Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом уточненим в судовому засіданні до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначала, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 27.12.04 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] у розмірі 14 всіх видів заробітку щомісячно. Оскільки відповідач аліменти сплачує нерегулярно та не у повному обсязі, виникла заборгованість, у зв'язку із чим позивач, просить стягнути із відповідача неустойку (пеню) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає 313, 435,70 грн. та витрати на правову допомогу. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали уточнені позовні вимоги, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, з викладених підстав. Відповідач позов не визнав, заперечував щодо розміру пені. Третя особа орган опіки і піклування вважає що питання позбавлення батьківських прав відповідача на даний момент не стоїть, оскільки орган опіки не надавав висновку щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 27.12.2004 року на підставі якого був виданий виконавчий лист № 2-56132004 про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі14 всіх видів заробітку щомісячно починаючи стягнення з 14.12.2004 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментах по виконавчому листу № 2-5613 від 27.12.2004 року, наданого ВДВС Шосткинського ВДВС, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.04.2014 року складає 25 765,76 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми сплачених аліментів за кожен день прострочення. Як роз*яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 в своєї Постанові «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р № 3 передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв*язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п.22 зазначеної Постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно ч.ч.1,2 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд критично ставиться до посилань відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості, оскільки останні не підтверджені належними та допустимими доказами. Також суд вважає, що заявлене відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності до вказаних правовідносин є безпідставним так як відповідно до ст. 20 СК України позовна давність до вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів не застосовується, а нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При визначенні розміру неустойки суд враховує розрахунок, наданий позивачем, однак суд враховує і матеріальний та сімейний стан відповідача, оскільки останній отримує незначні доходи, що підтверджується довідкою № 30 від 25.09.2014 року. (а.с. 81). Крім того вказуючи суму в розмірі 313435, 70 грн. позивач та представник позивача не вказали, що відповідач має нерухоміссть чи інше майно на яке можливо провести стягнення. Крім того відповідач доглядає своїх батьків які мають похилий вік та незадовільний стан здоров»я( а.с. 71-80). Таким чином враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку (пеню) від суми заборгованості по аліментам у розмірі 156 672,50грн. В частині позовних вимог, що стосується позбавлення батьківських прав то суд приходить до наступного. В судовому засіданні свідки як сторони позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] и сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду показали, що відповідач фактично не займався вихованням сина та наданням матеріальної допомоги. Вирішуючи питання, про те виконував чи не виконував відповідач свої обов»язок то суд враховує, що відповідач тривалий час свої батьківськи обов'язки щодо сина - [PERSON] не виконував в повному обсязі. Це підтверджується наведеними доказами як то покази свідків, наявність значної заборгованості, відсутність фактичного спілкування відповідача з своїм сином в повному обсягу підтверджують неналежне його ставлення до таких обов'язків, однак суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача на даний момент є недоцільним. Суд вважає, що відповідач спроможний налагодити стосунки з дитиною не дивлячись на те, що спілкування між сином та батьком тривалий час було відсутне. Пленум Верховного суду України в п.п.15,16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз»яснив, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Суд заслухавши відповідача прийшов до висновку, що відповідач не байдужий до своєї дитини, він згодний надавати допомогу, бажає встановити з дитиною контакт. Тому з урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави стягується судовий збир розміром 1 566,72 грн.та на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 3300,00грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial