Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Позивач звернулася із позовом до відповідача про визначення місця проживання сина разом з нею, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 червня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстрований шлюб, актовий запис за №505 складений Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та видано свідоцтво серія [NUMBER] . [INFO] у шлюбі народилася спільна дитина [PERSON] про що 21 листопада 2019 року складено актовий запис за № 2775 Суворовським районним у місті Одесі відділом ДРАЦС ГТУ юстиції в Одеській області. Син [PERSON] ,2019 р. народження, проживає разом із позивачем [PERSON] і знаходиться на її повному матеріальному забезпеченні. На час звернення до суду між позивачем та відповідачем шлюбні відносини фактично припинені, постійні сварки стали підставою припинення сімейних відносин, спільним побутом вони не пов`язані. Але відповідач не дає згоди на реєстрацію місця проживання дитини за місцем проживання матері та відповідно до теперішнього часу місце проживання дитини невизначено. Враховуючи зазначене в позовній заяві, позивач просив визначити місце проживання сина [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] та просив встановити порядок виконання рішення, а саме визначити, що рішення є підставою для реєстрації місця проживання дитини [PERSON] [INFO] за адресою місця проживання матері [PERSON] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 25 березня 2020 року було відкрито загальне позовне провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивача адвокат Гнатюк В.О. надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, підтримав позов та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, надав на адресу суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради не заперечує проти розгляду справи у відсутність її представника, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини , лист від 27 липня 2020р., надавши також висновок №01-05-3/246вх про доцільність визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] ,2019р.н.з матір,ю. Згідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує те, що відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, що проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом частин 4,5 ст. 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 4 ст.29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини не має розлучатися зі своєю матір`ю. Підсумовуючи наведене, захищаючи права та інтереси дітей, суд приходить до висновку, що слід визначити місце проживання дітей згідно наданого органом опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради висновку, оскільки це є найбільш доцільним та сторони дійшли згоди саме до такого визначення місця проживання малолітніх дітей.

Outcome: approved