Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , є одноособовим власником квартири [ADDRESS] . Крім неї та членів її сім`ї, за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі, колишній зять [PERSON] , [INFO] , який більше 5-ти років в даному помешканні не проживає, участі в оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, витрат по утриманню домоволодіння не несе, спірною квартирою не цікавиться. Будь-яких перешкод у користуванні квартирою ні [PERSON] , ні члени її сім`ї, відповідачу не чинили. Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , порушує право [PERSON] , як власника, на володіння, користування і розпорядження належним їй майном. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втрати право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.02.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повісток про виклик до суду за його зареєстрованим місцем проживання та публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , на підставі Договору купівлі продажу квартири (з розстроченням платежу) від 09.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Бурбикою Т.А., реєстровий №1983, є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-19). Згідно Довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Моя оселя» №3 від 02.02.2021 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , крім інших, зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком доньки власника домоволодіння (а.с.20). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.09.2014 року по справі №592/6221/14-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26.02.2005 року відділом РАЦС Сумського МУЮ Сумської області, актовий запис №223 (а.с.9). Як вбачається з Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 02.02.2021 року, складеного у присутності голови ОСББ «Моя оселя», сусідів та власника квартири, [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2015 року (а.с.21). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положенням ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, показаннями свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідом позивача та спілкується з колишньою дружиною відповідача; [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , не бачила з 2014 року, його речей там немає, помешканням останній не цікавиться. Свідок [PERSON] підтвердив факт тривалого не проживання [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначив, що, не бачив його близько 5-7 років;. зі слів [PERSON] , він виїхав на проживання до Росії. Зважаючи на наявні у справі матеріали та беручи до уваги покази свідків, суд вважає, що [PERSON] в судовому засіданні належними і допустимими доказами довела, що [PERSON] більше одного року не проживає у квартирі [ADDRESS] , однак залишається бути зареєстрованими за вказаною адресою, що порушує право позивача щодо володіння, користування і розпорядження своєю власністю, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved