Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, про визначення порядку користування квартирою. Обгрунтовуючи заявлені вимоги зазначила, що з 06 червня 1992 року по 02 жовтня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування у шлюбі на підставі договору купівлі-продажу на ім'я відповідача було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Оскільки спірна квартира була придбана за час перебування у шлюбі просила у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на ? частку спірної квартири та визначити порядок користування спірною квартирою, а саме: виділивши у користування [PERSON] житлову кімнату 8 - площею 15,0 кв.м з лоджією, а відповідачу- житлову кімнату 4 - площею 17,1кв.м, а житлову кімнату 5 - площею 9,9 кв.м. з лоджією та інші приміщення квартири: кухню, ванну, туалет, кладову, коридор залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини в справі, об'єктивно дослідивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, знаходить позов таким, що підлягаєзадоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 06 червня 1992 року по 02 жовтня 2015 року сторони в справі перебували у зареєстрованому шлюбі. На підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2001 року в період шлюбу ними було придбано квартиру [ADDRESS] та право власності зареєстровано за відповідачем. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в пп. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Щодо поділу іншого майна подружжя вимог не заявляло. Відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач в суді не заперечував той факт, що спірна квартира була придбана в період шлюбу з позивачем, позов щодо визнання за позивачем 1 / 2 частки спірної квартири визнав. Таким чином, суд вважає, що спірне майно, яке сторони придбали перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності та має бути поділено між ними відповідно до засади рівності часток подружжя. Вирішуючи питання щодо визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], з вимогою виділити позивачці у користування житлову кімнату 8 - площею 15,0 кв.м з лоджією, відповідачу- житлову кімнату 4 - площею 17,1кв.м, а житлову кімнату 5 - площею 9,9 кв.м. з лоджією та інші приміщення квартири: кухню, ванну, туалет, кладову, коридор залишити у спільному користуванні, суд зазначає наступне. Так, відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності » роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається з копії технічного паспорту на спірну квартиру, вона складається з трьох ізольованих житлових кімнат, площею 15 кв.м. , 17,1 кв.м. та 9 кв.м. Оскільки , жила площа спірної квартири складає 41,1 кв.м., то на ідеальну частку у праві власності на квартиру кожної із сторін ( 1 / 2) припадає : 2 = 20,55 кв.м. В свою чергу, позивач просить виділити їй в користування кімнату площею 15 кв.м., а відповідачу залишити 17,1 кв.м, а житлову кімнату 5 - площею 9,9 кв.м. з лоджією та інші приміщення квартири: кухню, ванну, туалет, кладову, коридор залишити у спільному користуванні. Із вказаним порядком користування відповідач погоджується. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач позов визнав повністю і це не суперечить закону, не порушує права та інтереси сторін і інших осіб, тому є підстави для задоволення позову. В порядку ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача внесений судовий збір в розмірі - 5752 грн.00 коп.

Outcome: approved