Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 27 жовтня 2016 року між нею та відповідачем на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова розірвано шлюб. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Вона проживає з дитиною окремо від відповідача. З дня розірвання шлюбу відповідач жодного разу не бачився з донькою, уникав зустрічей з нею, не цікавився її розвитком, інтересами, здоров`ям. Їхня дитина часто хворіє, однак відповідач не надає допомогу та не підтримує їх. Зазначає, що станом на 01 квітня 2019 року у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 49861 грн. 34 коп. З огляду на вказане, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 06 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У зв`язку з відсутністю будь-яких клопотань сторони позивача, протокольною ухвалою від 10 вересня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засідання позивач надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Крім цього пояснила, що позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме можливості виїзду доньки за межі України без дозволу батька, до якого вона неодноразово щороку зверталася за таким дозволом. Додала, що відповідач приносив речі доньці, розмір яких не відповідав віковим змінам дитини. Вказала, що відповідач одного разу відвідував навчальний заклад доньки. В судовому засіданні відповідач не погодився з позовними вимогами, просив у задоволенні позову відмовити. Пояснив, що він забезпечує дитину, купляє їй речі, цікавиться її матеріальним станом та вихованням, відвідує навчальний заклад. Повідомив, що позивач та її мати чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою. Третя особа Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради в судове засідання явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки представника суду не повідомив, однак 27 серпня 2019 року від представника третьої особи Демиденко І.І. надійшло клопотання, у якому той просив розгляд справи здійснювати за відсутності повноважного представника, з позовними вимогами погодився та просив позов задовольнити. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 07 листопада 2011 року Виконкомом Винниківської міської ради м. Львова, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 27 жовтня 2016 року у справі № 463/3636/16-ц стверджується, що шлюб між сторонами був розірваний. Довідкою про неотримання аліментів № 09-26/5542 від 15 квітня 2019 року, виданою Пустомитівським РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області підтверджується, що наявність заборгованості [PERSON] перед [PERSON] по аліментам за період з 01 жовтня 2018 року по 01 квітня 2019 року. Згідно з розрахунком заборгованості по аліментах від 05 квітня 2019 року, за період з січня 2016 року по березень 2019 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем по аліментах становить 49861 грн. 34 коп. Доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у період з квітня 2019 року до часу розгляду справи позивач суду не надала. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз. 2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Єдиним доказом, яким позивач обґрунтовує невиконання відповідачем батьківських обов`язків, є несплата ним аліментів. Враховуючи наведене, суд не може ґрунтувати своє рішення на основі лише одного факту невиконання відповідачем батьківських обов`язків, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц виклав правову позицію, згідно з якою посилання на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Проте з наданого позивачем висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] від 30 серпня 2017 року № 33-2973, виданого Органом опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, неможливо встановити умови проживання дитини, її батьків. Відтак, суд приходить до висновку, що умови проживання дитини органом опіки та піклування не досліджувалися. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Додатково слід зазначити, що висновок органу опіки та піклування носить суто рекомендаційний характер. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому такий позов є передчасним та в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed