Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила та в остаточній редакції просила визнати за нею право власності на житловий будинок літ. А-1 загальною площею 24,20 кв.м. з тамбуром літ. а площею 3,60 кв.м., верандою літ. а1 площею 4,40 кв.м. та сарай літ. Б, які розташовані за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Тернова, вул. Новоселівська, 479 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначала, що в 1950 році на земельній ділянці, розташованій за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Тернова, вул.. Новоселівська, 479 [PERSON] був побудований зазначені житловий будинок та сарай. 15 квітня 1993 року останні померла, склавши за життя 08 вересня 1989 року заповіт, за яким все належне майно заповідача позивачу, оскільки вона за нею здійснювала догляд та допомагала по господарству. Позивач фактично прийняла спадщину за заповітом у вигляді вищевказаного житлового будинку, оскільки постійно користувалася будинком, утримувала його в належному стані, несла необхідні витрати по оплаті комунальних послуг, крім того в по господарській книзі за спірний будинок позивач зазначена як власник господарства. Однак на даний час позивач не має можливості оформити належним чином свої спадкові права, оскільки будинок не був зареєстрований за спадкодавицею. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просить розглянути справу у її відсутність, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, суду надана заява за підписом Голови Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника ради, в якій він не заперечував проти задоволення позову. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до довідки Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області №216, власником житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Тернова, вул.. Новоселівська, 479 є [PERSON], яка постійно в ньому мешкала до дня смерті. Дані щодо зазначеного обєкту нерухомості маються в погосподарській книзі в книзі №2, особовий рахунок №166. Як вбачається з довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №572 від 11 вересня 2015 року, з архівних матеріалів інвентаризації та правової реєстрації БТІ встановлено, що право власності на житловий будинок літ. «А-1» з тамбуром літ. «а», верандою літ «а1» загальною площею 32,20 кв.м., житловою площею 14,39 кв.м. 1950 року забудови з господарчою будівлею сараєм літ. «Б», розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Тернова, вул.. Новоселівська, 479 в КП «ХРБТІ» не зареєстрований. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності вказаним Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди, на момент будівництва спірного будинку, регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), які передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як вбачається зі свідоцтва про смерть серії IV №361497 від 23 квітня 1993 року, [PERSON] померла 15 квітня 1993 року. В ході судового розгляду встановлено, що за життя [PERSON] 08 вересня 1989 року склала заповіт, зі змісту якого вбачається, що все своє майно, яке їй належить на день смерті, вона заповідала позивачу [PERSON] (свідоцтво про народження серії ЯЖ №177151 від 09 жовтня 1955 року, Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00015733991 від 26 серпня 2015 року). Заповіт посвідчений Тернівською сільською радою народних депутатів Харківського району Харківської області 08 вересня 1989 року. Відповідно до ч. 1,2 ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно із ст. 548 ЦК України, у редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її фактично прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач [PERSON] фактично спадщину прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця проживала у зазначеному будинку, була зареєстрована у ньому, повністю його утримувала, що підтверджується наступними документами: довідкою Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області №41 від 27 лютого 2014 року, відповідно до якої земельна ділянка площею 0,23 га, розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Тернова, вул.. Новоселівська, 479 зареєстрована в по господарській книзі №2 особовий рахунок 166 та закріплена за [PERSON], будинковою книгою на домоволодіння №479 по вул.. Новоселівській в с. Тернова Харківського району Харківської області, з якої вбачається, що членом домогосподарства, записаного першим є [PERSON], технічним паспортом на зазначене домоволодіння, виданим 12 грудня 2013 року на імя [PERSON], а також довідкою Тернівської сільської ради Харківського району Харківської області №216 згідно якої [PERSON] після смерті [PERSON] користується спірним будинком. При таких обставинах, суд вважає встановленим той факт, що [PERSON], як спадкоємцем за заповітом, була прийнята спадщина після смерті [PERSON], померлої 15 квітня 1993 року, у звязку з чим [PERSON] набула право власності на житловий будинок №479 по вул. Новоселівській в с. Тернова Харківського району Харківської області та є єдиним власником зазначеного будинку. Як вбачається зі змісту листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №2723/01.16 від 17 вересня 2015 року спадкова справа після померлої 15 квітня 1993 року [PERSON] не заводилася, свідоцтва про право на спадщину держнотконтора не видавала. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з листа Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] №67/01-16 від 02 вересня 2015 року, [PERSON] зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлої 15 квітня 1993 року, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона вважається такою, що не прийняла спадщину. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON], прийняла спадщину у встановленому порядку, передбаченому діючим на час відкриття спадщини законодавством, не отримав свідоцтво про право на спадщину у звязку з тим, що був відсутній правовстановлюючий документ на будинок, а також у звязку з тим, що спадкодавцем не було оформлено належним чином право власності на зазначене спадкове майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved