Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено наступні письмові договори позики: від 16.06.2016р. на суму 200,00 євро з остаточною датою повернення 16.07.2016р.; від 20.06.2016р. на суму 890,00 гривень з остаточною датою повернення 20.07.2016р. Даний факт підтверджується розписками написаними власноруч відповідачем. Оскільки отримані грошові кошти відповідач не повернув, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за вказаними договорами з врахуванням індексу інфляції та три проценти річних від простроченої суми на день ухвалення рішення суду. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено наступні письмові договори позики: від 16.06.2016р. на суму 200 євро з остаточною датою повернення 16.07.2016р.; від 20.06.2016р. на суму 890 гривень з остаточною датою повернення 20.07.2016р. Даний факт підтверджується розписками написаними власноруч відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаних договорів, не повертає позивачу сум позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індексація внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість з врахуванням індексу інфляції та три процента річних на день ухвалення рішення. Таким чином, заборгованість відповідача складає: - за договором від 16.06.2016р. в розмірі 206,03 євро, з них: 200 євро - сума боргу; 6,03 євро - 3% річних; - за договором від 20.06.2016р. в розмірі 1073,85 гривень, з них: 890,00 гривень - сума боргу; 157,3 гривень - інфляційні витрати; 26,55 - 3% річних. Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорах, укладених у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 551,2 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved