Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якій просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Поділити спільно набуте майно подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; залишити двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . В подальшому 21.02.2018 р. та 15.05.2019 р. позивачем було подано уточнену позовну заяву про визнання майна об`єктом прав спільної власності сумісної власності та поділ майна подружжя в якій посилається на те, що 30.06.2007 року [PERSON] разом з [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 30 червня 2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів здійснено відповідний запис за № 870. В шлюбі у сторін по справі народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини Серії [NUMBER] зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції від 29 вересня 2008 року про що зроблений відповідний запис за № 2616. За час шлюбу сторонами по справі була придбана двокімнатна квартира, що розташована за адресою; [ADDRESS] яка за їхньою спільною домовленістю була оформлена згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2012 року на відповідача (за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського .міського нотаріального округу Нельзіним М.С., зареєстрований в реєстрі за №10174). Позивач та відповідач планували там проживати всією сім`єю, але у зв`язку з відсутністю між ними взаєморозуміння шлюб було розірвано згідно рішення Богунського районного суду міста Житомира від 06.05.2015 року (Справа №295/3553/15-ц Категорія 47 : 295/1538/15). Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо та самоусунувся від своїх обов`язків, щодо виховання доньки. Малолітня дитина залиишилась проживати з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від сплати в повному обсязі аліментів присуджених йому за рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.05.2015 року у зв`язку з чим на момент звернення до суду з позовом про збільшення позовних вимог у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 16 202, 95 гривень. Окрім того відповідач не визнає право позивача на вказану квартиру і вважає її своєю власністю, шо змушує позивача звернутись до суду, так як мирним шляхом вирішити спір неможливо. Зазначена двокімнатна квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача і згідно висновку про вартість від 18.12.2017 року становить 143380 гривень. 16 січня 2018 року між позивачем та адвокатом Демьяненко Миколою Володимировичем, свідоцтво на право занятгя адвокатською діяльністю № 3178, видане 31 січня 2008 року та [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги, за якою адвокат зобов`язується представляти інтереси [PERSON] . У зв`язку із цим, збільшуються позовні вимоги в інтересах довірителя [PERSON] . В зв`язку із викладеним просить суд, визнати спільною сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Поділити спільно набуте майно подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] надав суду письмову заяву в якій позов підтримує, розгляд справи просить розглядати за їх відсутності та відсутності позивача, звукозапис не проводити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив, в зв`язку із чим суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. В зв`язку із чим суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-284 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції 30 червня 2007 року, про що в книзі реєстрації шлюбів здійснено відповідний запис за № 870. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції від 29 вересня 2008 року про що зроблений відповідний запис за № 2616, встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] батьками є: [PERSON] та [PERSON] . За час шлюбу сторонами по справі була придбана двокімнатна квартира, що розташована за адресою; [ADDRESS] яка за їхньою спільною домовленістю була оформлена згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2012 року на відповідача (за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського .міського нотаріального округу Нельзіним М.С., зареєстрований в реєстрі за №10174). Згідно рішення Богунського районного суду міста Житомира від 06.05.2015 року (Справа №295/3553/15-ц Категорія 47 : 295/1538/15) шлюб , зареєстрований 30 червня 2017 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] за актовим записом № 870 розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо та самоусунувся від своїх обов`язків, щодо виховання доньки. Малолітня дитина залишилась проживати з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від сплати в повному обсязі аліментів присуджених йому за рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.05.2015 року у зв`язку з чим на момент звернення до суду з позовом про збільшення позовних вимог у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 16 202, 95 гривень. Згідно висновку про вартість від 18.12.2017 року вартість квартири становить 143380 гривень. 16 січня 2018 року між позивачем та адвокатом Демяненко Миколою Володимировичем, свідоцтво на право занятгя адвокатською діяльністю № 3178, видане 31 січня 2008 року та [PERSON] було укладено угоду про надання правової допомоги, за якою адвокат зобов`язується представляти інтереси [PERSON] . Дані обставини також, підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 пунктом 2 статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення -лдготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного судового провадження. Частиною З ст. 49 ЦПК України визначено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову щляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, шо майно, набуте подружжям за час шлюбу, гшлежить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частиною 1 статті 61 Сімейного кодексу України визначено, шо об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статгею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1 та 2 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зазначені норми Закону, викладені обставини, суд вважає, що слід задовольнити позов та визнати спільною сумісною власністю подружжя двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Поділити спільно набуте майно подружжя наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст. 372, ЦК України, ст. ст. 61, 63, 69, 70, 71 СК України та

Outcome: approved