Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій, з усіма уточненнями, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу). Свої вимоги мотивувала тим, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Оскільки обовязок щодо утримання дитини несуть обоє з батьків, вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у примусовому порядку. Відповідач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, і враховуючи, що в нього на утриманні є ще одна дитина, позивач вважає, що такий розмір аліментів не утруднить його матеріальне становище. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду надійшла його заява про визнання позову, згоден сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу). Згідно з положеннями ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом з Свідоцтва про народження серія І-ЕГ №250512, виданого 01.02.2017 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, [PERSON] народився 22.01.2017 року, про що складено відповідний актовий запис №236. Батьком значиться [PERSON], матірю [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] з 01.11.2017 року працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Джейбіл Сьоркіт Юкрейн Лімітед» налагоджувальником автоматів та напівавтоматів SMT. Згідно з довідкою про середню заробітну плату за вих. №210 від 06.03.2018, за період з грудня 2017 по лютий 2018 заробітна плата відповідача склала 27\~407,80 грн. Окрім того, судом також встановлено, що з [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2/0538/2387/2012 виданого 27.09.2012 Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області, стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 15.08.2012 р. і до повноліття дитини. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Матеріалами справи доведено, що відповідач офіційно працює, має постійний дохід. З урахуванням тієї обставини, що визнання позовних вимог відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання позовних вимог відповідачем, задоволення позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу). На підставі ст. ст. 141, 150, 180-183, 191 Сімейно кодексу України,

Outcome: approved