Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача в якому просить встановити факт родинних відносин, зокрема, що [PERSON] , яка померла [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 1,7752 га для ведення особистого селянського господарства відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №016357, як на спадкове майно [PERSON] , яка померла [INFO] . Мотивує свій позов тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Позивачка є її спадкоємицею за заповітом, прийняла спадщину, однак оформити її в нотаріальному порядку не може, так як в неї відсутні документи, які б підтверджували родинні відносини з померлою. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася, однак скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак скерував до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. Крім цього, відповідно до статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. З заповіту, складеного [PERSON] 01 лютого 2001 року, який було посвідчено секретарем Журавниківської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №10 вбачається, що вона все належне їй майно заповіла своїй дочці [PERSON] . Свідоцтвом про народження стверджується, що позивачка народилася [INFO] . Її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтвом про народження стверджується, що матір позивачки народилася [INFO] і значиться як [PERSON] . Свідоцтвом про шлюб стверджується, що позивачка 01 травня 1984 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13 липня 2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я позивачки [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Довідкою Журавниківської сільської ради Горохівського району Волинської області №640 від 20 липня 2017 року стверджується, що спадкоємиця [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] шляхом спільного проживання. Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №016357 спадкодавцю [PERSON] належали земельні ділянки відповідних розмірів. З спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] після смерті спадкодавця прийняла спадщину, є її спадкоємцем за заповітом. Інший спадкоємець [PERSON] від успадкування належної їй частини майна відмовилася поданою заявою. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після померлої [PERSON] , прийняла спадщину. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачкою докази на підтвердження факту родинних відносин, а також визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved