Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача,яким просить розірвати шлюб з останнім, зареєстрований 14.11.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2193; визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON] за адресою: Україна, [ADDRESS] В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 14.11.2014 між нею та [PERSON] зареєстрований шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON]. З 14.04.2015 подружжя разом не мешкають, спільного господарства не ведуть, тобто припинили шлюбні відносини через непорозуміння і розходження поглядів на сімейні обов'язки тощо. Отже, позивач вважає, що сім'я розпалася та шансів на збереження не має. Окрім того, позивач вважає, що син повинен проживати разом із нею у квартирі, де є усі умови для виховання дитини, перешкоджати батьку дитини щодо спілкування та здійснення прав і обов'язків щодо сина, наміру не має. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, вимоги позову підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не звився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує. Суд, вивчивши доводу позову, приймаючи до уваги позицію відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до правил ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, із свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 14.11.2014, актовй запис № 2193, виданого відділом ДРАЦС по м. Харкову реєстраційної служби ХМУЮ вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.11.2014, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - «[PERSON]» (а.с.5). Судом встановлено, що подружжя мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю. Разом з цим, з квітня 2015 сторони шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, сумісне господарство не ведуть і не проживають однією родиною, тобто на теперішній час сім'я фактично не існує. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо це не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що дитина проживає разом із матір'ю і батько дитини не заперечує щодо визначення місця проживання сина разом із [PERSON], про що свідчить його заява до служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР від 17.08.2016 (а.с.32). Отже при урахуванні встановлених вище обставин, суд надійшов до висновку щодо доцільності мешкання малолітньої дитини разом із матір'ю, яка має можливість надати сину належний духовний та фізичний розвиток. Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. На підставі вищенаведеного, куруючись ст..ст.10, 11, 60, 174 208, 213, 217 ЦПК України, ст. 110, 112, 161, 157 , 158 Сімейного Кодексу України, суд, -

Outcome: approved