Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON] про визнання рішення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки недійсним та скасування рішення про реєстрацію права власності. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 22 березня 2007 року між нею та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений кредитний договір № DNHLGA00000674 в іноземній валюті на умовах визначених в цьому договорі. 22 березня 2007 року між нею та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений договір іпотеки № DNHLGA00000674 в забезпечення виконання умов кредитного договору № DNHLGA00000674, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 489. Предметом іпотеки було нерухоме майно, а саме: квартира № 195, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 48, загальною площею 68,6 кв.м, житловою площею 41 кв.м. 22 березня 2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. за реєстраційним номером зареєстровано обтяження 4683245. 12 квітня 2007 року в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером зареєстровано іпотеку 4791387. 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32660822 від 01 грудня 2016 року зареєстровано право власності на предмет іпотеки за ПАТ КБ ПриватБанк, номер запису про право власності 17750250, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1102074812101. Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 22 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 487. Посилаючись на норми ЦК України, Закону України Про іпотеку, Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті та умови договору іпотеки від 22 березня 2007 року, просила суд визнати рішення відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки недійсним, оскільки іпотекодержателем грубо порушені зазначені вимоги законів та вимоги застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Також зазначала, що жодної вимоги щодо усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк вона не отримувала, жодного висновку щодо оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності не отримувала, що призвело до неможливості з її боку як іпотекодавця заперечувати проти вимог іпотекодержателя. При чому згоди щодо примусового стягнення на предмет іпотеки іпотекодержателю не надавала і просила суд також скасувати рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32660822 від 01 грудня 2016 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 48, кв. 195, загальною площею 68,6 кв.м, житловою площею 41 кв.м (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1102074812101, номер запису про право власності 17750250 від 28 листопада 2016 року) за ПАТ КБ ПриватБанк. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та надала суду заяву від 14 серпня 2017 року про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача ПАТ КБ Приват Банк в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомив. Третя особа приватний нотаріус ДМНО [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що 22 березня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений кредитний договір № DNHLGA00000674 в іноземній валюті у розмірі 80 000, 00 доларів США на умовах визначених в цьому договорі. 22 березня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» був укладений договір іпотеки № DNHLGA00000674 в забезпечення виконання умов кредитного договору № DNHLGA00000674, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 489, за яким предметом іпотеки було нерухоме майно: квартира № 195, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Запорізьке шосе, 48, загальною площею 68,6 кв.м, житловою площею 41 кв.м. 22 березня 2007 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. за реєстраційним номером зареєстровано обтяження № 4683245. 12 квітня 2007 року в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним номером зареєстровано іпотеку № 4791387. 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32660822 від 01 грудня 2016 року зареєстровано право власності на предмет іпотеки за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», номер запису про право власності 17750250, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1102074812101. Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки від 22 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 487, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 90032713 від 20 червня 2017 року. У відповідності до ч. 1 ст. 35 Закону України Про іпотеку у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 36 Закону України Про іпотеку сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ч. 3 ст. 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. У відповідності до п. 27 договору іпотеки від 22 березня 2007 року звернення стягнення на премет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобовязаний письмово повідомити іпотекодавця. У відповідності до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності ч. 1 до Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, аналізуючи зазначені норми права та умови договору іпотеки від 22 березня 2007 року, суд приходить до висновку, що рішення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в зазначеному договорі іпотеки є недійсним, оскільки ПАТ КБ ПриватБанк грубо порушені зазначені вимоги Закону України Про іпотеку та вимоги застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Також приймає до уваги той факт, що будь-якої вимоги щодо усунення порушення від іпотекодержателя у не менш ніж тридцятиденний строк [PERSON] та висновку щодо оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності не отримувала, що дійсно призвело до неможливості з її боку як іпотекодавця заперечувати проти вимог іпотекодержателя. При чому ПАТ КБ ПриватБанк не враховано вимоги Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті щодо неможливості примусового стягнення без згоди власника, яку [PERSON], як встановлено в судову засіданні не надавала. У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 41 Конституції України та у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також передбачено нормами ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно . У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень загальними засадами державної реєстрації прав є обовязковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державній реєстрації прав підлягають право власності. У відповідності до ч. 5 ст. 12 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. У відповідності до ч. 2 ст. 26 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що в даному випадку єдиним ефективним засобом правового захисту [PERSON] є визнання недійсним рішення іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки та скасування рішення приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32660822 від 01 грудня 2016 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно: м. Дніпро, Запорізьке шосе, 48, кв. 195, загальною площею 68,6 кв.м, житловою площею 41 кв.м (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1102074812101, номер запису про право власності 17750250 від 28 листопада 2016 року) за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк». У відповідності до ст. 88 ЦПК України щодо розподілу судових витрат суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 1280 гривень необхідно стягнути з відповідача ПАТ КБ ПриватБанк на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved