Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, витрат на правову допомогу, з урахуванням уточненої позовної заяви просила стягнути на користь [PERSON] середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 18194,90 грн., витрати на правову допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] з 08.10.2019 року по 31.08.2020 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Охоронне агентство «Гарант Груп» на посаді диспетчера пульта охорони. Відповідно до наказу №122-к від 31.08.2020 року року її було звільнено у зв`язку із закінченням терміну дії строкового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Однак за період з червня 2020 року по серпень 2020 року відповідачем не було виплачено заробітну плату. Лише після звернення з позовом до суду 16.11.2020 року на рахунок позивача надійшла заборгованість по заробітній плсті у розмірі 20354,78 грн. У зв`язку з тим, що відповідач на день звільнення не виплатив позивачу належну до сплати заробітну плату та компенсацію за невикористану відпустку, вона просить стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 18194,90 грн., витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до провадження суду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні. Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати залишено без розгляду. Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року постановлено провести заочний розгляд справи. Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача. Уточнену позовну заяву просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, з невідомих суду причин, клопотань, заяв та відзив на позову суду не надав. Надіслав 26.01.2021 року на адресу суду листа, в якому зазначено, що позивачу було перераховано заробітну плату в повному обсязі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно дост.81 ЦПК України кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 08.10.2019 року по 31.08.2020 року остання перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Охоронне агентство «Гарант Груп». Відповідно до розрахункового листа за серпень 2020 року, борг за організацією на початок серпня 2020 року склав 14761,97 грн. Відповідно відомостей №49 від 16.11.2020 року ТОВ «Охоронне агентство «Гарант Груп» на рахунок [PERSON] було перераховано 7385,23 грн та № 52 від 16.011.2020 року перераховано 12969,55 грн. Як визначено ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В силу ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Формула для визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні передбачена у п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, і є наступною: розмір середньоденної заробітної плати помножений на кількість робочих днів затримки розрахунку. Середньоденна заробітна плата визначається так: сума зарплати за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата, поділена на кількість відпрацьованих робочих днів за 2 місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата. Позивачем був проведений розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, станом на 15.11.2020 р., який відповідач не спростував, тому суд вважає проведені розрахунки вірними, та позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18194,90 грн. обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Щодо відшкодування коштів на правничу допомогу в сумі 1500 гривень за договором про надання правової допомоги б/н від 23.09.2020 року укладеним позивачем із адвокатом Лінник В.В., суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу. За змістом ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч.2 цієї статті за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з вимогами ч.3,4 для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому за змістом ч.6 цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано суду копію договору б/н про надання адвокатом професійної правничої допомоги від 23.09.2020 року, меморіальний ордер № 9058186SB. Згідно наданих документів вартість робіт адвоката складає 1500 грн., сплата яких підтверджується квитанцією № 37 від 24.09.2020 року. Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Суд виходячи з критерію реальності виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а саме: - складання позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, приходить до висновку що понесені витрати на правничу допомогу підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також враховуючи що суд задовольнив позовні вимоги, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved