Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні 652 грн. 92 коп. з урахуванням індексу інфляції, заробітну плату працівника за час відпустки у сумі 3252 грн. 90 коп. з урахуванням індексу інфляції та моральну шкоду у розмірі суми заробітної плати за час відпустки в сумі 3252 грн. 90 коп. з урахуванням індексу інфляції і всього стягнути грошових коштів на загальну суму 11352 грн. 40 коп. В обґрунтування позову зазначено, що з 11.10.2012 року працювала в Луганському протитуберкульозному диспансері, який підпорядковувався Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації на посаді інженер з охорони праці до 08 серпня 2014 року. Наказом № 50-к від 08 серпня 2014 року (згідно запису в трудовій книжці звільнена за власним бажанням. При розрахунку не виплатили розрахункові грошові кошти у сумі 652 грн. 92 коп. Також при звільненні не виплачено заробітну плату працівника за час відпустки за 30 днів, що становить 3252 грн. 90 коп. В усному порядку економіст Луганського протитуберкульозного диспансеру повідомила, що платіжні відомості на виплату заробітної плати було передано до Управління державного казначейства у м. Луганську приблизно в період з 14 липня 2014 року по 18 липня 2014 року. Але у зв»язку з бойовими діями Казначейство припинило свою діяльність, виїхавши на підконтрольну Україні територію, і грошові кошти (заробітна плата за час відпустки) залишилися в Казначействі і їх отримати не змогла. Факт того, що дані грошові кошти були нараховані ЛПТД підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу пенсійного фонду України від 24 березня 2015 року. Факт того, що дані грошові кошти не були отримані підтверджується відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків виданою головним управлінням ДФС у Кіровоградській області від 20 лютого 2015 року №1892 та випискою по картці/рахунку і додаткових рахунках договору виданою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01 січня 2014 року по 08 серпня 2015 року. Стверджується, що в даному випадку заробітна плата за час відпустки не була виплачена своєчасно, що змусило її в такий і так нелегкий на той час, на позику грошових коштів у знайомих для того, щоб виїхати з зони бойових дій (зони АТО). Це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і докладання додаткових зусиль для організації свого життя, тобто завдання моральної шкоди, а тому просить стягнути з відповідача заробітну плату, невиплачену при звільненні працівника у сумі 652 грн 92 коп. з урахуванням індексу інфляції, заробітну плату працівника за час відпустки у сумі 3252 грн. 90 коп. з урахуванням індексу інфляції та моральну шкоду у розмірі суми заробітної плати за час відпустки в сумі 3252 грн. 90 коп. з урахуванням індексу інфляції та всього стягнути грошових коштів на загальну суму 11352 грн. 40 коп. До судового засідання позивач надала заяву про підтримку позовних вимог та розгляд справи без її участі (а. с .44 ) . Представник відповідача в судове засідання не з»явився, установа знаходиться на окупованій території, повідомити про час і місце розгляду справи не є можливим. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд дійшов висновку, щодо розгляду справи за даної явки і наявних матеріалів у справі. Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов язуеться виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. З наведеної норми випливає, що зобов'язання з виплати заробітної плати працівнику покладається на особу, з якою цей працівник перебував у трудових відносинах. Луганський протитуберкульозний диспансер знаходиться на території, непідконтрольній українській владі, як повідомлено суду Департаментом охорони здоров»я Луганської обласної державної адміністрації який не може здійснювати будь-яких заходів з управління ним. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 бюджетні установи до 1 грудня 2014 мали переміститися з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі. Переміщення здійснюється лише тих бюджетних установ, підприємств та організацій, які у разі зміни місцезнаходження зможуть забезпечити провадження своєї діяльності. Луганський протитуберкульозний диспансер не переміщувався з м. Луганська до населених пунктів, на території яких органи державної влади у повному обсязі здійснюють свої повноваження. За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємдів (https://usr.miniust.gov,ua) місцезнаходженням Луганського протитуберкульозного диспансеру є м. Луганськ (91019, м. Луганськ, вул. Руда, буд. 37). Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто відповідальність за порушення строків виплати заробітної плати працівникові при звільненні покладається КЗпП України на установу, в якій він працював, в даному випадку - на Луганський протитуберкульозний диспансер. Згідно поданої заяви позивач не заперечує проти винесення заочного рішення у даній справі. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. 11 жовтня 2012 року [PERSON] була прийнята на посаду інженера з охорони праці Луганського протитуберкульозного диспансера, який підпорядковувався Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації. Наказом № 50-к від 08 серпня 2014 року позивач звільнена за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 7-8). При розрахунку позивачу не виплатили розрахункові грошові кошти у сумі 652 грн. 92 коп. Також при звільненні не виплачено заробітну плату працівника за час відпустки за 30 днів, що становить 3252 грн. 90 коп. Факт того, що дані грошові кошти були нараховані Луганським протитуберкульозним диспансером підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу пенсійного фонду України від 24 березня 2015 року (а. с. 9), відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб - ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків виданою головним управлінням ДФС у Кіровоградській області від 20 лютого 2015 року №1892 ( а. с. 10) та випискою по картці/рахунку і додаткових рахунках договору виданою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01 січня 2014 року по 08 серпня 2015 року ( а. с . 11-13). Згідно із вимогами п.п. 5, 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі, відшкодування збитків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 47 КзПП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Згідно із вимогами ч. 5 ст. 95 КзПП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно з вимогами ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки на день фактичного розрахунку. Згідно із вимогами ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 21 Закону України «Про відпустки» заробітна плата працівникам за час відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до її початку. В даному випадку заробітна плата за час відпустки не була виплачена своєчасно, що змусило позивача, в такий і так нелегкий на той момент час, на позику грошових коштів у знайомих для того, щоб виїхати з зони бойових дій (зони АТО). Це призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і докладання додаткових зусиль для організації свого життя, тобто завдання моральної шкоди згідно ст.2371 КЗпП України та ст.23 ЦК України. Також, згідно ст. 1 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» від 13 січня 2015 року №85-VIII до 31 грудня 2015 року громадянам, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадянам, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково, а саме стягнути заробітну плату, невиплачену при звільненні працівника - 652 грн. 92 коп. з урахуванням індексу інфляції 1027,70грн., компенсацію за невикористану відпустку у сумі- 3252 грн. 90 коп. з урахуванням індексу інфляції -5162,35грн. та моральну шкоду у розмірі 1000грн. Всього 11095,87грн без урахування обов»язкових зборів та платежів. В іншій частині вимог відмовити у зв»язку з їх недоведеністю та безпідставністю. Згідно ст.88 ЦПК України суд стягує на користь держави судовий збір з відповідача в розмірі -1102,40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial