Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно посилаючись на те, що вона, є власником земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS]. Спірна земельна ділянка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № [NUMBER], виданого Судіївською сільською радою 25 червня 1996 року. Згідно державного акту загальна площа належної їй земельної ділянки становить - 0,45 га. В цьому році виникла необхідність у отриманні кадастрового номера земельної ділянки, оскільки на час оформлення державного акта кадастрові номери не надавалися. Для отримання кадастрового номера їй необхідно було поновити технічну документацію на належну їй земельну ділянку, для чого вона звернулася до комунального підприємства «Полтавський районний центр земельного кадастру». Після виїзду для проведення замірів спеціалістом підприємства було виявлено помилку, а саме фактична площа належної їй земельної ділянки не відповідає площі вказаній у державному акті. Згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № [NUMBER], виданого Судіївською сільською радою 25 червня 1996 року площа землі становить - 0,45 га, а згідно фактичних замірів загальна площа належної їй земельної ділянки становить - 0,5902 га. При отриманні державного акту вона не звернула на це уваги, покладаючись на професійність спеціалістів, які на той час проводили приватизацію та державну реєстрацію прав на належну їй земельну ділянку, та вважала що та площа земельної ділянки, якою користувався її дядько [PERSON], а після дарування 28 травня 1996 року і до сьогодні користується вона, дійсно становить - 0,45 га. Межі земельної ділянки не змінювались ще з часів коли ця земельна ділянка належала її дядькові [PERSON] та в такому ж стані перейшла і у її власність після оформлення договору дарування. Згідно кадастрового плану, виготовленого КП «Полтавський районний центр земельного кадастру» фактична і дійсна площа належної її земельної ділянки становить - 0,5902 га, з яких - 0,1500 га надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівел і споруд, а - 0,4402 га для ведення особистого підсобного господарства. На даний час привести у відповідність правовстановлювальні документи на належну їй земельну ділянку, у встановленому законом порядку не можливо в зв'язку з тим, що виправлення та дописки у державних актах не допускаються, а отримати новий державний акт чи дублікат на сьогодні не можливо, оскільки з 2013 року було змінено порядок оформлення та реєстрації правовстановлювальних документів на земельні ділянки. Іншої можливості оформити свої права на земельну ділянку, окрім як звернувшись до суду з відповідною заявою, немає. В судове засідання представник позивача не з»явився, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Представник: відповідача Судіївської сільської ради Полтавського району в судове засідання не з'явився надавши суду заяву з проханням справу слухати у його відсутність, та не висловив заперечень проти позову. Суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з»явившихся сторін по наявним матеріалам справи та за наявності від них відповідних заяв. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки, що знаходиться в [ADDRESS]. Земельна ділянка належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № [NUMBER], виданого Судіївською сільською радою 25 червня 1996 року. Згідно державного акту загальна площа належної їй земельної ділянки становить - 0,45 га. В 2015 році виникла необхідність у отриманні кадастрового номера земельної ділянки, оскільки на час оформлення державного акта кадастрові номери не надавалися. Для отримання кадастрового номера позивачу необхідно поновити технічну документацію на належну їй земельну ділянку, для чого вона звернулася до комунального підприємства «Полтавський районний центр земельного кадастру». Після виїзду для проведення замірів спеціалістом підприємства було виявлено помилку, а саме фактична площа належної позивачу земельної ділянки не відповідає площі вказаній у державному акті. Згідно державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ПЛ № [NUMBER], виданого Судіївською сільською радою 25 червня 1996 року площа землі становить - 0,45 га, а згідно фактичних замірів загальна площа належної їй земельної ділянки становить - 0,5902 га. При отриманні державного акту позивач не звернула на це уваги, покладаючись на професійність спеціалістів, які на той час проводили приватизацію та державну реєстрацію прав на належну їй земельну ділянку, та вважала що та площа земельної ділянки, якою користувався її дядько [PERSON], а після дарування 28 травня 1996 року і до сьогодні користується вона, дійсно становить - 0,45 га. Межі земельної ділянки не змінювались ще з часів коли ця земельна ділянка належала дядькові позивачки [PERSON] та в такому ж стані перейшла і у її власність після оформлення договору дарування. Згідно кадастрового плану, виготовленого КП «Полтавський районний центр земельного кадастру» фактична і дійсна площа належної її земельної ділянки становить - 0,5902 га, з яких - 0,1500 га надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівел і споруд, а - 0,4402 га для ведення особистого підсобного господарства. Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно частини 2 статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно ст.16 ЦК України передбачено право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На підставі викладеного суд вважає позові таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved