Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 26.09.1998 р. взяла шлюб із відповідачем, від шлюбу подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду протягом останніх 9 років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, спільне господарство не ведеться з грудня 2012 року; втрачені всі фізичні та духовні зв'язки між подружжям. Причиною розпаду сім'ї стала різниця характерів, відсутність взаєморозуміння, довіри, любові, моральної та матеріальної підтримки. Посилаючись у позові на те, що збереження сім'ї неможливе т суперечить інтересам подружжя, та позивач має намір створити нову сім'ю, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу та після розірвання шлюбу залишення позивачеві дошлюбного прізвища «[PERSON]». У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує повністю, просила суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішував справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згін ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 26.09.1998 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з грудня 2012 року, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність взаєморозуміння, довіри, любові, моральної та матеріальної підтримки), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до втрати почуттів любові та взаємної згоди, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. Разом з тим, частково задовольняючи позов та відмовляючи в задоволенні вимоги позову про зміну прізвища після розірвання шлюбу на дівоче «[PERSON]», суд виходить з того, що відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках (ч. 1); відповідно до ч. 6 зазначеної вище правової норми той з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, повинен заявити про це в органі державної реєстрації актів цивільного стану під час державної реєстрації розірвання шлюбу. Таким чином, з огляду на наведене вище правове обґрунтування та виходячи з приписів ст. 16 ЦК України, якою визначені способи захисту цивільних прав, вочевидь вирішення питання про зміну прізвища того з подружжя, який бажає відновити своє дошлюбне прізвище, саме під час державної реєстрації розірвання шлюбу в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а не в судовому порядку (за умови відсутності відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану), та лише за наявності відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану спір підлягає вирішенню в судовому поряду за правилами відповідного судочинства. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial