Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивачів [PERSON] Парафія храму святого Архистратига Михаїла Української Православної Церкви звернулася в суд з позовом до відповідача релігійної громади «Парафії святого Архистратига Михаїла» села Бутин Збаразького району Тернопільської області [PERSON] єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача [PERSON] обласної державної адміністрації про визнання недійсним протоколу загальних зборів релігійної громади «Парафії святого Архистратига Михаїла» села Бутин Збаразького району Тернопільської області [PERSON] єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату від 28.02.2014 року, №1. Посилаються на те, що оскаржуваний протокол загальних зборів порушує права [PERSON] єпархії Української Православної Церкви, «Парафії святого Архистратига Михаїла» села Бутин Збаразького району Тернопільської області [PERSON] єпархії Української Православної Церкви та є наслідком втручання Української Православної Церкви Київського Патріархату у внутрішню структуру УПЦ, як єдиної Всеукраїнської релігійної громади. В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали і пояснили що кожна людина має право вибору віро сповідування і право відвідувати богослужіння у храмі, в чому їм у селі Бутин Збаразького району перешкоджає, релігійна громада села Бутин Збаразького району Тернопільської області [PERSON] єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату, які 28 лютого 2014 року прийняли рішення на зібранні, яке не можна вважати загальними зборами, про зміну та перехід до єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату. Таке рішення приймається на парафіяльних зборах, а в даному випадку відбувся схід села, на якому прийняте рішення про перехід від єпархії Української Православної Церкви до єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату, в наслідок чого упразднили громаду Української Православної Церкви у селі Бутин. Представник відповідача позовні вимоги не визнав і пояснив, що 28 лютого 2014 року у с. Бутин Збаразького району відбулися загальні збори віруючих громадян, які вирішили просити обласну державну адміністрацію зареєструвати статут релігійної громади села Бутин Збаразького району Тернопільської області [PERSON] єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату, що було оформлено протоколом загальних зборів №1. Причиною прийняття рішення про реєстрацію статуту викликало не сприйняття релігійною громадою с. Бутин рішення священнослужителя даного села [PERSON] єпархії Української Православної Церкви в інший спосіб відправити поминальну службу, в той час, як громада просила відправити поминальну службу за людей, які загинули з 20 по 22 лютого 2014 року на майдані у м. Києві та відправлення богослужінь на українській, а не на російській мові. Представник третьої особи [PERSON] обласної державної адміністрації позовні вимоги не визнав з підстав наведених представником відповідача, доповнивши при цьому, що загальні збори віруючих громадян вправі приймати рішення про реєстрацію статуту, що і відбулося 28 лютого 2014 року у с. Бутин Збаразького району. Факти того, що були проведені загальні збори віруючих громадян підтверджені судовими рішеннями, які набрали законної сили і відповідно до чинного законодавства обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав: Статтею 35 Конституції України передбачено, що кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність. Здійснення цього права може бути обмежене законом лише в інтересах охорони громадського порядку, здоров'я і моральності населення або захисту прав і свобод інших людей. В Україні усі правовідносини, пов'язані із свободою совісті і діяльністю релігійних організацій, регулюються законодавством України, яке складається із Закону України «Про свободу совісті та релігійні організації» та інших законодавчих актів України, виданих відповідно до нього. Згідно ст.1 цього Закону, його завданнями є : гарантування права на свободу совісті громадянам України та здійснення цього права; забезпечення відповідно до Конституції України, Декларації про державний суверенітет України та норм міжнародного права, визнаних Україною, соціальної справедливості, рівності, захисту прав і законних інтересів громадян незалежно від ставлення до релігії; визначення обов'язків держави щодо релігійних організацій; визначення обов'язків релігійних організацій перед державою і суспільством; подолання негативних наслідків державної політики щодо релігії і церкви; гарантування сприятливих умов для розвитку суспільної моралі і гуманізму, громадянської злагоди і співробітництва людей незалежно від їх світогляду чи віровизнання. Частинами 1 та 2 статті 7 цього Закону передбачено, що релігійні організації в Україні утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами (положеннями). Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об'єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об'єднання представляються своїми центрами (управліннями). Згідно ч.1 ст.8 Закону, релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того ж культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об'єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Відповідно до ст.12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні громади» статут релігійної організації, який відповідно до цивільного законодавства визначає її правоздатність, підлягає реєстрації у порядку встановленому статтею 14 цього Закону. Статут релігійної організації приймається на загальних зборах віруючих громадян або на релігійних зїздах, конференціях. Згідно ч.1 ст.14 цього Закону, для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно ст.9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу думки, совісті та релігії; це право включає свободу змінювати свою релігію або переконання, а також свободу сповідувати свою релігію або переконання під час богослужіння, навчання, виконання та дотримання релігійної практики і ритуальних обрядів як одноособово, так і спільно з іншими, як прилюдно, так і приватно. Свобода сповідувати свою релігію або переконання підлягає лише таким обмеженням, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах громадської безпеки, для охорони публічного порядку, здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 14 червня 2007 року у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» нагадує, що в той час, як свобода віросповідання - це, перш за все, особиста справа кожного, вона також означає, серед іншого, свободу «сповідувати релігію» самому або в об'єднанні з іншими, публічно та в колі тих, хто поділяє цю віру. Оскільки релігійні громади традиційно існують у вигляді організованих структур, ст.9 має тлумачитися в світлі статті 11 Конвенції, яка захищає об'єднання від невиправданого втручання з боку держави. З цієї точки зору право віруючих на свободу віросповідання, яке включає право кожного сповідувати релігію разом з іншими, передбачає очікування, що віруючі матимуть змогу вільно об'єднуватися без жодного свавільного втручання з боку держави. Будь-які повноваження держави оцінювати легітимність релігійних поглядів є несумісними з її обов'язком, визначеним у практиці Суду, бути нейтральною та безсторонньою. Судом встановлено, що 28 лютого 2014 року у селі Бутин Збаразького району, на церковному подвірї відбулися збори віруючих громадян сіл Бутин та [PERSON] району, на яких було обрано голову зборів та секретаря, та які вирішили прийняти Статут релігійної громади парафії Святого Архистратига Михаїла села Бутин Збаразького району [PERSON] єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату і просити [PERSON] обласну державну адміністрацію його зареєструвати, про що складено протокол загальних зборів від 28 лютого 2014 року, номер 1. Як вбачається із постанови [PERSON] окружного адміністративного суду від 12.01.2015 року по справі за позовом [PERSON] єпархії Української православної Церкви до [PERSON] обласної державної адміністрації, треті особи: Депертамент культури, релігій та національностей [PERSON] обласної державної адміністрації, [PERSON] сільська рада Збаразького району Тернопільської області, релігійна громада «Парафія святого Архистратига Михаїла» села Бутин Збаразького району Тернопільської області про скасування розпорядження голови [PERSON] обласної державної адміністрації від 25.09.2014 року, яка залишена без змін ухвалами Львівського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2015 року та Вищого адміністративного суду України від 24.09.2015 року, в ході розгляду даної адміністративної справи встановлено, що 28 лютого 2014 року за участю голови та секретаря зборів, на яких були присутні 330 чоловік було прийнято статут релігійної громади Архистратига Михаїла села Бутин Збаразького району [PERSON] єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Про обставини проведення 28 лютого 2014 року зборів віруючих громадян ствердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]А, [PERSON], [PERSON]М, [PERSON] Проаналізувавши докази представлені сторонами по справі, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з тих підстав, що рішення про прийняття статуту релігійної громади «Парафії Святого Архистратига Михаїла» села Бутин Збаразького району [PERSON] єпархії Української Православної Церкви Київського Патріархату, прийнято релігійною громадою сіл Бутин та [PERSON] району на загальних зборах віруючих громадян, відповідно до ст.12 Закону України «Про свободу совісті та релігійні громади». Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON] та [PERSON], які ствердили, що наявність 70 чи 100 людей не можна вважати таким, що відбулися загальні збори віруючих громадян, тому. що на їх думку відбулося зібрання людей, під час якого окремим жителям давали спиртне, оскільки викладені ними обставини спростовуються дослідженими та проаналізованими по справі доказами.

Outcome: dismissed