Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнила, обґрунтовуючи тим, що рішенням суду від 10.04.2014 року її вимоги були задоволені частково та було ухвалено стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 16 706 грн. 06 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 14.10.2013 року по 28 березня 2014 року в розмірі 50 367 грн. 12 коп. та моральну шкоду в розмірі 500 грн. 28.04.2014 року був виданий виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. На 17.12.2014 року рішення суду виконано частково - отримано 61 961 грн. 66 коп. Нездійснення роботодавцем виплати належних звільненому працівникові сум у день звільнення (ст.. 116 КЗпП України) є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що передбачено ст.. 117 КЗпП України. Після ухвалення судового рішення роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП України. Виконання проводилося частинами: 13.11.2014 року перераховано 16 622, 53 грн.; 12.12.2014 року перераховано 45 030, 45 грн.; 18.02.2015 року перераховано 5582, 34 грн. У зв'язку з тим, що остаточний розрахунок здійснено 18.02.2015 року, то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.03.2014 року по 18.02.2015 року складає 94 758 грн. 48 коп. = (426, 84 грн. х 222 робочих дн.). Просить суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 94 758, 48 грн. Позивач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала повністю та пояснила обставини справи таким чином як вони викладені вище. Просила суд їх задовольнити. Представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнав, оскільки рішенням суду від 10.04.2014 року вже стягнутий на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а тому дана вимога позивача є безпідставною. Крім того, надав суду письмові заперечення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду від 10.04.2014 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 16706, 06 грн., середній заробіток за весь час затримки з виплати заробітної плати за період з 14.10.2013 року по 28.03.2014 року в сумі 50367, 12 грн. та моральну шкоду в розмірі 500 грн., а всього 67 573 грн. 18 коп. Дане рішення суду ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.10.2014 року залишено без змін. 06.05.2014 року постановою держаного виконавця ВДВС Синельниківського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду від 10.04.2014 року на підставі виконавчого листа, виданого 28.04.2014 року. Згідно виписок Приватбанку на виконання рішення суду позивачеві 13.11.2014 року було перераховано 16622, 53 грн.; 12.12.2014 року - 45030, 45 грн.; 18.02.2015 року - 5582, 34 грн. Згідно ст.. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4 - рп/2012 роз'яснено, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.. 117 КЗпП, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Розрахунок з [PERSON] був затриманий відповідачем в період з 28.03.2014 року по 18.02.2015 року - день фактичного розрахунку. Тому середній заробіток за даний період затримки розрахунку при звільненні з урахуванням встановленого судовим рішенням від 10.04.2014 року середньоденного заробітку позивача в сумі 426, 84 грн., який згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати необхідно помножити на число робочих днів з 28.03.2014 року по 18.02.2015 року, тобто 222 дня, становить 94758, 48 грн. Представником відповідача в ході судового розгляду не було доведено відсутності своєї вини в не проведенні з позивачем розрахунку. Крім того, враховуючи вищевикладені норми закону та роз'яснення, заперечення представника відповідача щодо наявного рішення суду про стягнення на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, суд до уваги не приймає. Згідно 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Також ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Згідно Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 947 грн. 58 коп. . На підставі викладеного, ст. 117 КЗпП України, п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 24.12.1999 року, рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року,

Outcome: approved