Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГОРОСВІТ ФАРМ» на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 126451 грн 62 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 34500 грн 00 коп. Посилається на те, що 16 лютого 2016 року вона була призначена на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ФАРМ», а 30 березня 2016 року звільнена з посади за ст.38 КЗпП України за власним бажанням. 30 березня 2016 року була прийнята на посаду бухгалтера та 25 жовтня 2017 року звільнена з посади на підставі п.1 ст.26 КЗпП України за угодою сторін. Згідно довідки, наданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі на день звільнення 25.10.2017 становить 126451 грн 62 коп. 10 квітня 2018 року Миргородським міськрайонним судом Полтавської області був виданий наказ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 126451 грн 62 коп., який 07 травня 2018 року ухвалою суду скасований за заявою відповідача. Вважає, що її права були порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати за період з лютого 2016 року по жовтень 2017 року та середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні. Ухвалою від 14 серпня 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Відповідачу запропоновано протягом п’ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 серпня 2018 року про відкриття провадження ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ» отримано 21 серпня 2018 року. У встановлений судом строк представник відповідача заперечення проти позову не надав. Ухвалою від 09 січня 2019 року справу призначено до розгляду з викликом сторін. 12 березня 2019 року представник ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ» звернувся до суду з заявою про поновлення строку для подання відзиву та надав відзив із відповідними додатками. В судовому засіданні 11 травня 2019 року відзив судом не прийнято у зв’язку із відсутністю належних та обґрунтованих причин пропуску строку для його подачі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити його. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав, заперечує поти його задоволення. Посилається на те, що вся заборгованість по заробітній платі погашена, що підтверджується розпискою від 05 вересня 2017 року. При цьому, представник відповідача визнав, що на момент звільнення позивача борг по заробітній платі становив 126451 грн. 62 коп. Судом встановлено наступне. Наказом №5-к від 16 лютого 2016 року [PERSON] призначена з посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ФАРМ» (а.с.11). Наказом №6-к від 30 березня 2016 року [PERSON] звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ФАРМ» з 30 березня 2016 року за ст.38 КЗпП України (за власним бажанням) (а.с.12). Наказом №7-к від 30 березня 2016 року [PERSON] була прийнята на посаду бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ФАРМ» (а.с.13). Наказом №11-к від 25 жовтня 2017 року [PERSON] звільнено з посади бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ФАРМ» з 25 жовтня 2017 року за п.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) (а.с.14). Накази №6-к від 30 березня 2016 року, №7-к від 30 березня 2016 року та №11-к від 25 жовтня 2017 року підписані директором [PERSON] З копії довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ФАРМ» 25 жовтня 2017 року за №25/10-17, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по виплаті заробітної плати станом на 25 жовтня 2017 року становить 126451 грн. 62 коп. Від імені керівника ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ» довідка підписана [PERSON] (а.с.7). Оригінал довідки досліджений в судовому засіданні. Відповідно до копії ухвали Миргородського міськрайонного суду Полтавської області скасовано судовий наказ, який виданий Миргородським міськрайонним судом Київської області 10 квітня 2018 року у справі №541/736/18 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОСВІТ ФАРМ» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 126451 грн 62 коп.(а.с.16). Представник відповідача [PERSON] визнав, що на момент звільнення Товариство заборгувало позивачеві 126451 грн 62 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Частина 3 статті 12 та частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України.). Таким чином, судом встановлено, що на момент звільнення позивача [PERSON] 25 жовтня 2017 року Товариство заборгувало позивачеві 126451 грн 62 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Заперечуючи проти позовних вимог, однак визнаючи, що станом на 25 жовтня 2017 року борг по заробітній платі перед позивачем становив 126451 грн 62 коп., представник відповідача зазначив, що борг ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ» сплатило [PERSON] в повному обсязі, що підтверджується розпискою від 05 вересня 2017 року, яка була написана позивачем власноручно. Будь-яких інших підстав на підтвердження своєї позиції не зазначав, доказів не надавав. Позивач [PERSON] визнала ту обставину, що 05 вересня 2017 року нею дійсно було написано розписку про отримання від [PERSON] 150000 гривень. Однак ці кошти були їй повернуті в рахунок коштів, які вона позичила [PERSON] як фізична особа і на даний час він залишився їй ще винен більше 1 млн гривень. Будь-яких коштів від ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ» в рахунок виплати заробітної плати вона не отримувала. Проаналізувавши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи обставини, визнані представником відповідача та позивачем, суд вважає, що написана позивачем [PERSON] 05 вересня 2017 року ( за більше як півтора місяця перед звільненням) розписка про отримання коштів в сумі 150000 грн (сума більша, ніж борг по заробітній платі) від [PERSON] (не є директором ТОВ, оскільки накази та довідка підписані не ним) не є належним, допустимим та достовірним доказом сплати ТОВ «АГРОСВІТ ФАРМ» позивачеві [PERSON] нарахованої станом на 25 жовтня 2017 року, але не виплаченої заробітної плати в сумі 126451 грн 62 коп. Будь-яких інших доказів цьому надано не було. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі в розмірі 126451 грн 62 коп., допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в розмірі платежу за один місяць. Крім цього позивач просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 34500 грн 00 коп. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Спору щодо розміру належних звільненому працівникові [PERSON] сум між сторонами не було, будь-яких доказів на підтвердження відсутності вини у невиплаті заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, яка втілена у ст. 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства). Так, згідно до правил ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивач та її представник в судовому засіданні зазначили, що як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягненню підлягає лише 34500 гривень, збільшувати розмір позовних вимог в цій частині вони не бажають. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на її користь середнього заробіток за час затримки розрахунку при звільненні саме в розмірі 34500 грн 00 коп. З врахуванням викладеного, відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved