Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, індексацію заробітної плати та моральну шкоду. Позивачка надала заяву у якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути без її участі та винести рішення про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 6 185 грн. 94 коп., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 7\~274 грн. 86 коп., індексацію заробітної плати згідно з величинами індексів споживчих цін станом на грудень 2015 року у сумі 2\~913 грн. 57 коп., моральну шкоду 5\~000 грн. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти стягнення на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 2\~672 грн. 36 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог просив суд відмовити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, суд дійшов наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 27 лютого 2012 року позивач прийнята на посаду техніка Державного підприємства «Дніпропетровський науководослідний та проектний інститут землеустрою». 01 жовтня 2013 року позивач переведена на посаду техніка «Єдине вікно» договірного сектору відділу організаційно-правового забезпечення. З 24 лютого 2015 року позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Стаття 115 КЗпП визначає, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст. 117 КЗпП України). Згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 2 КЗпП України, закріплено право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці, стаття 21 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що працівник має право на оплату своєї праці. Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, а власник, зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату. Так, згідно довідки №01-07/1250 від 04 січня 2015 року заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 6\~185 грн. 94 коп. Однак, відповідно до відомості розподілу заробітної плати від 05.01.2016 року позивачу частково виплачено заборгованість по заробітній платі у сумі 3\~513 грн. 58 коп. Таким чином, станом на день винесення судового рішення Державне підприємство «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» має заборгованість перед позивачем по заробітній платі у сумі 2\~913 грн. 57 коп., тому саме ця сума підлягає стягненню у якості заборгованості. Спір по заробітній платі на день ухвалення рішення у повному обсязі не вирішено, тобто, строк затримки виплати заробітної плати становить 61 день. У свою чергу, середньоденний заробіток позивачки, що належав до виплати відповідно до довідки №01-07/1250 від 04 січня 2015 року становив 127 грн. 22 коп., а не 119 грн. 26 коп., як у своєму позові зазначає позивач. Отже, середній заробіток позивачки за час затримки виплати заробітної плати становить 7\~760 грн. 42 коп.(із розрахунку 127 грн. 22 коп. гривень х 61 день).\~\~ Відповідно до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року позивач має право на індексацію заробітної плати згідно з величинами індексів споживчих цін, яка станом на грудень 2015 року становить 2\~913 грн. 57 коп. Так, згідно ч.1 ст. 23 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п.1 та п.2 ч.2 ст. 23 Цивільного Кодексу України може проявлятися у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.4 ст. 23 Цивільного Кодексу України оральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч.2 ст. 276 Цивільного Кодексу України). Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 Цивільного Кодексу України). Частиною 1 ст. 1167 Цивільного Кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Постановою Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В порушення вимог ст. 60 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року позивачем не надано доказів нанесення їй моральних, фізичних та психічних страждань, немайнових втрат, що є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Відповідно до вимог ст.ст. 79,88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial