Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила та просила визначити їй, [PERSON], додатковий строк в два місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її бабусі – [PERSON], яка померла 01.11.2000 року, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. 01 листопада 2000 року померла її бабуся - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 8,11 га, розташованої на території Білогір’ївської сільради Оріхівського району Запорізької області та земельної ділянки площею 0,16 га розташованої на території Білогір’вської сільради Оріхівського району Запорізької області. Позивач являється спадкоємицею першої черги за законом відповідно до ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР. Однак в установлений законом строк вона до нотаріату не зверталася, спадкова справа нотаріусом не відкривалася, у зв'язку з тим, що існували об'єктивні, непереборні, істотні труднощі, а саме: - на момент відкриття спадщини вона була неповнолітньою, тобто не могла своїми діями набути права на спадкування, як це передбачено ст. 11 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.); - після смерті бабусі позивач переїхала жити до м. Києва, де її опікуном було призначено дядька - [PERSON], який проживає в м. Києві, останній зберігав право встановлювальні документи на спадкове майно у себе та весь цей час приховував від неї відомості про наявність спадкового майна, яке залишилось після смерті бабусі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з’явився, надавши заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності,позовні вимоги підтримує Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2000 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-БК №280244 (а.с. 8). [PERSON] являлася матір’ю [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЖС №494444 (а.с. 7), яка 20.05.1993 р. уклала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище [PERSON], згідно копії запису акту про укладення шлюбу №2 (а.с.60). До укладення шлюбу [PERSON] 06.07.1984 року народила доньку, [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії ІІ-ЖС №491767 (а.с. 6), яка 27.09.2003 року одружилася з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON], згідно свідоцтва про одруження серії 1-БК №221544 (а.с. 7). 28.05.1997 року [PERSON] померла, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖС №035780 (а.с. 9). Відповідно до ч.2 ст.529 ЦК Української РСР (1963 р.), онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Тобто спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] являється [PERSON]. Спадщина після смерті [PERSON] складається із земельної ділянки площею 8,11 га, розташованої на території Білогір’ївської сільради Оріхівського району Запорізької області, якою спадкодавиця володіла згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП №0172741 (а.с. 11) та земельної ділянки площею 0,16 га розташованої на території Білогір’вської сільради Оріхівського району Запорізької області, якою спадкодавця володіла на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № 134347, виданого на підставі рішення Білогір'ївської сільради Оріхівського району Запорізької області від 26 березня 1996 року за № 3, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №103 (а.с. 10). 07.07.2014 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті бали (а.с. 38). 11.07.2014 року [PERSON], приватний нотаріус Оріхівського районного нотаріального округу Запорізької області ухвалив постанову, якою відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після померлої 01.11.2000 року баби – [PERSON], так як вона пропустила строки для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 46). Позивач не подала у встановлений ч.2 ст.549 ЦК Української РСР (1963 р.) шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], так як на момент відкриття спадщини вона була неповнолітньою, тобто не могла своїми діями набути права на спадкування, як це передбачено ст. 11 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.). та після смерті баби позивач переїхала жити до м. Києва, де її опікуном було призначено дядька - [PERSON], який проживає в м. Києві і зберігав правовстановлювальні документи на спадкове майно у себе та весь цей час приховував від неї відомості про наявність спадкового майна, яке залишилось після смерті баби. Згідно ч.1 ст.550 ЦК Української РСР (1963 р.), строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про практику у справах про спадкування» поважними є причини, пов’язані з об’єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає, що обставини, зазначені позивачем у позові і з яких вона не подала заяву про прийняття спадщини, є поважними, оскільки вони затрудняли реалізацію позивачем свого права на прийняття спадщини. На підставі викладеного, згідно ст.ст. 529, 549, 550 ЦК Української РСР (1963 р.), та

Outcome: approved