Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, якою просила припинити право спільної часткової власності на 1/5 частки домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель і споруд [ADDRESS] шляхом виділу йому житлового будинку літ. «А-1», загальною площею 64,3 кв. м. та сараю літ. «Д», загальною площею 10,60 кв. м.; визначити порядок користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Мотивуючи свої вимоги тим, що вона є співвласником 1/5 частки спірного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.1999 року, іншими співвласниками спірного домоволодіння є відповідачі по справі. Бажає виділити в натурі свою частку у домоволодінні із спільного часткового володіння з співвласниками щоб мати можливість користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надали заяви про слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги визнають в повному обсязі, проти позову не заперечують. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.08.1999 року, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Воробйовою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1560, власниками житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/5 частки за кожним. [PERSON] , 25 квітня 1998 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », свідченням чого є свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . [PERSON] 04 серпня 2001 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », свідченням чого є свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Згідно висновку експерта № 125-108 судової будівельно - технічної та земельно-технічної експертизи від 28.12.2018 року, провести виділ 1/5 частки житлового будинку з господарськими будовами і спорудами по [ADDRESS] на самостійні ізольовані квартири, враховуючи планування, об`ємно - планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальних часток співвласників та наближених до ідеальних часток співвласників, технічно не можливо, лише з відхиленням від ідеальних часток з урахуванням можливих прибудов для обслуговування ізольованих квартир у житловому будинку. Експертом надано один варіант по приближеному до ідеальних часток, згідно порядку користування, що склався та побажання співвласника. У користування співвласника [PERSON] пропонується виділити: житловий будинок літ. «А-1»: 1-1 - сіні площею 8,30 кв. м.; 1-2 - кухня площею 13,0 кв. м.; 1-3 - житлова кімната площею 7,0 кв. м.; 1-4 - житлова кімната площею 14,40 кв. м.; 1-5 - житлова кімната площею 7,90 кв. м.; 1-6 - житлова кімната площею 12,10 кв. м.; 1-7 - санвузол площею 1,60 кв. м. Всього по житловому будинку літ. А1 площею 64,30 кв. м., вартістю 8687 грн. Надвірні узаконені господарські будови: літ. «Д» - сарай 1964 р. площею 10,60 кв. м., вартістю 238 грн.; 1/5 частину № 1-3,5,6,7 - огорожа вартістю 239 грн. Всього інвентарною вартістю 9164 грн. Реальна частка складає 54/100 (8925:16422 буд), що на 24/100 більше від частки, що ідеально належить. Сума грошової компенсації, яку повинна сплатити співвласник [PERSON] іншим співвласникам складає 9217 грн. (38405х24/100). Згідно Геодезичної зйомки земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] , фактична площа земельної ділянки складає 560,23 кв. м. з наступними зовнішніми розмірами: по фасаду - по прямій - 10,41 м.; по лівій межі - по прямій - 53,13 м.; по правій межі - по прямій - 53,34 м.; по тильній стороні - по прямій - 11,35 м. Експертом надано один варіант визначення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками. Згідно першого варіанту виділу частки домоволодіння з урахуванням сформованого порядку користування земельною ділянкою. Площа земельних ділянок, що знаходиться у користуванні співвласника [PERSON] на день обстеження складає: 96,56 кв. м., зокрема: під будівлями - 87,84 кв. м.; під інд землею - 8,72 кв. м. Земельна ділянка загального користування - 79,61 кв. м. Фактично співвласник [PERSON] буде користуватися земельною ділянкою в домоволодінні - 112,5 кв.м., що відповідає ідеальної частки - 112,5 кв. м. лінія розділової границі проходить: від правої бокової межі вліво вздовж фасадної межі довжиною 6,1 м., поворот вверх вздовж лівої бокової зовнішньої стіни житлового будинку літ. «А» довжиною 15,83 м., поворот вправо до правої бокової межі довжиною 6,1 м. Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із вищезазначеного, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Згідно ч. 1 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно п. 7 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 «Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учасників спільної власності, частка якого зменшилася» На підставі п. 6 ухвали Пленуму Верховного суду України від 04.10.91 № 7 « розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті або місцевості». Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не заперечують проти поділу домоволодіння [ADDRESS] з відповідною часткою прилеглих до нього господарських будівель та споруд відповідно до висновку експерта № 125-108 від 28.12.2018 року. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до абз.1 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Відповідно до вимог ст. ст. 86, 87 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності може виникати зокрема за рішенням суду. Вимогами ст.89 ЗК України, встановлено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників житлового будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. З моменту набуття позивачем та відповідачем права спільної сумісної власності на земельну ділянку, сторони мають право лише за взаємною згодою володіти та користуються спільним майном, і за жодних правових підстав не мають права вчиняти дій, які б не були узгоджені обома співвласниками. Тому, актами цивільного законодавства України надано право співвласникам на поділ та виділ майна, що є у їх спільній сумісній власності. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій(сумісній) власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь- яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України та ст. 152 ЗК України, кожній особі гарантується право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути визнання права або застосування інших способів захисту, встановлених законом, зокрема поділу (виділу) в натурі майна, що є у спільній сумісній власності. Згідно до ст. 88 Земельного Кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди в судовому порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в п. 11 Постанови, одночасно з розв`язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретним приміщенням, суд може також вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності. Відповідно до ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тобто, якщо будівля чи споруда перебуває у спільній частковій власності, то і земельна ділянка переходить у спільну часткову власність. При спільній частковій власності на будівлю чи споруду до кожного з її співвласників переходить така сама доля у спільній власності на земельну ділянку, яку співвласник має у спільній власності на будівлю чи споруду. Відповідно до ч. 2 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред`явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Згідно з п. 19 згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України у справах про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні сторонам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved