Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] з яким вона проживала однією сімєю. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON], за яким вона постійно доглядала та забезпечувала усім необхідним. Однак, при зверненні до нотаріальної контори, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив його задовольнити з викладених у заяві підстав. Представник відповідача і представник третьої особи в судове засідання не прибули; в наданих суду заявах представник відповідача і представник третьої особи просили розглянути справу у їх відсутності. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 14 січня 1997 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-БК № 035424 від 15.01.1997 року (а.с. 5). Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса Васильківської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 10 червня 2015 року Вих. № 1124/02-31, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], який помер 14.01.1997 року, у звязку з тим, що нею пропущено строк для прийняття спадщини, вона вважається такою, що не прийняла спадщину та відсутня підстава для закликання до спадкоємства, встановити таку підставу не можливо, оскільки [PERSON] не входить до кола спадкоємців за законом, а заповіту померлий не залишив (а.с. 9). Разом з цим, в судовому засіданні представником позивача не доведено тієї обставини, що позивач дійсно є спадкоємцем померлого [PERSON] та належить до кола спадкоємців четвертої черги, як зазначено в заяві. Будь-яких належних і достовірних доказів зазначеної обставини до позову не додано та під час розгляду справи суду не надано. Дана обставина також була встановлена і нотаріусом, яка у своїй постанові від 10 червня 2015 року Вих. № 1124/02-31 чітко і конкретно вказала, що підставу для закликання до спадкоємства [PERSON] після смерті [PERSON] встановити не можна, оскільки заповіт спадкодавець не залишив, [PERSON] не входить до кола спадкоємців (а.с. 9). Зміст наданої на підтвердження обставин на які посилається позивач довідки виконавчого комітету Великовільшанської сільської ради № 84 від 25.09.2015 року, у якій зазначено, що померлий 14.01.1997 року [PERSON] дійсно являється рідним дядьком [PERSON], суд, з урахуванням норм статті 59 ЦПК України, оцінює як недопустимий доказ, оскільки факт родинних відносин між особами має бути підтверджений іншими, конкретними засобами доказування (як наприклад, свідоцтва про народження і одруження або рішення суду про встановлення факту родинних відносин, яке набрало законної сили). Тобто, факт родинних відносин не може підтверджуватись довідкою виконавчого комітету місцевої ради. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не має право на спадкування після померлого [PERSON], оскільки не є його спадкоємцем. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із статтею 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її; за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви для прийняття спадщини. У пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини; при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Доводи позивача щодо покладення на неї необхідності ведення домашнього господарства, ремонту будинку та обробляння городу і присадибної ділянки, суд не приймає до уваги, оскільки з часу відкриття спадщини до дати звернення позивачки до нотаріуса для оформлення спадкових прав минуло понад вісімнадцять років, протягом яких позивач на переконання суду мала можливість вчинити необхідні дії щодо оформлення спадщини. Зазначені під час розгляду справи представником позивача обставини щодо зайнятості позивача по господарству, юридичної необізнаності та інші життєві справи, на думку суду не є такими, що повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій по оформленню спадщини. Отже, під час розгляду справи в судовому засіданні, досліджуючи поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, судом не встановлено існування поважних причин, повязаних з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для позивача на вчинення дій по зверненню до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed