Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати недійсним укладений між відповідачами іпотечний договір від 21 серпня 2014 року. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що у період часу з 03 серпня 1967 року по 03 березня 2014 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], під час якого ними також було набуто земельну ділянку, площею 0,0559 га, що розташована в садовому товаристві «Крушинка» в селі Крушинка Васильківського району Київської області, а також садовий будинок [NUMBER], який розташований на вказаній земельній ділянці. Посилаючись на передбачений сімейним законодавством режим спільного сумісного майна подружжя, позивач вказує на те, що вона, як співвласник зазначеного майна не надавала свою згоду на передачу такого нерухомого майна в іпотеку. Також зазначила, що її колишній чаловік при укладенні даного договору іпотеки приховав ті факти, що він набув земельну ділнку у шлюбі, а садовий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі та просили задовольнити вимоги заяви з викладених у ній підстав. Відповідачі в судове засідання не прибули. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що при укладенні спірного договору іпотеки права позивача порушено не було, а підстави для визнання його недійсним відсутні. Відповідач [PERSON] надав суду заперечення на позов у яких зазначив, що передане ним в іпотеку за укладеним із їх сином договором є його особистою приватною власністю. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, третя особа просила проводити розгляд справи у відсутності її представника. Заслухавши пояснення позивача і представників сторін та дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд встановив наступні обставини. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 березня 2014 року, розірвано шлюб укладений 03 серпня 1967 року між [PERSON] і [PERSON] (а.с. 9). 21 серпня 2014 року між [PERSON] і [PERSON] укладено іпотечний договір за умовами якого останній передав [PERSON] в іпотеку земельну ділянку, площею 0,0559 га і садовий будинок [NUMBER], що розташовані в садовому товаристві «Крушинка» в селі Крушинка Васильківського району Київської області (а.с. 20 - 23). З наявних в матеріалах справи копії Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.08.2014 року та Витягу з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень від 11.08.2014 року вбачається, що власником садового будинку [NUMBER], розташованого в садовому товаристві «Крушинка» в селі Крушинка Васильківського району Київської області - є відповідач [PERSON] (а.с. 25, 26 - 27). Отже, враховуючи положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та час здійснення державної реєстрації права власності [PERSON] на вказаний садовий будинок, що було вчинено після розірвання його шлюбу із [PERSON], слід зробити висновок, що відповідно до вимог сімейного законодавства, даний садовий будинок не є спільною власністю подружжя, а належить [PERSON] на праві приватної власності в частці 1/1. На підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 12 листопада 2012 року на підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації № 280 від 20.11.2008 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею площею 0,0559 га для ведення садівництва в садовому товаристві «Крушинка» в селі Крушинка Васильківського району Київської області (а.с. 28 - 29). Пункт 5 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, в тому числі, земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених законом. Оскільки, вказана земельна ділянка була набута [PERSON] за час шлюбу за рішенням місцевого органу державної виконавчої влади, тобто внаслідок приватизації, слід вважати, що вона є його особистою приватною власністю. Таким чином, передача [PERSON] в іпотеку нерухомого майна, що зареєстровано за ним на праві особистої приватної власності, не порушує прав та інтересів позивача, оскільки на зазначене нерухоме майно не розповсюджується режим розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, під час розгляду справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, стороною позивача не надано суду будь-яких доказів того, що між [PERSON] і [PERSON] здійснено і відбувся поділ майна подружжя та/або визначено відповідні частки кожного із них в нерухомому майні, що було набуте ними за час перебування у шлюбі. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із встановленими під розгляду справи обставинами, підстав недійсності спірного правочину, які встановленні частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України - немає. Підстав недійсності спірного правочину відповідно до статті 215 ЦК України, судом не встановлено. Усі інші зазначені позивачем в обґрунтування своїх вимог підстави недійсності спірного договору суд також не приймає до уваги, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed