Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з січня 2011 року вона працює на посаді юрисконсульта структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». З 03 січня 2019 року позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У липні 2019 року позивачу випадково стало відомо про те, що посада юрисконсульта 2 категорії, яку вона обіймає, вилучена зі штатного розпису. Вважає, що діями відповідача були порушені її права, оскільки під час її перебування у відпустці по догляду за дитиною відповідач не мав права вилучати її посаду зі штатного розпису. Просить суд визнати незаконними дії посадових осіб Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» щодо виведення зі штатного розпису структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» посади юрисконсульта 2 категорії під час перебування [PERSON] у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В подальшому позивач уточнювала свої позовні вимоги, однак судом вони були не прийняті у зв`язку з порушенням передбаченого ЦПК України строку. Відповідач надав суду відзив на позов, де зазначив, що позивачем не обрано належного способу захисту, який передбачений у ст.5 ЦПК України, ст.232 КЗпП України. Тобто вказаний позов не підлягає розгляду в судах. Також позивач не зазначає, у чому саме виразилося порушення її трудових прав, оскільки таке порушення буде мати місце у разі, коли позивачу після виходу з декретної відпустки буде відмовлено у допущенні до роботи. На даний час такого не сталося, оскільки позивач на роботу не виходить, а відповідачем не оспорюється право позивача на збереження за нею місця роботи, про що останню було повідомлено листами від 19 липня 2019 року та від 24 липня 2019 року. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач надала суду відповідь на відзив, де зазначила, що до подання позову до суду нею робилися спроби вирішити спірне питання у досудовому порядку, однак результатів не було. Вона зверталася до органів прокуратури, Головного управління Держпраці, згідно відповіді якої їй роз`яснено, що викладені у зверненні обставини мають ознаки індивідуального трудового спору, ефективне вирішення якого можливе у судовому порядку. У даному випадку діями відповідача були порушені трудові права позивача, оскільки її посада на даний час ліквідована і цим порушується також право позивача на отримання відпустки. Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначив, що порушення трудових прав позивача буде мати місце у разі, коли позивачу після виходу з декретної відпустки буде відмовлено у допущенні до роботи. На даний час такого не сталося. Крім того, порядок і форми ведення штатного розкладу відноситься до компетенції відповідача, що прямо кореспондується зі змістом статті 64 Господарського кодексу України, яка встановлює право підприємства самостійно визначати свій штатний розклад, організаційну форму та чисельність працівників. Виведення відповідачем посади поза штат означає лише окрему форму обліку працівника, який знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і не означає ні скорочення посади, ні звільнення працівника. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] у відкритому судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала обставини, викладені у відзиві на позов і просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши і оцінивши в сукупності матеріали справи, приходить до наступного. Факт того, що позивач працює на посаді юрисконсульта структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» сторонами не оспорювався і підтверджується наданими позивачем письмовими доказами. З 03 січня 2019 року позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, а також довідкою Міністерства праці та соціальної політики про призначення позивачу щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини. З 01 липня 2019 року посада юрисконсульта 2 категорії, яку обіймає позивач, вилучена зі штатного розпису, що вбачається з копії наказу про зміни до штатного розпису, а також з повідомлення В.о. начальника Синельниківського локомотивного депо від 25 липня 2019 року. Як вбачається з повідомлення первинної профспілкової організації Синельниківського локомотивного депо від 18 жовтня 2019 року адміністрація підприємства здійснила скорочення посади юрисконсульта 2 категорії з порушенням законодавства України, оскільки позивач наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і вказана посада не підлягає виведенню поза штат. Крім того, до профспілкового комітету адміністрацією підприємства не було зроблено подання на вивільнення працівника зі скороченням штату. Відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -\~частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору. Головне призначення штатного розкладу це встановити організаційну структуру підприємства. Таким чином, керівник, стверджуючи штатний розклад, тим самим затверджує організаційну структуру підприємства, яка в свою чергу включає в себе кількість штатних одиниць по кожній професії, а так само тарифні ставки (оклади), які відповідають кожній професії на підприємстві. У зв`язку з вищевикладеним суд вважає, що виведення посаді зі штатного розкладу підприємства означає про її ліквідацію, що у даному випадку суперечить вимогам ч.3 ст.184 КЗпП України. Також, як було зазначено Первинною профспілковою організацією підприємства в порушення п.2.2.7 Колективного договору подання профспілковим комітетам на вивільнення працівників за скороченням штату або чисельності з технологічним та економічним обґрунтуванням зроблено не було. Посилання відповідача на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту є необґрунтованим, оскільки відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Оскільки виведенням посади позивача поза штат призвело до порушення її права на працю, суд вважає за можливе захистити таке право шляхом визнання незаконними дій посадових осіб Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» щодо виведення зі штатного розпису структурного підрозділу «Синельниківське локомотивне депо» посади юрисконсульта 2 категорії. Необґрунтованими є і посилання відповідача на те, що порушення прав позивача буде мати місце лише у разі відмові їй у допущенні до роботи після виходу з відпустки, оскільки самими діями щодо виведення займаної позивачем посади поза штат вже призвело до порушення права позивача на збереження місця роботи під час декретної відпустки. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 768,40 грн. стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved