Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №100 купівлі-продажу нерухомого майна від 21.03.1996 року в звязку із тим, що цей договір був посвідчений на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т». Посилаючись на те, що її мати [PERSON], яка померла 06 лютого 2013, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS]. Після звернення позивачки до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, їй було відмовлено, оскільки договір купівлі - продажу був посвідчений на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т». На теперішній час вона не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті [PERSON], яка була стороною за цим договором, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира № 44 по вулиці Казарського в місті Миколаєві належала на праві власності [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 2133 від 15.03.1996 року. 21 березня 1996 року на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» був зареєстрований договір № 100 купівлі продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з іншого боку, який був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 17265 від 25.04.1996 року. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, сформованого 25.10.2018 року, [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «Чуріпа Ольга Миколаївна» (а.с. 12). [PERSON] є рідною донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯЛ № 752622 (а.с. 9). [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила прізвище на «Сауляк Лариса Олександрівна», свідченням чого є свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ФП № 315211 (а.с. 10). 06 лютого 2013 року [PERSON] померла, свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП № 176941 (а.с. 14). [PERSON] звернулася до другої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса [PERSON]. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.10.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки документи, подані позивачем, не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про товарні біржі». На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його\~нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [PERSON] придбала квартиру № 44 по вулиці Казарського в місті Миколаєві на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивачка вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі - продажу нерухомого майна між сторонами [PERSON] було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у березні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами \~ст.\~224\~ЦК УРСР\~встановлено,\~що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої спадкові права після смерті [PERSON], оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню. Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати повязані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача.

Outcome: approved