Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Кредитної спілки «Соціум» про розірвання трудового договору та припинення трудових відносин. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 02 грудня 2013 року її було прийнято на посаду економіста Кредитної спілки «Соціум» за основним місцем роботи на повний робочий день з посадовим окладом згідно штатного розкладу за її заявою про прийняття на роботу та ознайомлено її з наказом №40-ОК Кредитної спідки «Соціум» від 02 грудня 2013 року і було укладено трудовий договір №40. 01 вересня 2014 року позивачем подано заяву про звільнення з посади економіста Кредитної спілки «Соціум» за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України, 15 вересня 2014 року позивач попередила Кредитну спілку «Соціум» про те, що вона не буде виконувати покладені на неї трудові обов'язки економіста Кредитної спілки «Соціум» та прохала видати трудову книжку з відповідним записом і не виходить на роботу, але її не звільнено з посади економіста Кредитної спілки «Соціум» та не видано трудової книжки з відповідним записом про звільнення, відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України. Позивач просить розірвати трудовий договір №40 від 02 грудня 2013 року та припинити трудові відносини з Кредитною спілкою «Соціум» з 16 вересня 2014 року. Позивач до суду надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує повністю, просить його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду свого представника не направив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (ст.43 Конституції України). Статею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно до ст.24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник (ст.38 Кодексу законів про працю України). Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України за №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Судом встановлено, що 02 грудня 2013 року Позивача було прийнято на посаду економіста Кредитної спілки «Соціум» за основним місцем роботи на повний робочий день з посадовим окладом згідно штатного розкладу за її заявою про прийняття на роботу та ознайомлено її з наказом №40-ОК Кредитної спідки «Соціум» від 02 грудня 2013 року і було укладено трудовий договір №40. Відповідно до п.2.1.Договору договір є безстроковим трудовим договором. На підставі Договору виникають трудові відносини між працівником і роботодавцем. Згідно до п.9.2.Договору цей Договір припиняється: з ініціативи працівника у випадках, передбачених законодавством (статтею 38, 39 Кодексу законів про працю України) та цим Договором. При достроковому розірванні Договору він розривається з попередженням відповідної сторони за два тижні (п.9.4.Договору). 01 вересня 2014 року Позивачем подано заяву про звільнення з посади економіста Кредитної спілки «Соціум» за власним бажанням на підставі ст.38 Кодексу законів про працю України. 15 вересня 2014 року Позивач попередила Кредитну спілку «Соціум» про те, що вона не буде виконувати покладені на неї трудові обов'язки економіста Кредитної спілки «Соціум» та прохала видати трудову книжку з відповідним записом і не виходить на роботу, але її не звільнено з посади економіста Кредитної спілки «Соціум» та не видано трудової книжки з відповідним записом про звільнення відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України. За вказаних обставин суд вважає, що Позивач реалізувала передбачене ст.43 Конституції України та ст.38 Кодексу законів про працю України право на розірвання трудового договору за №40 від 02 грудня 2013 року, укладеного з Кредитною спілкою «Соціум» та припинення трудових відносин з Кредитною спілкою «Соціум» з власної ініціативи та вимоги Позивача обґрунтовані й підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судовий збір слід покласти на відповідача, стягнувши з нього на користь держави 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved