Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, уточнивши позовні вимоги, просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу, [PERSON] та [PERSON] з листопада 2007 року до [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на 1/2 частку квартир (офіс) №2 «а» та №2«б» у будинку [ADDRESS]; визнати недійсним договір про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги, укладений між ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності 1/2 частку квартири [ADDRESS]; надати [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги, визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на 1/10 частку квартир [ADDRESS], на 1/10 частку квартири [ADDRESS]; Визнати недійсним свідоцтво про право власності [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що починаючи із листопада 2007 року позивач проживала спільно однією сім'єю із [PERSON] як чоловік та дружина до дня його смерті - [INFO]. З 2007 року вони проживали у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], власником якої була матір [PERSON] - [PERSON]; з 2008 року проживали у квартирі, яка знаходилася за адресою: [ADDRESS], а з березня 2009 року - в смт.Запитів Кам'янка-Бузького району Львівської області, де позивач проживає до цього часу. Разом з тим, оскільки позивач та [PERSON] шлюбу не укладали, однак під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов'язки та здійснювали свої права як подружжя, просить встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з листопада 2007 року до [INFO]. Крім цього, за час спільного проживання позивач і [PERSON] вклали спільні кошти в будівництво однокімнатної квартири №173, що знаходиться у [ADDRESS], про що було укладено договір про участь у Фонді Фінансування будівництва №197-02/08/07 від 02.08.2007 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-фінансова компанія», а також в будівництво однокімнатної квартири [ADDRESS], про що, [PERSON] уклав з товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-ДІМ» договір доручення №6 від 03.06.2008 року. Разом з тим, позивач нещодавно дізналася, що [PERSON] без відома позивача 16.09.2010р. уклав договорів про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги, згідно з яким до [PERSON] перейшло право вимоги передачі у власність квартири [ADDRESS]. Враховуючи те, що вказаний договір виходить за межі дрібного побутового, однак укладений без згоди позивача, остання просить визнати такий договір недійсним. Крім цього, оскільки на підставі вказаного недійсного договору 10 жовтня 2011 року відповідачу [PERSON] Виконкомом Винниківської міської ради було видано свідоцтво про право власності [NUMBER] на квартиру [ADDRESS], вважає, що таке також є недійсним. Оскільки відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, тому з урахуванням тієї обставини, що ні позивач, ні [PERSON] у зареєстрованих шлюбах не перебували, проживали однією сім'єю та за цей час набули вищевказане майно, просить суд визнати за позивачем право власності на 1/2 вказаного майна як спільної сумісної вартості подружжя. Крім цього у 2007-2009 роках, під час спільного проживання як подружжя, спільними зусиллями позивача та [PERSON] та за рахунок спільних коштів було здійснено реконструкцію приміщень квартир [ADDRESS], які використовуються як нежитлові та переобладнані під офіс, в результаті чого їхня вартість значно збільшилась, тому вважає, що вказані об'єкти нерухомості також є їх спільною сумісною власністю та просила визнати за позивачем право власності на 1/2 вказаних приміщень. Крім цього, у 2012 року, проходячи обстеження у Львівському обласному клінічному діагностичному центрі, дізнались, що [PERSON] хворий та потребує постійного лікування та догляду. Весь цей час позивач опікувалась [PERSON], доглядала його, спільні кошти витрачала на вартісне лікування, підтримувала його як морально, так і матеріально, тому просить у відповідності до ч.5 ст.1224 ЦК України надати [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги та з урахуванням факту постійного проживання зі спадкодавцем на час його смерті визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на 1/10 частку квартир [ADDRESS] та на 1/10 частку квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та уточненнях до неї, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], яка також є законним представником [PERSON] в попередніх судових засіданнях проти позову заперечила з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (т.1 а.с.127-129, 175-176, т.2 ст.138-140). Вважає, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки факт спільного проживання позивача та [PERSON] однією сім'єю не встановлено, тому решта позовних вимог є передчасними. Оскільки позивач та [PERSON] були зареєстровані у різних населених пунктах, спільних дітей не мали, тому вважає, що їхні відносини не можна вважати сімейними, а такі носили трудовий характер. В останні судові засідання відповідач не з'явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. Відповідач [PERSON] допитана в судовому засіданні 11.02.2016р. в якості свідка підтвердила факт спільного проживання позивача та її сина - [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2007 року по день смерті [PERSON] У наступні судові засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 03.03.2016р. проти позову заперечив. В решту судових засідань не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Відповідач [PERSON], представники відповідачів ТзОВ «Гал-Дім», ВК ВМР та третьої особи ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з'явилися, Третя особа державний нотаріус Другої Львівської державної нотаріальної контора Щебивовк О.О. в судове засідання не з'явилася, завідуюча Другої Львівської державної нотаріальної контора скерувала на адресу суду відповідь на повідомлення про розгляд справи без участі їхнього представника, у вирішення справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача та її представників, відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], покази свідків, оглянувши матеріали реєстраційної справи на квартири [ADDRESS], реєстраційної справи на квартиру [ADDRESS], дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встанови наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с.6) [PERSON] помер [INFO] Як вбачається з позовної заяви та пояснень позивача наданих у судовому засіданні починаючи із листопада 2007 року позивач проживала спільно однією сім'єю із [PERSON] як чоловік та дружина до дня його смерті - [INFO], останні шлюбу не укладали, однак під час спільного проживання вели спільне господарство, мали спільний бюджет, виконували обов'язки та здійснювали свої права як подружжя. Вказані обставини підтверджуються показами допитаних в судовому засіданні свідків. Так, [PERSON], яка є матір'ю покійного [PERSON] суду пояснила, що позивач для неї ніби невістка, мають добрі відносини. Коли її син у 2007 році був у лікарні, то позивач постійно була біля нього. Коли син вийшов з лікарні вони з позивачем почали жити разом у належній свідку квартирі на [ADDRESS]. у 2008 році продали квартиру та переїхали на Майорівку, де проживали до 2011 року. Після цього переїхали в смт.Запитів, де проживали разом до смерті [PERSON] В грудні 2012 року позивач повідомила, що останній тяжко хворий. Позивач весь час доглядала тяжко хворого [PERSON], а після його смерті самостійно організувала похорон, поминки на 9 та на 40 днів, поставила пам'ятник на цвинтарі. [PERSON] суду пояснив, що 16 років є парохом церкви в смт.Запитів. Позивач та [PERSON] канонічно сім'єю не були, оскільки не укладали шлюбу, однак вони спільно проживали, коли [PERSON] тяжко захворів позивач турбувалася про нього як дружина, доглядала його. [PERSON], який був лікарем [PERSON] повідомив, що останньому у 2012 році встановлено діагноз раку підшлункової. Такі хворі не сплять вночі, однозначно потребують сторонньої допомоги та догляду. Таку допомогу хворому надавала позивач, лише вона дбала про нього, приносила йому ліки, постійно була біля нього та саме завдяки їй пацієнт прожив ще півроку. [PERSON] та позивачі свідок знав давно та йому відомо, що вони проживали разом з 2006 року. [PERSON] суду повідомила, що працювала на ПП «[PERSON]» з 2005 року. З кінця 2005 року позивач та [PERSON] почали проживати разом [ADDRESS], потім винаймали квартиру в районі Майорівки, а потім жили в смт.Запитів. Вони жили і працювали разом, вдень і вночі були разом, разом заготовляли продукти на зиму. Спільно проводили ремонти у приміщеннях на проспекті Свободи, позивач була там прорабом, а коли [PERSON] тяжко захворів, то позивач самостійно все тягнула, оплачувала. [PERSON] суду повідомив, що познайомився з [PERSON] у 2003 році по роботі і з цього часу знає позивача. З 2007 року останні разом проживали і працювали. Після продажу квартири [ADDRESS], жили разом в районі Пасічної, де винаймали квартиру, а потім в смт.Запитів. Свідок кілька разів на місяць бував у них в гостях, разом їздили відпочивати в Очаків на море. Вони постійно були разом на всіх забавах, а коли [PERSON] тяжко захворів, то позивач була біля нього, доглядала його. [PERSON] суду повідомила, що знає позивача з 1970 року. Разом проживали по сусідству. У 2007 році, коли свідок випадково зустріла позивача, остання повідомила, що проживає разом з [PERSON] Свідок приходила до них в гості, помагала їм по господарству, готувала закрутки на зиму, тому знає, що вони проживали однією сім'єю, вели спільне господарство. Коли [PERSON] тяжко захворів, позивач просила його колишню дружину про допомогу, однак остання не допомогла, ніяких коштів не дала. Позивач єдина, хто доглядав [PERSON] [PERSON] суду пояснив, що він працював водієм у покійного [PERSON] з 2011 року і аж до його смерті. Позивач постійно була біля нього, вони вели спільне господарство, тому свідок думав, що вони подружжя, не знав, що останні шлюбу не укладали. Коли [PERSON] тяжко захворів, свідок возив позивача у лікарню, остання єдина хто його доглядав, оплачувала лікування та купляла ліки. Незважаючи на те, що свідка наймав на роботу [PERSON] під час його хвороби зарплату виплачувала позивач. Позивач та [PERSON] були у свідка на весіллі як пара, на всі забави ходили разом. [PERSON], який є сином позивача, суду повідомив, що його мама та [PERSON] проживали однією сім'єю з 2005 року, вели спільне господарство. Разом проводили ремонт нежитлових приміщень на проспекті Свободи. Коли [PERSON] тяжко захворів, мама самотужки доглядала його. [PERSON] суду пояснив, що робив ремонти у приміщеннях на проспекті Свободи, оплату за які здійснювали спільно позивач та [PERSON] Останні жили як сім'я. Після завершення ремонтів свідок залишився працювати у них в офісі завгоспом-майстром. Коли [PERSON] захворів, позивач доглядала за ним. Крім цього, як вбачається з наявних в матеріалах справи фотознімків (т.1 а.с.209-211) позивач та [PERSON] ходили як сім'я на різні святкування. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснювала погашення кредиту [PERSON] №LVXRFO06160097 (т.1 а.с.195), що підтверджується підписами позивача на квитанціях (т.1 а.с.196-202). Проживання позивача та [PERSON] однією сім'єю та ведення ними спільного господарства з 2008 року по день смерті останнього [INFO] підтверджується також довідками селищного голови (т.3 а.с.67) та голови обслуговуючого кооперативу «Новий Запитів» (т.3 а.с.68), а також актом від 04.06.2015р. (т.3 а.с.69). Крім цього, як вбачається з копій квитанцій про оплату за комунальні послуги за адресою [ADDRESS], такі підписані позивачем (т.1 а.с.81-85). Оцінивши в сукупності вищевказані докази суд приходить до переконання, що позивач дійсно проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з листопада 2007 року до [INFO], а тому позовні вимоги про встановлення цього факту є підставними та підлягають до задоволення. При цьому, судом не беруться до уваги заперечення відповідача [PERSON], яка також є законним представником [PERSON], проти вказаних позовних вимог з тих підстав, що позивач та [PERSON] були зареєстровані у різних населених пунктах, спільних дітей не мали, тому їхні відносини не можна вважати сімейними, оскільки відсутність реєстрація позивача та [PERSON] за однією адресою і зумовило необхідність позивача звернутися до суду із вимогами про встановлення цього факту, а посилання відповідача на ту обставину, що їхні відносини були трудовими, а не сімейними спростовується дослідженими судом вищевказаними доказами. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно зі ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, як вбачається з роз'яснень пленуму Верховного Суду України, наданих у п.20 Постанови від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Судом встановлено, що ні позивач, ні [PERSON] у будь-якому іншому шлюбі з листопада 2007 року по день смерті [PERSON] не перебували, оскільки попередній шлюб позивача з [PERSON] було розірвано 18 липня 2006 року, шлюб [PERSON] з [PERSON] розірвано 04 червня 1980 року, шлюб [PERSON] з [PERSON] розірвано 08 червня 1988 року, що підтверджується копіями свідоцтв про розірвання шлюбу (т.1 а.с.7, 8, 9), шлюб [PERSON] з [PERSON] розірвано 31 січня 2002 року, що визнано в судовому засіданні відповідачем [PERSON], а тому відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Крім цього, з урахуванням вищевказаних доказів судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] в період з листопада 2007 по [INFO] були усталені відносини, що притаманні подружжю. Як вбачається з матеріалів справи за період спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача з [PERSON], останній набув право власності на квартиру №173, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності (т.1 а.с.15), а тому суд приходить до висновку, що вказане майно є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] Крім цього, відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні реєстраційної справи на квартири [ADDRESS] [PERSON] 17.02.2005р. видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] вартість якої станом на 29.11.2011р. становила 24293 грн. Разом з тим, судом встановлено, що позивачем та [PERSON] спільними зусиллями та грошовими затратами було проведено реконструкцію вищевказаної квартири, в результаті чого 27.07.2011р. за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], вартість яких станом на 20.07.2011р. становила 175642 грн. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що за час спільного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON], істотно збільшилась вартість належного [PERSON] вищевказаного майна, за рахунок їх спільних зусиль та коштів, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], який є сином позивача, та [PERSON], який виконував підрядні роботи, пов'язані із реконструкцією вищевказаної квартири, суд приходить до висновку, що квартири [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності позивача та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що квартира [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] є об'єктами спільної сумісної власності позивача та [PERSON], суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна є підставними та підлягають до задоволення. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи за час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивача та [PERSON] останнім 03.06.2008р. було укладено з Товариством з обмеженою відповідальністю «ГАЛ-ДІМ» договір доручення №6, відповідно до умов якого ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» зобов'язалося від імені і за рахунок засобів в розмірі 305125 грн. отриманих від [PERSON] організувати будівництво однокімнатної квартири [ADDRESS] (т.1 а.с.16-20). Пунктом 4.2.5 вказаного договору закріплено обов'язок ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» передати квартиру [PERSON] на підставі акта прийому-передачі, якому відповідно кореспондує право [PERSON] отримати вказане майно. 16.09.2010р. між ТзОВ «ГАЛ-ДІМ», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про розірвання Договору доручення №6 від 03.06.2008р. та відступлення права вимоги (т.1 а.с.21-22), відповідно до умов якого [PERSON] передав [PERSON] своє право вимоги передачі у власність від ТзОВ «ГАЛ-ДІМ» квартиру [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Судом встановлено, що всупереч вказаним вимогам, укладаючи спірний договір про розірвання Договору доручення №6 від 03.06.2008р. та відступлення права вимоги, тим самим розпоряджаючись правом вимоги передачі у власність квартири [ADDRESS], набутим [PERSON] за час спільного проживання однією сім'єю з [PERSON], від останньої не було отримано згоди на укладення вказаного договору. Відповідно до ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договору про розірвання договору доручення №6 від 03.06.08 року та про відступлення права вимоги є підставними, обґрунтованими, тому підлягають до задоволення. Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Крім цього, оскільки судом встановлено, що право [PERSON] на квартиру [ADDRESS] виникло за час спільного проживання однією сім'єю з позивачем, відтак є їх спільною сумісною власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] право власності 1/2 частку цієї квартири також підлягають до задоволення. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що свідоцтво про право власності [NUMBER], видане Виконкомом Винниківської міської ради 10 жовтня 2011 року [PERSON] на квартиру [ADDRESS], право власності на 1/2 якої визнано за позивачем, не може залишатися чинним, а тому позовні вимоги про визнання його недійсним також підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.6). Як вбачається з листа Другою Львівської державної нотаріальної контори (т.1 а.с.163) після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] 12.06.2013 року було заведено спадкову справу №256/2013. Також заяви про прийняття спадщини були подані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є синами спадкодавця - [PERSON], відповідач [PERSON] - є матір'ю спадкодавцями, які відповідно до ст.1261 ЦК України мають право на спадкування за законом у першу чергу. Судом встановлено факт проживання однією сім'єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з листопада 2007 року до [INFO], тому відповідно до ст.1264 ЦК України має право на спадкування за законом у четверту чергу. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК). Згідно з ч.2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. Слід зазначити, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК. Як вбачається з матеріалів справи причиною смерті [PERSON] був рак підшлункової залози (т.1 а.с.57-60). Вказаний діагноз [PERSON] підтверджується також наявними в матеріалах справи іншими медичними документами (т.1 а.с.57-65). Крім цього, 19.02.2013р. [PERSON] було встановлено першу групу інвалідності та зазначено, що останній потребує постійного стороннього догляду (т.3 а.с.70). [PERSON] розроблено індивідуальну програму реабілітації №261 (т.3 а.с.71-78). Та обставина, що [PERSON] не міг самостійно забезпечувати свої потреби, у зв'язку з тяжкою хворобою потребував сторонньої допомоги підтверджується також показами допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], який був лікарем [PERSON] та повідомив, що хворі з діагнозом раку підшлункової не сплять вночі, однозначно потребують сторонньої допомоги та догляду. Враховуючи наведене, суд вважає встановленою ту обставину, що [PERSON] перебував у безпорадному стані. Судом також встановлено, що позивач тривалий час дбала про [PERSON], здійснювала за ним догляд, надавала йому допомогу як нематеріального характеру, зокрема піклувалася, підтримувала, була постійно поруч, так і матеріально забезпечувала [PERSON], зокрема купувала на підставі виписаних [PERSON] рецептів (т.1 а.с.54-56) ліки та інші медичні препарати, що підтверджується копіями фіскальних чеків (т.1 а.с.53, 203-205, т.3 а.с.89), а також випискою з банківського рахунку [PERSON] (т.3 а.с.90-96). Крім цього, позивач здійснювала оплату за комунальні послуги за адресою [ADDRESS], що підтверджується копіями квитанцій (т.1 а.с.81-85). Ті обставини, що позивач тривалий час надавала [PERSON] нематеріальні послуги, матеріальне забезпечення та іншу допомогу підтверджуються також вищеописаними показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], яка є матір'ю покійного [PERSON], [PERSON], який є парохом церкви в смт.Запитів, [PERSON], який був лікарем [PERSON], [PERSON], яка з 2005 року працювала на ПП «[PERSON]», [PERSON], який є другом сім'ї [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка була сусідкою позивача, [PERSON], який працював водієм у покійного [PERSON], [PERSON], який є сином позивача. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що [PERSON], будучи спадкоємцем четвертої черги, протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу [PERSON], який через тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про надання [PERSON] право на спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO], разом із спадкоємцями першої черги, є обґрунтованими, підставними, тому підлягають до задоволення. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Під час розгляду справи судом встановлено, що на момент смерті [PERSON], останньому належали, зокрема квартира №173, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], квартири [ADDRESS], квартира [ADDRESS]. Разом з тим, судом також встановлено, що вказане майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з чим за останньою визнано право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. За вказаних обставин, до складу спадщини входять 1/2 частка квартири №173, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 1/2 частка квартир [ADDRESS], 1/2 частка квартири [ADDRESS]. Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями [PERSON] першої черги є відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як сини спадкодавця, а також відповідач [PERSON] як мати спадкодавця, крім цього право на спадкування після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями першої черги надано також [PERSON] як спадкоємцю четвертої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування, зокрема 1/10 частки квартири №173, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], 1/10 частки квартир [ADDRESS] та 1/10 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що позивач на час смерті [PERSON] проживала з ним однією сім'єю без реєстрації за адресою [ADDRESS], а тому вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки не заявила про відмову від неї. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності в порядку спадкування на 1/10 частку квартири №173, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на 1/10 частку квартир [ADDRESS], на 1/10 частку квартири [ADDRESS], також підлягають до задоволення. Задовольняючи позов, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останньою і документально підтверджені (а.с.72) судові витрати, що становлять 3897 грн. 60 коп. судового збору за звернення до суду із вказаними позовними вимогами по 556 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: approved