Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання: - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення сином повноліття; - доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування за нею; - позивача [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менш одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування за нею; - допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 23 вересня 2014 року рішенням Харківського районного суду Харківської області розірвано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що проживає разом з відповідачем, і перебуває на її утриманні та доньку - [PERSON], [INFO], яка теж проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Разом з тим, спільна донька є інвалідом з дитинства потребує стороннього догляду, у звязку з позивач не має можливості працевлаштовуватися та отримувати дохід. Відповідач добровільно матеріальну допомоги на утримання дітей та позивача не надає. Таким чином, з посиланням на приписи статті 88 СК України, позивач звертається до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей та утримання дружини, з якою проживає з дитина-інвалід. Позивач у судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена. Надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та вказав, що позовні вимоги визнає в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, тоді як в частині стягнення аліментів на дружину він заперечує. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проте, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2014 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №154286, виданого 02.04.2009 Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №05) та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ №2079066, виданого 01.10.2010 Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №3). Згідно наданої до суду позивачем інформації, виданої Управлінням соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації за вих.№323 від 17.05.2017, [PERSON] обліку в управлінні соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації перебуває та отримує допомогу на дитину інваліда [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що діти проживають разом з позивачем за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Перемога, вул.Шкільна, бду.1, кв.1, та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою з виконавчого комітету Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області за вих.№330 від 06.06.2017. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України) Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснив судам, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ст. 180 СК України батьки зобовязані забезпечувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч.2 ст. 182 СК України). Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів у відповідній частці, «але не менш одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян», не підлягають задоволенню з огляду на невідповідність положенням ч.2 ст. 182 СК України. Як вбачається зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають суттєве значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Суд, проаналізувавши приведене вище, враховуючи надані до суду матеріали та заяву відповідача, де він зазначає, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення в частині стягнення аліментів на малолітніх дітей, прийшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно починаючи з дня предявлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стосовно ж вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) в порядку статті 88 СК України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з положеннями статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитиною-інвалідом є дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової суспільної допомоги та захисту. Таким чином, норма ст. 88 СК України визначальною підставою для стягнення коштів на утримання того з батьків, з ким проживає дитина-інвалід, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, встановлює умову, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання виникає за умови, що дитина-інвалід потребує постійного стороннього догляду. Як вбачається з копії посвідчення серії ААГ №039281 виданого 08.09.2016 Управлінням соціального захисту населення Харківської районної державної адміністрації, [PERSON] отримує державну соціальну допомогу на дитину-інваліда на термін з 01.06.2016 по 31.05.2018. Згідно з частиною першою статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відтак, з огляду на приведене вище, у звязку з тим, що позивач мешкає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитись без постійного стороннього догляду, відповідач не надав до суду жодного доказу того, що він не має змоги надавати матеріальну допомогу, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача аліменти на її утримання в порядку статті 88 СК України підлягає частковому задоволенню. Натомість, при визначенні суми стягнення аліментів суд враховує, що позивач не має власного заробітку, оскільки здійснює догляд за дитиною - інвалідом, яка потребує постійної опіки, а відповідач є фізично здоровою людиною працездатного віку, він до суду не надав інформації про інших утриманців та відомостей про те, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу. При цьому, відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Приймаючи до уваги розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, який прийнято стягнути з відповідача, розмір аліментів на утримання одного з батьків з яким мешкає дитина-інвалід, не може становити 1/4 частку від усіх доходів відповідача, з огляду на положення частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII. Таким чином, суд приймає рішення про стягнення з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 22 травня 2017 року та протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею. Поряд з цим, відповідно до статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми виплати за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме, судовий збір у сумі 640,00 гривень суд стягує з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial