Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки [PERSON], яка народилася 19.06.2013 року в твердій грошовій сумі в розмірі 2100 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. Відповідач надав відзив на позовну заяву, яким заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 2100 грн. Зазначає, що згоден та має можливість платити аліменти в сумі 1200 грн. в місяць, адже заробітну плату отримує у мінімальному розмірі. Окрім того стверджує, що позивачем не вказано обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, як того вимагає ст.182 СК України. Заперечує проти вимог про стягнення з нього понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунок цих витрат позивачем не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від відповідача надійшов разом з відзивом було заявлено клопотання про слухання справи за його відсутністю. Позивач подала заяву про слухання справи без ї участі. Суд не вбачає передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, та враховуючи тривале знаходження справи у провадженні, з огляду на розумність строків розгляду справ, вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами, що повністю узгоджується з приписами статті 223 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Шлюб між сторонами зареєстровано 24 вересня 2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ФП №067637. 19 червня 2013 року народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ФП №188971, де в графі Батько, зазначено [PERSON]. Дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утримані. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно наданої довідки, виданої [PERSON], РНКОПП [NUMBER], у тому, що він працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ТПК Єврохауз» з 03.10.2011р. На даний момент займає посаду Менеджер в оптовій торгівлі. Дохід за період з 01.03.2018 р. по 31.08.2918 р. склав 23181,38 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Позивачем не доведено можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2100 грн.. З довідки про доходи відповідача вбачається що його місячний дохід складає 3139,50 грн., тому стягнення з нього аліментів у розмірі 2100грн складе більше 50% його доходу. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника та одержувача аліментів, з огляду на часткове визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 1200грн.. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 1500 грн., суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3, 4, 5ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. \~ \~ \~ \~Представником позивачем надано акт №ОУ-0000027 здачі-прийняття робіт (наданих послуг) про те, що Виконавцем (представником позивача) були проведені роботи по договору №26/18ц від 06.09.18 на загальну вартість 1500 грн., що також підтверджено наданим дублікатом квитанції №0.0.1190670332.1 від 20.11.18 про переказ [PERSON] коштів у розмірі 1500 грн. на рахунок АБ «Юрченко-Консалт». Згідно акту правнича допомога складається з складання позову 500грн. та участь у судовому засіданні -1000грн.. Судове засідання проводилось без участі сторін, тому суд вважає що з відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 500грн.. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704грн.80коп..

Outcome: partial