Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить стягнути з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дитини, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який між ними в 2016 році було розірвано. Від шлюбу у сторін є донька [PERSON]. В даний час донька сторін є повнолітньою та навчається у Дніпропетровському коледжі технологій та дизайну на денному відділенні на бюджетній основі. У зв'язку з вищенаведеним просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] до закінчення нею навчання, або до досягнення повнолітньою донькою віку 23 років у розмірі ? частки від заробітку відповідача щомісячно. В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги та дала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення в яких посилався на відсутність можливості утримувати повнолітню доньку оскільки мешкає з іншою жінкою та на його утриманні перебувають ще дві неповнолітні дитини жінки з якою мешкає відповідач [PERSON] 2006 року народження та [PERSON] 2012 року народження та спільна з нею дитина [PERSON] 2012 року народження, також посилався на погіршення майнового стану внаслідок значного зменшення доходів, у зв'язку з чим в задоволенні позову просив відмовити. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Сторони по справі є батьками - [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Жовтневої районної Ради м. Дніпропетровська 14 лютого 1998 року, актовим записом № 139. 28 січня 2016 року [PERSON] досягла свого повноліття, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська 14 лютого 1998 року, актовим записом № 139. Відповідно до довідки № 3142 від 19.02.2016 [PERSON] є студенткою стаціонарної форми навчання у Дніпропетровському коледжі технологій та дизайну, термін навчання з 01.09.2015 по 28.06.2018. У відповідності до ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. У відповідності до ст. 200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у долі від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу, а також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Згідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК ( 2947-14 ) право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. У разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв'язку з цим стягуються аліменти. Аналізуючи норму ст. 199 Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку про те, що сплата аліментів на повнолітню дитину є обов'язком батьків не безумовно, а за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Таким чином доказуванню у даній справі підлягає наявність саме цієї умови, що є обов'язком позивача у справі. Суд критично, у сукупності з іншими доказами по справі, ставиться до заперечень відповідача в частині значного погіршення його майнового стану, оскільки відповідачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів, які б свідчили про неможливість відповідача утримувати повнолітню доньку до закінчення навчання або досягнення нею 23 річного віку. Приймаючи до уваги заперечення відповідача суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 600 грн. щомісячно. На підставі ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів. Окрім того, з відповідача у відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в доход держави у встановленому законом розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст.182, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial