Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до КУ «Токмацька центральна районна лікарня» Токмацької міської ради Запорізької області про стягнення індексації заробітної плати. В обґрунтування позову зазначає, що 18.07.1995 року прийнята відповідачем на роботу. З 01.12.2012 року працює на посаді сестри медичної стаціонару відділення екстреної (невідкладної) допомоги. З 01.04.2015 року відповідач не проводить індексацію заробітної плати своїм працівникам, що він зобовязаний робити відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», абзацом 4 ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії». 09.02.2016 року вона звернулась до відповідача з заявою про нарахування та виплату індексації заробітної плати. Довідка відповідачем не надана. Вважає не нарахуваня та не виплату відповідачем їй індексації заробітної плати незаконними. Позивач просила стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати в сумі 6\~743,51 грн. За її підрахунками сума індексації заробітної плати за квітень-серпень 2015 року становить 3\~734,39 грн. У вересні відбулося підвищення мінімальної заробітної плати до 1378,00 грн. За підрахунками позивача, загальна сума заборгованості відповідача перед нею по індексації заробітної плати становить 6743,51 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких позов визнав частково та просив стягнути з КУ «Токмацька центральна районна лікарня» на користь [PERSON] індексацію заробітної плати за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року у сумі 3\~840,78 грн. Представник відповідача в заперечені вказав, що з метою виділення асигнувань у 2015 році на виплату індексації заробітної плати працівникам КУ Токмацької ЦРЛ, у звязку з недостатнім фінансуванням, протягом 2015 року направлялись листи до головного розпорядника коштів - Токмацької міської ради. Згідно з отриманими листами асигнувань на виплату індексації заробітної плати працівникам КУ Токмацької ЦРЛ надано не було, на підставі наступного: індексація доходів населення в Україні проводиться відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 №1078. Відповідно до п.6 цього Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню. Відповідно до абз.2 п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» Кабінетом Міністрів України затверджується особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на 2015 рік. Відповідно до пункту 31 розділу І Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року №76-VІІІ та абз.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування на відповідний рік. Відповідно до абз.3 п.9 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» застосовується у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини 1 статті 103-4 Бюджетного кодексу України, видатки місцевих бюджетів, передбачені у пункті 3 частини першої статті 89 та пункті 3 частини першої статті 90 цього Кодексу (видатки на охорону здоровя), проводяться за рахунок медичної субвенції. Кошти з місцевого бюджету виділялись на покриття дефіциту коштів медичної субвенції, з метою недопущення зниження рівня надання медичних послуг населенню міста та району у порівнянні з попередніми роками, за рахунок не дофінансування інших потреб міста. Відповідно до абз.2 п.28 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2002 №228, розпорядники свої витрати приводять у відповідність з бюджетними асигнуваннями та іншими показниками, що доведені лімітними довідками. Для цього чисельність працівників установи, що пропонується до затвердження за штатним розписом, повинна бути приведена у відповідність з визначеним фондом оплати праці, а інші витрати - у відповідність з іншими встановленими асигнуваннями таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на установу функцій. Відповідно до ч. 1 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами Казначейства України. Відповідно до ч. 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов'язань не здійснюються. Вимоги фізичних і юридичних осіб щодо відшкодування збитків та/або шкоди за зобов'язаннями, взятими розпорядниками бюджетних коштів без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), стягуються з осіб, винних у взятті таких зобов'язань, у судовому порядку. Відповідно до розрахунку індексації, згідно позову [PERSON] загальна сума індексації заробітної плати складає 6\~743,51 грн. Згідно з даними бухгалтерського обліку КУ Токмацької ЦРЛ при наявності фінансових ресурсів з урахуванням частини виплаченої індексації заробітної плати за період з січня по квітень 2015 року, індексація заробітної плати [PERSON] з урахуванням всіх обовязкових утримань, могла б складати 3\~840,78 грн. Позивач, [PERSON] в судове засідання не з'явилась про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати у сумі 3\~840,78 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи без участі представника КУ «Токмацька центральна районна лікарня». Свої заперечення та вимоги підтримують. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 18.07.1995 року, [PERSON], прийнята відповідачем на роботу. З 01.12.2002 року працює на посаді сестри медичної стаціонару відділення екстреної (невідкладної) допомоги, що підтверджується копією трудової книжки БТ-ІІ № 5784423 та копією наказу про прийняття на роботу. З 01.04.2015 року відповідач не проводить індексацію заробітної плати своїм працівникам, що підтверджується позовною заявою, запереченнями відповідача. 09.02.2016 року [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про нарахування та виплату індексації заробітної плати. Довідка відповідачем не надана. 22.02.2016 року представник відповідача надав до суду письмові заперечення, відповідно до яких позов визнав частково та просив стягнути з КУ «Токмацька центральна районна лікарня» на користь [PERSON] заробітної плати за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року у сумі 3\~840,78 грн. Позивач в поданій до суду заяві від 23.02.2015 року просила стягнути з відповідача на її користь індексацію заробітної плати у сумі 3\~840,78 грн. Відповідно до вимог ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 1.1. Статуту КУ Токмацької ЦРЛ, Комунальна установа Токмацька центральна районна лікарня є комунальним закладом охорони здоровя та входить до складу комунальної власності територіальної громади міста Токмак, на підставі рішення Токмацької міської ради народних депутатів від 17.04.1992 року № 3 «про склад майна комунальної власності Токмацької міської ради народних депутатів», що створюється з метою забезпечення потреб населення міста Токмак та Токмацького району у медичній допомозі. Лікарня здійснює господарську некомерційну діяльність, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів, без мети отримання прибутку. Лікарня заснована на базі майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Токмак, спільної сумісної власності територіальних громад м. Токмак та Токмацького району. В п. 8.1 Статуту передбачено, що лікарня утримується за рахунок коштів місцевого бюджету. Згідно п. 5.1, 5.6 Статуту, лікарня є юридичною особою, може від свого імені набувати права, нести обовязки, бути позивачем і відповідачем в суді, з моменту її державної реєстрації. Лікарня має самостійний баланс, рахунки в Державній казначейській Службі України, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, круглу гербову печатку зі своїм найменуванням (кодом). Виробничі трудові та соціальні відносини трудового колективу з адміністрацією лікарні регулюються колективним договором (п. 10.3 Статуту). Відповідно до п. 4.1.1. Колективного договору - адміністрація ЦРЛ гарантує, працівникам лікарні, виплату заробітної плати передбачену законодавством України. Пунктом 4.4 Колективного договору передбачено, що адміністрація лікарні зобовязується забезпечити своєчасну виплату заробітної плати робітникам, а також всі доплати, передбачені чинним законодавством, та пунктами цього колективного договору. Згідно п. 4.9 Колективного договору - адміністрація лікарні зобовязується беззаперечно дотримуватись законодавства про працю та інших законів і постанов, які регламентують трудові відносини, оплату праці, охорону праці та роботу центральної районної лікарні. Як передбачено п. 4.12. Колективного договору, нарахування заробітної плати та всіх видів доплат та надбавок проводиться згідно з діючим законодавством. Згідно з ч. 5 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до статті 18 Закону України від 05.10.2000 N 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін є однією з державних соціальних гарантій. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (частина перша статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078). У відповідності з положеннями ч. 5 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення). Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, в якому індекс споживчих цін не перевищив поріг індексації, зазначений в частині першої цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. Зазначений порядок індексації, заробітної плати передбачений і п. 1-1 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року, з наступними змінами та доповненнями. Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (частина друга статті 2 Закону України «Про оплату праці»). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 р. N 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 р. за N 114/8713. Так, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком, як передбачено ч. 2ст. 233 КЗпП України. У рішенні Конституційного суду України від 15 жовтня 2013 №9-рп/2013 зазначено, що держава передбачає заходи, спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати, тобто грошової винагороди за виконану роботу як еквівалента вартості споживчих товарів і послуг. Згідно з положеннями частини шостої статті 95 КЗпП України, статей 33, 34 Закону України «Про оплату праці» такими заходами є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати. Відповідно до статті 33 Закону в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів (стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року N 1282-XII зі змінами). На підставі аналізу наведених положень законодавства Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв'язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати є трудовим спором, пов'язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. Конституційний Суд України дійшов висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Це право працівника відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим конституційного принципу верховенства права та не порушує балансу прав і законних інтересів працівників і роботодавців. З письмових пояснень відповідача слідує, що позивачу своєчасно та у повному обсязі не була виплачена індексація заробітної плати у зв'язку з недостатнім бюджетним фінансуванням лікарні на вказані цілі та не прийняттям Урядом України особливого порядку індексації грошових доходів населення на 2015 рік. Статтею 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», визначені джерела коштів на проведення індексації грошових доходів населення. Частиною 6 цієї статті зазначено, що проведення індексації грошових коштів доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загального обов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік. Згідно пункту 14 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, Кабінету Міністрів України доручено за результатами першого півріччя 2015 року та з урахуванням економічної ситуації затвердити порядок проведення індексації заробітної плати, грошового забезпечення, пенсійних та соціальних виплат. Пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» Кабінет Міністрів України зобов'язано затвердити особливий порядок проведення індексації грошових доходів населення у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2015 рік. Згідно п. 6 Порядку Проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. N 1078, - проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на відповідний рік. (пункт 6 доповнено абзацом згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. N 1013, яка застосовується з 01.12.2015 р.). До 01.12.2015 року рішення про затвердження особливого порядку індексації не було прийнято. Аналіз наведених вище нормативно-правових актів, за відсутністю затвердженого особливого порядку індексації працівників бюджетних установ у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на 2015 рік, дає підстави для нарахування індексації заробітної плати у встановленому Урядом України порядку, а саме Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078. Щодо ч.6 ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» як було зазначено вище, цією нормою визначається джерело коштів на проведення індексації. Ця норма безпосередньо не скасовує виплату індексації заробітної плати та не пов'язує індексацію з надходженням коштів до власника підприємства, установи, організації. В законі йдеться про фінансові ресурси бюджетів усіх рівнів. В свою чергу відповідач не надав доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого він фінансується, гроші на індексацію заробітної плати відсутні. Так, невиплата індексації заробітної плати є обмеженням права позивача на майно, що є незаконним. Подібне розуміння можливості обмежень прав власності на майно відповідає загальноєвропейським стандартам у галузі права. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У рішенні, ухваленому 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» (і Кечко проти України), Європейський суд з прав людини вказав, що для держави неприпустимо пояснювати невиплату бюджетних коштів їх відсутністю, а тому посилання відповідача на відсутність коштів, не може бути підставою, для відмови в задоволенні позову. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» від 08.11.2005 року поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким чином, як «власність». Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п.23 рішення). У зв'язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань. В п. 22-23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сук проти України» остаточне рішення від 10 червня 2011 року зазначено, що Суд повторює, що поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення. Питання, що має бути розглянуто, полягає у тому, чи надавали заявнику обставини справи, розглянуті в цілому, право на інтерес, який по суті захищається статтею 1 Першого протоколу (див. рішення щодо прийнятності у справі «Броньовські проти Польщі» [ВП], заява N 31443/96, пункт 98, ECHR 2002-X). Суд вважає, що держава на власний розсуд визначає, які доплати надавати своїм працівникам із державного бюджету. Держава може ввести, призупинити або припинити їх виплату, вносячи відповідні законодавчі зміни. Однак, якщо законодавча норма, яка передбачає певні доплати, є чинною, а передбачені умови - дотриманими, державні органи не можуть відмовляти у їх наданні, доки законодавче положення залишається чинним (див. рішення у справі «Кечко проти України», згадане вище, пункт 23). Так, реалізація особою права, яке пов'язане з отриманням бюджетних коштів і базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян. Вирішуючи питання щодо суми, яка підлягає стягненню, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, за період з січня по березень 2015 року позивачу була нарахована та виплачена індексація заробітної плати. З 01.04.2015 року відповідач не проводить індексацію заробітної плати своїм працівникам. За період з квітня по листопад 2015 року позивач отримувала заробітну плату без нарахування індексації. Згідно наданого відповідачем розрахунку індексації заробітної плати позивача слідує, що в квітні 2015 року індексація заробітної плати повинна бути до виплати в розмірі 347,62 грн., в травні 489,97 грн., в червні 694,28 грн., в липні 731,07 грн., у серпні 511,74 грн., у вересні 540,84 грн., у жовтні 540,84 грн., у листопаді 51,51 грн., а всього індексація заробітної плати [PERSON] з урахуванням всіх обовязкових утримань, складає 3\~840,78 грн. Зазначений розрахунок сторони не оспорюють, а тому у суду відсутні підстави визнавати його не допустимим та не належним доказом. Враховуючи, що індексація на заробітну плату входить до структури заробітної плати, з якої проводяться відрахування податків та обов'язкових платежів як з заробітної плати, в наданому відповідачем розрахунку індексації, що підлягає виплаті позивачу, зазначені суми відповідних відрахувань податків і обов'язкових платежів. Індексація заробітної плати [PERSON] з урахуванням всіх обовязкових утримань, складає 3\~840,78 грн., і яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved