Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що діти знаходяться на утриманні позивача, відповідач є їх батьком, але не приймає участі в їх матеріальному забезпеченні. Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття у розмірі 33% з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подання позовної заяви до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав у ньому викладених. Відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявних в матеріалах справи (а.с. 7,8). Позивач самостійно не може у повному обсязі забезпечувати потреби дітей. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру та порядку стягнення аліментів суд відповідно до ст.182 СК України, враховує матеріальне положення відповідача, який має постійне місце роботи: працює автослюсарем в ТОВ Магнат - груп, про що пояснив у судовому засіданні. Оскільки відповідач має постійне місце роботи і, відповідно, сталий дохід з нього необхідно стягнути аліменти в частці від доходу у відповідності до вимог ст.183 СК України. Відповідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі п.7 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. У відповідності до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за 1 місяць. Враховуючи викладене, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити: стягнути з відповідача аліменти у розмірі 33% від усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 10 березня 2015 року, до досягнення дітьми повноліття, допустивши негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved