Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи втратившим право на користування житловим будинком № 5 по вул. Інгульській в м. Кропивницькому. В обґрунтування позову зазначено, що є власником 9/27 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутовимх будівель по вулиці Інгульська, 5 в місті Кіровограді, на підставі договору дарування посвідченого 11 листопада 2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], по реєстру № 355. ЇЇ матері - [PERSON], згідно рішення Кіровського районного суду від 05.05.1989 року належить 5/27 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутовими будівель по вулиці Інгульська, 5 в місті Кіровограді. Відповідач, [PERSON], [INFO], являється її батьком, який зареєстрований в даному житловому будинку, але з 1989 року не проживав і не проживає по теперішній час, місце його проживання не відоме. Шлюб між батьками [PERSON] та [PERSON] розірвано ще в 1992 році. Місце проживання відповідача не відоме, тому звернутись до нього особисто з вимогою про зняття реєстраційного обліку за адресою належного житлового будинку не може. Сам факт реєстрації відповідача в її житловому будинку порушує мої права, як власника будинку, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належною власністю, а саме перешкоджає оформити субсидію на сплату комунальних послуг, також має намір продати в подальшому даний будинок, але потенційні покупці відмовляються вести діалог про купівлю - продаж, коли їм стає відомо про реєстрацію сторонньої особи, а тому просить задовольнити позов повністю. До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без її участі та підтримку позовних вимог (а. с. 43 ). До судового засідання аналогічне клопотання подано другим співвласником [PERSON] ( а.с. 41) . Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено через засоби масової інформації (а. с. 46 ). Згідно ст. ст.. 223, 280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позиваа згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником 9/27 частин житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутовимх будівель по вулиці Інгульська, 5 в місті Кіровограді, на підставі договору дарування посвідченого 11 листопада 2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], по реєстру № 355 (а. с. 5-7). Разом з позивачем за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], який зареєстрований але не проживає (а. с. 12-13). Відповідно до ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується ст.13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю та відповідач без поважних понад один рік не проживає у вказаному житлі, що підтверджується довідками № 22, 23 квартального комітету № 3 Фортечного району м.Кропивницький від 10 липня 2017 року, та письмовими поясненнями сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а. с.14-16) Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 640грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved