Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про зобов*язання внесення змін до наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу , моральної шкоди. Позивач пояснює свої вимоги тим, що 22.01.2015 року надала заяву вх.№14 про звільнення, про що зареєструвала заяву у відділі кадрів КП «Генічеське ВУ ВКГ», куди була зарахована згідно наказу №275 від ЗО листопада 2012року. В той же час, 10 лютого 2015 року отримала лист від комісії по припиненню діяльності КП «Генічеське ВУ ВКГ», яким запропоновано надати пояснення з приводу відсутності на роботі датований 28 січня 2015 року вих.№31. В зв'язку з цим 12 лютого 2015 року вх.№39 повторно звернулась до голови ліквідаційної комісії КП «Генічеське ВУ ВКГ» Ананьєва СІ. з проханням задовольнити заяву у відповідності до законодавства України про працю. 02 березня 2015 року вх.№ 61, втретє звернулась до ліквідаційної комісії з проханням вирішити питання трудових відносин з КП «Генічеське ВУ ВКГ». березня 2015 року отримала листа від заступника начальника КП «Генічеське ВУ ВКГ» Анпілогова М.О. про необхідність отримання трудової книжки, який датований 03 березня 2015 року вих.№09/01.1-97. березня 2015 року звернулась до відділу кадрів для отримання трудової книжки та наказу про звільнення. Ознайомившись з наказом №28-к від 02 березня 2015 року та записом в трудовій книжці, виявила, що звільнено з займаної посади заднім числом - 22 січня 2015 року, що є грубим порушенням законодавства України про працю, а керівництвом підприємства вважаю навмисно спровоковано відносно вимушений прогул, про що фактично і свідчать вище наведені листи. В зв'язку з цим в цей же день звернулась із черговою заявою вх.№68 від 10 березня 2015 року з проханням внести зміни до трудової книжки про фактичну дату звільнення, та провести нарахування та виплату середнього заробітку за період вимушеного прогулу з 22 січня 2015 року по день фактичного звільнення. Адміністрацією підприємства знову проігноровано, залишено поза увагою. Ці дії змусили звертатись до суду за захистом прав. Просить змінити дати звільнення, а саме: дату звільнення прошу встановити 10 березня 2015 року, в день отримання трудової книжки, також відповідач зобов'язаний виплатити заробітну плату згідно штатного розпису та обчисленого середньоденного заробітку, який становить 5205 грн., моральну шкоду 5000 гривень. В судовому засіданні позовні вимоги позивач підтримала, наполягає на задоволенні позову. Представник комісії з припинення діяльності КП «КП ВУВКГ» за довіреністю Малишко А.А. в суді позов не визнав, пояснив, що 22.12.2014 року, засновник підприємства Генічеська міська рада винесла рішення № 1060 «про реорганізацію комунальних підприємств міста та зміну поведінки учасника ринку надання житлово-комунальних послуг», за цим рішенням, з 22.12.2014 року КП «Генічеське ВУВКГ» розпочало стадію реорганізації шляхом припинення його. Було затверджено обраний склад комісії з припинення діяльності, зазначено голову комісії до якого у відповідності до ч. 4 ст. 105 ЦК України «До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. 19.01.2015 року, на виконання положень такого рішення, оскільки позивач по справі перебував у декретній відпустці, яка закінчувалася 21.01.2015 року, замовним листом за поштовим № 7550002459839 від 19.01.2015 року, позивачу по справі, було направлено повідомлення № 20 про реорганізацію підприємства, зміну керівника підприємства та з інших питань. Згідно поштової виписки з реєстру повідомлень, зазначений лист позивачкою отримано о 13 год. 42 хв. 21.01.2015 року. Зазначене свідчить про те, що позивачка станом на 21.01.2015 року була сповіщена про зміну керівника підприємства. Термін перебування позивачки у декретній відпустці спливав 21.01.2015 року, а з ранку 22.01.2015 року, вона повинна була вийти на роботу. З ранку 22.01.2015 року, позивачка на роботу не прибула, а під кінець робочого дня, 22.01.2015 року, секретар КП «Генічеське ВУВКГ отримала від єкс.начальника КП «Генічеське ВУВКГ» -Мальованого П.П., з його резолюцією «До наказу», заяву на ім'я Мальованого П.П., від [PERSON], з проханням звільнити її за згодою сторін з 22.01.2015 року. Тобто ігноруючи положення ч. 4. ст. 105 ЦК України, в супереч рішенню Засновника про реорганізацію, екс.начальник КП «Генічеське ВУВКГ» - Мальований П.П., не маючи станом на 22.01.2015 року права здійснювати управлінські функцій на підприємстві, поставив розпорядчу резолюцію на заяві працівника про звільнення, тим самим надав позивачу, який натомість теж на момент подачі заяви про звільнення знав про зміну керівника на підприємстві, підстави вважати, що його заява задоволена уповноваженою на ці дії особою. Фактично та юридично, як вже було зазначено, починаючи з року, відповідна заява повинна була адресована Ананьєву СІ. і тільки він міг надати згоду працівнику на звільнення. Були сумніви того чи написана ця заява гр. [PERSON], виникли в день подання . 22.01.2015 року, позивачка безпідставно не вийшла на роботу, що кваліфікується як порушення трудової дисципліни (прогул). Зазначений факт теж відображений в службовій записці від 22.01.2015 року, в.о. секретаря КП «Генічеське ВУВКГ» - Коркіной Ж.О. З метою з'ясувати причину відсутності [PERSON], на роботі 22.01.2015 року та невиходу на роботу з ранку 23.01.2015 року вжиті заходи з*ясування таких відомостей за телефоном , але що ніхто на телефоні дзвінки не відповідав, виявилися безрезультатними. Так як нове керівництво і тимчасово в.о. керівника, добре ставляться до працівників підприємства, з огляду на подальші прохання співробітниці-позивачки про задоволення з її слів в зверненнях від 12.02.2015 року за № 39, 02.03.2015 року за №61, її заяви від 22.01.2015 року, 02.03.2015 року було прийнято рішення задовольнити прохання співробітниці-позивачки, про звільнення за ч. 1 ст. 36 КЗпП України «згода сторін», результатом задоволення прохання співробітниці стало надання згоди керівництва на її звільнення за ч. 1 ст. 36 КЗпП України, як результат видання наказу № 28К від 02.03.2015 року. Оскільки після видання наказу співробітниці знову не змогли додзвонитись та повідомити її про задоволення її прохання, 03.03.2015 року, листом за № 09/01.1-97, позивачці було направлено замовного листа № 7550002509330, «про отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення». Зазначений лист позивачка отримала 06.03.2015 року, про що свідчить витяг з електронного реєстру поштових відправлень та повідомлення про вручення. В суді встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: [PERSON] згідно наказу №275 КП «Генічеське ВУВКГ» від 05.12.2012 року прийнята на посаду інженера з експлуатації споруд та устаткування. Позивач по справі перебувала у декретній відпустці відповідно до наказу начальника КП «Генічеське ВУВКГ» від 22.07.2014 року , яка закінчувалася 21.01.2015 року, про що сторони не заперечують та такі обставини не підлягають доказуванню. 22.01.2015 надала на підприємство заяву вх.№14 про звільнення, про що є у відділі кадрів КП «Генічеське ВУ ВКГ» відповідний запис. Як вбачається з пояснень сторін, матеріалів справи будь-якої відповідної до Кзпп України реакції адміністрації підприємства не послідувало на таку заяву. Пояснення представника ліквідаційної комісії Малишко А.А. про те, що заява була адресована не відповідній посадовій особі судом не приймається як обставина, яка дає право не розглядати таку заяву, зміна керівника не тягне за собою припинення діяльності підприємства. Також не є переконливими пояснення про те, що така заява позивача не була розглянута вчасно так як були сумніви у тому, хто підписав таку заяву. З листування ( листи надані сторонами) не вбачається, що ставилось питання до позивача підтвердити написання заяви про звільнення. З таких листів вбачається, що адміністрація підприємства повідомляє [PERSON] хто є керівником підприємства, просить надати пояснення щодо відсутності на роботі , попереджає про наступне можливе звільнення за порушення дисципліни та у зв*язку з реорганізацією підприємства. Але сама заява позивача від 22.01.2015 року не розглянута, про що свідчать її подальші письмові звернення. Наказом №28-к від 02 березня 2015 року та записом в трудовій книжці [PERSON] мене звільнено з займаної посади з 22 січня 2015 року. Тобто 02.03.2015 року адміністрацією підприємства розглянуто заяву позивача від 22.01.2015 року та погодились із запропонованою підставою позивачем звільнення за згодою сторін. Відповідно п.1 до ч.1 ст.36 КЗпП України - підставами припинення трудового договору є 1) угода сторін- тобто сторонами погоджені всі умови припинення трудових відносин та дата звільнення в тому числі. Відповідно до наказу МІНІСТЕРСТВА ПРАЦІ УКРАЇНИ, МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ МІНІСТЕРСТВА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ УКРАЇНИ « Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» N 58 від 29.07.93 р.- усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). В даному випадку днем звільнення є дата 22.01.2015 року, тому запис про звільнення повинен бути зроблений 22.01.2015 року. Відповідно до до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести розрахунки у строки визначені ст. 116 цього Кодексу. Пояснення представника відповідача про те, що [PERSON] не вийшла на роботу та не надала пояснень з цього приводу та такі дії є прогулом в суді не підтверджені, так як не було видано відповідний наказ з цього приводу. . За таких умов суд вважає , що позов підлягає задоволенню. Суд вважає, що з моменту подачі заяви про звільнення та до моменту отримання трудової книжки позивач була у вимушеному прогулі, тому на підставі ст..235 КЗпП України - У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті. У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За таких умов середній заробіток за весь час вимушеного прогулу підлягає виплаті позивачу, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати затв. постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 така сума , враховуючи місячний посадовий оклад згідно штатного розкладу, який становить 3215грн.00коп. , 21 середньомісячний робочий день = 153грн. 10 коп. за один день. Кількість робочих днів в січні місяці - 7, в лютому - 20, в березні - 6. Всього 33 робочих дні помножені на 153,10 грн.= 5049 гривень. Моральна шкода підлягає задоволенню так як на підставі ст.. 237- 1 КЗпП України -відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист своїх прав в суді вже є незручним для нормальної організації свого життя, тому суд вважає, що моральна шкода підлягає стягненню в сумі 1000 гривень. В даному випадку позивач не могла реалізувати своє право на іншу роботу, звільнення протягом з 22.01.2015 року по 10.03.2015 року, неодноразово зверталась до адміністрації підприємства безрезультатно.

Outcome: partial