Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який представник підтримав у заяві про розгляд справи без його участі, та вимоги мотивує тим, що 27.06.2018 року її [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом, у зв`язку з чим остання була вимушена звернутися до суду. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2018 року стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати в сумі 27679,77 грн. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в період з 28.06.2018 року по 24.10.2018 року в розмірі 9249,50 грн. Однак, відповідно до виписки по банківському рахунку, заборгованість по заробітній платі позивачу була виплачена 22.01.2020 року. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.10.2018 року по 22.01.2020 року. Ухвалою суду від 29.01.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, надав суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вимоги позивача є необґрунтованими, у зв`язку з відсутністю підстав для отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена за рішенням суду. Зазначену правову позицію викладена у рішенні ЄСПЛ від 04.10.2010 року по справі «Меньшакова проти України» за заявою №377/02 (пункти 55, 56, 57, 65). У випадку задоволення позовних вимог будуть порушені економічні інтереси Товариства. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.06.2018 року [PERSON] було звільнено з роботи в Акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2018 року по справі №592/9965/18 з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на користь [PERSON] стягнуто невиплачену заробітну плату в розмірі 27679,77 грн. 38 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 28.06.2018 року по 24.10.2018 року в сумі 9249 грн. 50 коп. (а.с.8). Зазначені суми [PERSON] були виплачені 22.01.2020 року, що підтверджується випискою по банківському рахунку позивача (а.с.7). З рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 24.10.2018 року вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 184 грн. 99 коп. (а.с.8). Між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються КЗпП України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом статей 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих в п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до в п. 6 вказаних роз`яснень, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. До пояснень представника відповідача щодо відсутності обґрунтованих правових підстав для стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена за рішенням суду, суд ставиться критично, оскільки передбачений частиною першою ст. 117 КЗпП обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Верховного Суду України від 02.07.2014 року по справі №6-76цс14). Згідно вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наказу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» від 21.03.2014 р. №75 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» в Товаристві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділок, вівторок, середа. Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» №81 від 16.04.2019 року дію Наказу «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» №75 від 21.03.2014 року відмінено з 01.07.2019 року, у зв`язку із запланованим підвищенням обсягів виробництва (а.с.11). З матеріалів справи вбачається, що 22.01.2020 року [PERSON] були виплачені заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в період з 28.06.2018 року по 24.10.2018 року. Таким чином, остаточний розрахунок з позивачем було проведено лише 22.01.2020 року, тобто з порушенням строків, встановлених ст. 116 КПК України, оскільки день звільнення [PERSON] 27.06.2018 року. У зв`язку з чим, в роботодавця виник обов`язок щодо виплати працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 44582 грн. 59 коп., за період з 29.10.2018 року по 22.01.2020 року, що складає 241 робочий день (враховуючи триденний робочий тиждень до 01.07.2019 року), при середньоденній заробітній платі позивача 184,99 грн. (241 роб.дн. х 184,99 грн. = 44582,59 грн). У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved