Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), третя особа: Служба у справах дітей та сімї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини міської ради Київської області про визначення місця проживання сина, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.06.2009 між нею та Відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Вказує, що оскільки спільне життя з Відповідачем не склалось, то нею було подано до суду позовні заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Зазначає, що з самого народження найбільше уваги малолітній дочці приділяла саме вона. Після фактичного розірвання шлюбу їхня донька весь час проживає з нею за адресою: [ADDRESS] , квартира має окремі кімнати для сну та навчання дитини, саме вона займається вихованням та доглядом за [PERSON] , забезпечує її фізичний, духовний та культурний розвиток. Отже, фактичним місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] є місце її проживання. Вказує, що з вересня місяця 2016 року вона працює в Гостомельській селищній раді та посаді керуючої справами, де характеризується позитивно, стабільно отримує заробітну плату. Вона має можливість забезпечити дитині належні умови проживання, повною мірою займатися її вихованням та забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідач не надає згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, чим порушує право [PERSON] на відпочинок та оздоровлення. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визначити місце проживання дитини з матір`ю. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов визнає та проти задоволення не заперечує. В судове засідання третя особа свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. До суду від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовну заяву такою, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20.06.2009 сторони перебувають у зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, шлюбі, актовий запис № 473, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно Акту депутата Гостомельської селищної ради Київської області Скуратівської Н.Ю. № б/н від 04.02.2020 встановлено, що позивач [PERSON] вже більше року не проживає в Гостомелі зі своїм чоловіком [PERSON] . Проживає за місцем реєстрації - [ADDRESS] разом із своєю малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] . Донька на повному матеріальному забезпеченні матері - [PERSON] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Ч.ч. 1,2 ст. 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до статті 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде відповідати інтересам дитини, а також визнання відповідачем позову, то суд вважає за можливо подану позовну заяву задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved