Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на її користь 34314 грн. відшкодування майнової шкоди, 9400 грн. відшкодування моральної шкоди, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позов мотивує тим, що є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником та проживає в квартирі № 32 того ж будинку, яка знаходиться поверхом вище. 10.01.2019 року відбулось залиття квартири позивача з квартири відповідача, що стверджується актом ЛКП «Господар» від 10.01.2019 року. Внаслідок залиття квартири позивачу було спричинено матеріальні збитки, які згідно висновку експерта становлять 34314 грн., а також заподіяно моральну шкоду, розмір відшкодування якої позивач визначає в 9400 грн. Спричинена позивачу моральна шкода, на її думку, полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ними, порушенні звичного способу життя, в тому числі постійна фіксованість думок та спогадів на пережитих подіях, почутті настороги та побоювань щодо можливості повторення таких обставин, знижений та не стійкий настрій, емоційна напруга, знервованість, необхідність уникати неприємних думок, прагнення уникати нагадуючих обставин, фіксації та витраті часу на вирішення проблем, необхідності докладання додаткових зусиль для нормалізації життя, проведення ремонту та відстоювання своїх прав у судових засіданнях. Визначаючи розмір відшкодування шкоди у сумі 9400 грн., що становить 2 розміри мінімальних заробітних плат, позивач виходив з інтенсивності (глибини, ступеня) душевних страждань, які отримав від факту завданих збитків, тривалості негативних переживань, образи, обурення, правової невизначеності. Так як відповідач в добровільному порядку відшкодувати спричинену матеріальну та моральну шкоду відмовляється, а тому позивач з метою захисту своїх порушених прав звернулася до суду з відповідним позовом, який просила задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позові та відповіді на відзив. Додатково пояснила суду, що наявний в матеріалах справи акт ЛКП «Господар» від 10.01.2019 року про залиття, на який позивач, в тому числі посилається як на підставу обгрунтованості заявлених вимог, складено у відповідності до вимог пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, та відповідає формі акта, встановленій в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. В такому акті чітко зазначено особу, з квартири якої здійснено залиття, квартиру, яку залито та причини залиття. А саме в акті чітко зазначено, що мешканцями квартири № 32 , що розміщена вище поверхом, залито стіни та стелю кв. 23 частково, фотофіксація додається. Висновки комісії щодо причин залиття: «протікає водопровідна труба після опалювального котла». Крім того, представник позивача пояснив суду, що залиття квартири позивача відповідачем відбувається не вперше та мало місце також 25.04.2019 року та 30.05.2020 року. Вина сторони відповідача, на думку представника позивача, стверджується також і долученим до матеріалів справи висновком експерта №03/19 від 16.04.2019 року. Також неправомірність дій відповідача в частині залиття квартири позивача стверджується і тією обставиною, що відповідно до поверхового розташування квартир, поверхом вище, саме над кімнатою позивача, що була затоплена, розташована квартира відповідача кв. №32 . Враховуючи те, що залиття відбулось зверху вниз, факт залиття стелі та стін квартири позивача № 23 підтверджує те, що заподіювачем шкоди може бути лише власник квартири № 32 , з вини якого відбулось залиття. У зв`язку із цим представник позивача вважає, що сам по собі акт, що складений комісією ЛКП «Господар», є одним із доказів, що підтверджує факт залиття, її причину, факт заподіяння шкоди і, що найважливіше, зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані. Щодо тверджень сторони відповідача про неналежність відповідача представник позивача зазначила суду, що такі є безпідставними, оскільки системний аналіз ст.319 ЦК України, ст.151 ЖК УРСР, ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ч.1 ст.1166 ЦК України дає підстави для висновку, що власник квартири зобов`язаний утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі. Майнова шкода, завдана іншим особам у зв`язку з невиконанням таких обов`язків, підлягає відшкодуванню власником. Твердження відповідача про «недопустимість» висновку експерта № 03/19 від 16.04.2019 року є помилковими, оскільки такий повністю відповідає вимогам ЦПК України щодо належності та допустимості представленого доказу. Твердження, що експертом при проведенні експертизи завищено розміри пошкоджень, наслідком чого є завищена вартість відновлювального ремонту вважає безпідставними, оскільки, визначаючи кошторисну вартість ремонтних робіт, експерт виходив із пошкоджень, що сталися внаслідок залиття, і які підлягають заміні, ремонту внаслідок впливу вологи на оздоблення приміщень. Пояснила суду, що підставою для висновку експерта був безпосередній візуальний огляд місць пошкоджень, застосування спеціальних знань та методик для визначення матеріальних збитків та відновлюваних робіт, а не фактів вказаних чи не вказаних у акті ЛКП «Господар». Щодо заявленого розміру моральної шкоди представник позивача пояснила, що такий відповідає засадам розумності та справедливості. Доводи відповідача про недоведеність та необґрунтованість розміру відшкодування моральної шкоди є безпідставними. Зазначила, що докази, які підтверджують здійснення відповідних судових витрат позивачем буде подано у відповідності та строки визначені ст. 137 ЦПК України. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, зазначених в поданому та долученому до матеріалів справи відзиві на позов. Додатково пояснив суду, що представлений стороною позивача та долучений до матеріалів позовної заяви акт ЛКП «Господар» від 10.01.2019 року про залиття не може бути доказом не підтвердження вини відповідача щодо залиття квартири позивача, оскільки такий не відповідає вимогам пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та формі акта, встановленій в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Вважає, що акт на предмет залиття від 10.01.2019 р. є недопустимим доказом, оскільки не містить: прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреси квартири, поверх, форма власності; характер залиття (зокрема площа залиття); підпису власника чи користувача квартири [ADDRESS] (або зафіксованої відмови від підписання акту); затвердження начальника ЛКП «Господар» (підпису начальника) - Таракулова В.Е . Також, з вказаного акту на предмет залиття від 10.01.2019 р. не вбачається, що до його складення були залучені як уповноважені представники організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, так і представники організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення. Крім того, в акті не зазначена конкретна дата залиття, а лише дата огляду та складання акта. У зв`язку із цим, на думку представника відповідача, акт на предмет залиття від 10.01.2019 р. з вищезазначеними недоліками є недопустимим доказом, а отже не доводить причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та поведінкою заподіювача. Посилаючись на положення пункту 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 серпня 1992 року № 572, згідно якого власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків несуть відповідальність згідно із законом, представник відповідача зазначив, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, оскільки [PERSON] , хоч і є власником квартири [ADDRESS] , проте взагалі не проживав до і на момент події у цій квартирі. Відтак, не лише власник є особою, яка несе відповідальність, а й наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків. Оскільки у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживав і не проживає, а фактично мешкає його батько, отже, саме наймач квартири № 32 мав би нести майнову відповідальність. Крім того, зазначив, що висновок експерта № 03/19 від 16.04.2019 р. є недопустимим доказом в силу недопустимості акту на предмет залиття від 10.01.2019 р., оскільки як значено у самому висновку, такий готувався на основі акту на предмет залиття від 10.01.2019 р. Вартість ремонту, зазначена у висновку, є необґрунтовано завищеною, оскільки до неї включено будівельні роботи та матеріали, про пошкодження чи заміну яких внаслідок залиття не зазначено в акті. Більше того, згідно висновку експерта №11/01-19я від 21 січня 2019 року вбачається, що 11 січня 2019 року у присутності сторін [PERSON] та [PERSON] експертом було проведено огляд квартири [ADDRESS] . Цим же висновком експертом було пораховано, що вартість матеріальних збитків та відновлювальних робіт у квартирі [ADDRESS] становить 20730 грн. З огляду на недоведеність розміру шкоди та причино-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою саме відповідача та завданою шкодою залиттям квартири, вважає, що немає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди. Більше того, вважає, що позивач не обґрунтувала, у чому конкретно полягають її душевні страждання, як вони проявились, не зазначила наскільки тривалими були її негативні переживання (1 день, 1 місяць, 1 рік тощо), не зазначила в чому полягала її правова невизначеність, адже правова визначеність у цьому випадку залежала виключно від позивача. Позивач не навела причин, які б об`єктивно перешкоджали їй звернутись до адвоката (для надання професійної правничої допомоги за фактом залиття) та до суду за захистом своїх прав раніше дати подачі позовної заяви. Ухвалою судді від 24.02.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 25.06.2002 року. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , яка, як пояснила в судовому засіданні сторона позивача, знаходиться поверхом вище квартири позивача, що також підтверджується копією поверхового плану будинку. Згідно акту комісії ЛКП «Господар» від 10.01.2019 року вбачається, що при проведенні огляду на предмет затоплення у квартирі [ADDRESS] , встановлено, що мешканцями квартири № 32 , що розташована поверхом вище, залито стіни та стелю квартири № 23 частково, фотофіксація додається. Згідно висновку комісії причиною є протікання водопровідної труби після опалювального котла. Згідно з пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, який повинен встановлювати причини залиття, зокрема чи залиття спричинено унаслідок несправності внутрішньо будинкових мереж водопостачання та водовідведення та з`ясування питання чи не було це наслідком недбалості осіб, мешканців квартир або інші обставини, що могли спричинити залиття. Форма вказаного акта встановлена в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. У відповідності до положень ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Чинним ЦПК України закріплено чотири критерії доказів, а саме: належність, достовірність, достатність та допустимість, за наявності в сукупності яких суд враховує такий доказ на підтвердження чи спростування відповідної обставини справи. Згідно з ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Вказане положення законодавства кореспондується із законодавчо закріпленим в ч.1 вказаної статті обов`язком кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи представлений стороною позивача акт на предмет його належності та допустимості, суд виходить із того, що такий складений у відповідності до вимог пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 та відповідає формі акта, встановленій в додатку № 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. В такому акті зазначено особу, якою здійснено залиття (мешканець квартири № 32 ), та квартиру, яку залито, причини залиття, а саме протікання водопровідної труби після опалювального котла. Крім того, судом враховується та обставина, що наданий акт є лише одним із доказів, однак не єдиним, що підтверджує факт залиття квартири позивача та її причину внаслідок недбалості відповідача як власника квартири № 32 , й підтверджуються також долученими до акту фотографіями з місця залиття та іншими доказами, в тому числі висновком судового експерта №11/01-19я від 21.01.2019, виготовленим невдовзі після події залиття на замовлення безпосередньо відповідача за результатами огляду слідів залиття, проведеного в присутності двох сторін. Щодо посилання сторони відповідача на неналежність відповідача, то суд вважає такі доводи хибними та недоведеними, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів щодо фактичного проживання чи не проживання у квартирі № 32 відповідача чи будь-яких інших осіб. А тому в силу вимог ст. 319 ЦК України, ст. 151 ЖК УРСР, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ч. 1 ст. 1166 ЦК України саме власник квартири, будучи зобов`язаним утримувати дане майно, у тому числі інженерно-технічне обладнання, у належному стані і своєчасно усувати недоліки у його роботі, зобов`язаний відшкодувати майнову та моральну шкода, спричинену позивачу пошкодженням її майна. З метою визначення вартості відновлювального ремонту, пошкодженого внаслідок залиття приміщення квартири [ADDRESS] , на замовлення кожної зі сторін у справі в позасудовому порядку проведено будівельно-технічні експертизи. У відповідності до висновку експерта №03/19 від 16.04.2019 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи з визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених оздоблювальних покриттів приміщень квартири [ADDRESS] , складеного судовим експертом Бочуляком Р.П. на замовлення позивача [PERSON] , вартість ремонту становить 34314 грн. Згідно з представленого висновку судом встановлено, що огляд та дослідження квартири № 23 було здійснено судовим експертом 14.03.2019 року в присутності позивача [PERSON] . Натомість згідно представленого відповідачем [PERSON] висновку судового експерта №11/01-19я від 21.01.2019 року, складеного експертом Зайцем І.Г. за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи за заявою відповідача [PERSON] , вартість матеріальних збитків та відновлювальних робіт у квартирі [ADDRESS] для усунення слідів пошкодження та відновлення даного помешкання становить 20730 грн. Згідно представленого висновку судом встановлено, що огляд та дослідження квартири №23 було здійснено судовим експертом 11.01.2019 року в присутності обох сторін [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи наявні в матеріалах справи висновки експерта на предмет належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку з іншими доказами у справі, суд,

Outcome: partial