто, увесь цей час останній приховував свої наміри приватизувати нерухоме майно, спадкоємцем якого була позивач, а тому не можна вважати, що володіння майном відбувалося відкрито. Як зазначає [PERSON] у своїй зустрічній позовній заяві, відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. З огляду на наведене, суд задовольняє позовні вимоги позивача повністю, а відповідачу у задоволенні зустрічного позовної заяви про визнання права власності за набувальною давністю повністю відмовляє за його безпідставністю.

Outcome: approved