Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЖЕНЕВА», третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову посилається на те, що 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. було видано виконавчий напис №12369 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія\~ЖЕНЕВА» заборгованості в загальній сумі 732854 грн. 66 коп. Вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки позивач не укладала будь-яких кредитних договорів та не вступала у будь-які правовідносини з ТОВ «Фінансова компанія ЖЕНЕВА». Також зазначила, що обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність заборгованості, проте остання не отримувала від відповідача жодних повідомлень про те, що у неї наявна будь-яка заборгованість перед відповідачем або про те, що до відповідача перейшло право вимоги за кредитним договором, стороною яких є позивач. З виконавчого напису та доданих до нього документів неможливо встановити чи є заборгованість за кредитним договором дійсно простроченою, як і неможливо встановити коли у ТОВ «Фінансова компанія\~ЖЕНЕВА» виникло право вимоги до позичальника. Виконавчий напис було вчинено на підставі документів, які не свідчили про безпідставність заборгованості боржника перед ТОВ «Фінансова компанія ЖЕНЕВА», без повідомлення позивача про суму заборгованості та без доказів направлення на адресу позивача письмової вимоги щодо усунення порушень і погашення заборгованості за кредитом. У зв`язку із чим позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №12369 від 16.07.2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія\~ЖЕНЕВА» заборгованості в загальній сумі 73285 грн. 66 коп. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені нею витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Білозерського районного суду Херсонської області від 16.09.2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 12369 від 16.07.2020 року, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія ЖЕНЕВА» заборгованості в загальній сумі 73285 грн. 66 коп. Ухвалою судді Білозерського районного суду Херсонської області від 17.09.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в призначений час в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечив щодо задоволення позовних вимог посилаючись на те, що приватним нотаріусом виконавчий напис вчинено у відповідності до вимог законодавства та на підставі наданих документів, які підтверджують безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, вважав, що вказану заборгованість можна вважати безспірною, оскільки позивач у своєму позові не зазначила жодної обставини, яка б свідчила про протилежне, в зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідач подав заперечення на заяву про доповнення підстав позову та заяву про розподіл витрат на правничу допомогу, у якій категорично не погодився з визначеним розміром понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, вважав, що заявлена позивачем сума 15200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу не співмірна із кількістю та якістю наданої правничої допомоги, дана цивільна справа є справою незначної складності та витрати не підтверджені розрахунковим документом, в зв`язку з чим просив відмовити у стягнення витрат на правничу допомогу. Представник третьої особи в призначений час в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12369, яким звернуто стягнення з боржника, яким є [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія ЖЕНЕВА» заборгованості в загальній сумі 73285 грн. 66 коп. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис № 12369 виданий 16.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення грошових коштів у розмірі 73285 грн. 66 коп., перебуває на виконанні у приватного виконавця Клименко Р.В., про що свідчить постанова від 27.07.2020 року про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зістаттею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України\~№662\~від 26.11.2014\~року «Про\~внесення змін\~до переліку\~документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріусів» в частині, у тому числі:«Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються:а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254\~КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 24.10.2019 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріусу, неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 24.10.2019 року, обумовлена наявністю інших обставин наведених нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України\~Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі,чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. Крім цього, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій, зазначені у написі, є безспірними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано основну умову для винесення виконавчого напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Пунктом 5 ч.3 ст.133\~ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно з ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 3 ст.137\~ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 року по справі № 640/18402/19 Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Судом встановлено, що в обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем було надано ордер про надання правничої (правової) допомоги, договір №12-пд/2020 про надання правової допомоги від 04.09.2020 року, додаткову угоду від 04.09.2020 року до договору, у якій визначено гонорар адвоката в сумі 10000 грн., звіти №1 та №2 про виконану роботу за договором. При цьому будь-яких платіжних документів, які посвідчують здійснення фактичної оплати за надану адвокатом правничу допомогу та підтверджують факт понесення позивачем витрат, суду не надано. Верховний Суд зазначив, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта (постанова ВС у справі № 727/4597/19 від 16 квітня 2020 року), разом з тим, такі документи не надано. З урахуванням викладеного, суд дійшов переконання, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу не доведенні та не підлягають задоволенню. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову в загальній сумі 1261 рн. 20 коп.

Outcome: approved