Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася те, що 13.06.2002р. між нею та [PERSON] у відділі РАГС Івано-Франківського МУЮ Івано-Франківської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 630. Від шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO].н., який є інвалідом дитинства, відвідує навчальний заклад, проте потребує постійної опіки. Спільне життя в них не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. Вони більше п'яти років разом не проживають, спільного господарства не ведуть та жодних стосунків не підтримують. Вважає, що їх сім'я існує лише формально, а примирення між ними не можливе. Дитина перебуває на її утриманні і їй одній матеріально важко утримувати сім'ю. Просила шлюб розірвати і стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі по 300 грн. до досягнення ним повноліття, а також аліменти на своє утримання у розмірі по 200грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, подала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, однак подав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, просив справу розглядати у його відсутності. Враховуючи письмові заяви сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому відділі РАГС Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області шлюбі з 13.06.2002р., актовий запис № 630 (а.с.17). В подружжя [INFO]. народився син [PERSON], який проживає з матір'ю (а.с.5). Крім цього, дитина [PERSON] є дитиною-інвалідом (а.с.10-11,14-15,16). Судом встановлено, що розлад в сім'ї є стійким і тривалим, сторони тривалий час (більше п'яти років) разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та не бажають надалі перебувати у шлюбі. Крім цього, сторони в своїх заявах категорично відмовилися від надання їм строку на примирення. Наведене дає суду підстави вважати, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Згідно з ч. 1 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Крім цього, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 цього ж Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язано батьків забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та враховуючи відсутність даних про те, що відповідач офіційно працює і отримує регулярний дохід, у суду немає, то суд вважає, що аліменти, які підлягають стягненню з нього на користь позивача на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує зазначені в ній обставини, а також розмір прожиткового мінімуму, який встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2013 рік». Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В той же час відповідач в своїй заяві позовні вимоги визнав повністю, а згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, переконавшись у правильному розумінні відповідачем змісту обставин справи, відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції останнього з цього приводу, приходить до висновку про те, що позов слід задоволити повністю. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved