Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона та її чоловік ([PERSON]) у вересні 1999 р. уклали з сусідом [PERSON] «домашню» угоду купівлі-продажу будинку по [ADDRESS], власником якого він був, та присадибної земельної ділянки під будинком, площею 0,15 га. На підтвердження виконання даної угоди вони сплатили [PERSON] грошові кошти в сумі 1 000,00 грн., а він передав документи на будинок та земельну ділянку: технічний паспорт на будинок, державний акт на право власності на землю (серія ДП № 63835004, виданий 30.01.1998 р.), а також пообіцяв, що в подальшому в нотаріальному порядку посвідчать угоду. Позивач із своєю сім'єю тоді проживала в будинку [ADDRESS]. До укладення письмового договору [PERSON] нотаріально посвідченим дорученням від 14.09.1999 р. передав [PERSON] право розпоряджатися будинком, а [PERSON] зник і не з'являвся; весь час позивач доглядала за будинком, сплачувала земельний податок починаючи з 2001 р. 21.01.2002 р. позивач дізналася, що на будинок [ADDRESS] державною виконавчою службою накладено арешт у зв'язку з конфіскацією майна засудженого [PERSON], описаний та арештований будинок було передано на відповідальне зберігання [PERSON] та роз'яснено, що дане майно буде продано з торгів Державною виконавчою службою Ленінського району м. Дніпропетровська; або не втратити будинок позивач придбала його з прилюдних торгів та отримала нотаріально посвідчене свідоцтво про право власності від 11.06.2002 р., земельна ділянка на торги не виставлялася. 18.07.2003 р. на підставі нотаріально посвідченого доручення [PERSON] передав право розпорядження земельною ділянкою, площею 0,15 га по [ADDRESS] у м. Дніпропетровську [PERSON], та позивач була впевнена в тому, що є власником ділянки, утім, на початку на початку серпня 2013 року позивач дізналася про те, що власником земельної ділянки залишається відповідач, без заяви якого або без судового рішення позивач позбавлена можливості оформити право власності на земельну ділянку. Предмет позову становить вимога про припинення права власності відповідача на земельну ділянку площею 0,1500 га, за адресою [ADDRESS], про визнання нечинним держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 63835004, який виданий 30.01.1998 p., зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 007402, про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, площею 0,1500 га, за адресою [ADDRESS], про зобов'язання Державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області внести відповідні записи до Державного земельного кадастру щодо припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,15 га, за адресою [ADDRESS], та зареєструвати право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, за адресою [ADDRESS], за позивачем. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки не повідомив, у зв'язку з цим суд за згодою позивача розглядає справу у порядку заочного розгляду. Заслухав пояснення позивача та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено на підставі свідоцтва про право власності, яке посвідчено нотаріально 11.06.2002 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 12), що позивач є власником домоволодіння [ADDRESS] на земельній ділянці 3131 кв.м, що раніше належало [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.07.1997 р. четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №4-1407 і яке придбане [PERSON] з прилюдних торгів, проведених Дніпропетровською філією спеціалізованого державного підприємства «Укрспецюст» Міністерства юстиції України 12.04.2002 р., протокол №2 за 1 250,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Такі підстави передбачені ст. 140 ЗК України та ними є добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач набула право власності на домоволодіння [ADDRESS] у зв'язку з конфіскацією за рішенням суду майна [PERSON], для суду вбачаються підстави для припинення права власності відповідача на земельну ділянку в силу вимог ст. 140 ЗК України. Припинення права власності на земельну ділянку тягне за собою визнання нечинним документу, який свідчив це право, а саме держаного акту на землю, через що вимога позову про визнання нечинним державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д*№007402 площею 0,15 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], виданий [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів №1940 від 18.12.1997 р. та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №007402, є такою, що підлягає задоволенню. З приводу вимоги позову про визнання за позивачем права власності на земельну ділянку та про зобов'язання державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області внести відповідні записи до Державного земельного кадастру щодо припинення права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: [ADDRESS], та зареєструвати право власності на земельну ділянку площею 0,15 га за адресою: [ADDRESS] за позивачем, то, відмовляючи в її задоволенні, суд виходить з передчасності її заявлення її позивачем. Так, за ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Утім, матеріали справи не містять доказів на підтвердження порушення прав позивача з боку Управління Держземагенства, та законом передбачений позасудовий порядок оформлення права власності на земельну ділянку (право власності позивача на земельну ділянку підлягає не визнанню в судовому порядку, а оформленню в позасудовому порядку, та лише за наявності порушеного права спір підлягає розгляду судом з урахуванням вимог п. 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України; таким чином, оскільки судовому захисту підлягають вже порушені права (ст. 3 ЦПК України), а не можливість їх порушення в майбутньому, тому підстав для задоволення даної вимоги позову не вбачається. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial