Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що [PERSON], на праві приватної власності має будинок, розташований за адресою: м. Суми, вул. Кутузова, б. 74. В даному будинку зареєстрований її син [PERSON] У серпні 2017 року відповідач виїхав за межі України, де й знаходиться по даний час. В даний момент позивач та її чоловік [PERSON] вирішили продати належний будинок, розташований за адресою: м. Суми, вул. Кутузова, б. 74. Син [PERSON] підтримує наше рішення, однак можливості приїхати в Україну та самостійно зняти себе з реєстрації за вищевказаною адресою не має. У звязку з реєстрацією сина [PERSON] за адресою: м. Суми, вул. Кутузова, б. 74, позивач як власник житла, не має змоги користуватися законним правом розпоряджатися своїм майном. Позивач у судове засідання не зявилася, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши позивача, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Між сторонами склалися правовідносини, що витікають з здійснення права власності та регулюються Цивільним кодексом України. Згідно\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Судом при розгляді справи встановлено, що позивач є власником будинку № 74 по вул. Кутузова у місті Суми, що підтверджується копією договору дарування жилого будинку, копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.8,9). У вказаному будинку зареєстровані відповідач [PERSON] та позивач [PERSON], та її чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою № 14.03-08/16473 від 06.09.2018 (а.с. 10). Перешкод щодо проживання в будинку відповідачу ніхто не чинив. Реєстрація відповідача у\~вказаному будинку, який належить позивачу на\~праві власності, створює перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй майном. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У відповідності зі ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року, який відповідно до\~Конституції України\~регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленість між ним і власником житла. Діями відповідача порушені права позивача, як власниці цього житла. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Оскільки відповідач не проживає у [INFO] за місцем реєстрації, його необхідно визнати таким, що втратив право на користування цим житлом.

Outcome: approved