Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого покликалась на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Однак відповідачем [PERSON] було незаконно самочинно без будь-яких дозволів та погоджень між будинками по [ADDRESS] та по [ADDRESS] встановлено гараж, край стіни якого проходить безпосередньо попри вікно її квартири, а приблизно на відстані 30 см від краю стіни гаража та її вікна на гаражі встановлено двері, які при їх відкритті майже повністю закривають вікно її квартири та гримають по підвіконню. Вважає, що встановлення [PERSON] вказаного гаража суперечить всім діючим стандартам, санітарним та пожежним нормам і з цього приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів та органів місцевого самоврядування, на відповідача [PERSON] накладалися адміністративні стягнення за незаконне будівництво гаража. Рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 573 від 29.11.2007р. відповідача [PERSON] було зобов'язано знести самочинно встановлений гараж, однак до цього часу незаконно встановлений гараж так і не знесено, чим порушуються її права. Просила суд зобов'язати відповідача [PERSON] знести вказаний самочинно встановлений гараж. 06.02.2013р. позивач збільшила позовні вимоги, просила суд додатково скасувати проведену ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» державну реєстрацію права власності на об'єкт незавершеного будівництва - офісне приміщення юридичної консультації за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] 14.08.2013р. позивач вдруге збільшила позовні вимоги, просила крім наведеного вище визнати недійсними: 1) рішення Івано-Франківської міської ради № 638-21 від 06.03.2012р. в частині вирішення про продаж підприємцю [PERSON] земельної ділянки площею 0,0055га в [ADDRESS] для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації; 2) договір купівлі-продажу між Івано-Франківською міською радою та підприємцем [PERSON] від 24.04.2012р. земельної ділянки площею 0,0055га в [ADDRESS] для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації; 3) Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого підприємцю [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0055га в [ADDRESS] для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації. 27.09.2013р. та 02.10.2013р. позивач втретє збільшила позовні вимоги, просила суд також визнати недійсними: 1) рішення Івано-Франківської міської ради від 14.11.2007р. в частині затвердження підприємцю [PERSON] проекту землеустрою щодо земельної ділянки площею 0,0055га в [ADDRESS] для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації; 2) рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17.07.2013р. про скасування попереднього рішення № 573 від 29.11.2007р.; 3) п.3.3 рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.12.2010р., згідно якого [PERSON] дозволено добудову будинку-вставки. 05.03.2014р. позивач згрупувала в одній письмовій заяві заявлені нею позовні вимоги до відповідачів. 16.03.2015р. позивач частково змінила та уточнила позовні вимоги - назву об'єкта незавершеного будівництва, зокрема просила суд зобов'язати відповідача [PERSON] за власний рахунок знести самочинно встановлений ним об'єкт незавершеного будівництва - офісне приміщення юридичної консультації за вказаною в позові адресою між будинками [ADDRESS] та [ADDRESS]. Решту вимог залишила без змін. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені у вказаних вище заявах обставини, просив позов задоволити, однак в судове засідання 14.05.2015р. не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розгляду справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, суд завершив розгляд справи за відсутності останнього на підставі поданих ним доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] позов заперечили, покликаючись на викладені в письмових запереченнях (а.с.33-34 т.1, 145-152, 162-169 т.2) обставини та вважають вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, тому просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі при цьому просили застосувати строк позовної давності, оскільки такий на їх думку сплив. Представник відповідачів Івано-Франківської міської ради та Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради - Боднарчук М.М. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, покликаючись на викладені в письмових запереченнях (а.с.182-184 т.1, 135-136 т.2) обставини, крім цього просив застосувати строк позовної давності, оскільки такий сплив. Просив в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник відповідача ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» - Гайдей В.Б. позов в частині, що стосується ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» заперечив, покликаючись на викладені в письмовому запереченні (а.с.59-61 т.1) обставини. Представник відповідача Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, однак подав заяву про розгляд справи у відсутності представника Реєстраційної служби, в заяві також зазначив, що інтереси Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції є похідними від інтересів сторін. Заслухавши сторін та їх представників, враховуючи надані представником позивача в попередніх судових засідання пояснення, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд виходить з наступного. Ст. 386 ЦК України визначено засади захисту права власності, зокрема: 1) держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності; 2) власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; 3) власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.6). Згідно з ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання, а ч. 2 визначено, що власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] тривалий час зверталася у різні інстанції з приводу незаконного на її думку - самочинного будівництва, яке здійснюється [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 25.08.2004р. № 336 відповідачу [PERSON] надано дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт згідно з висновками міжвідомчої комісії для добудови будинку-вставки між будинками [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] під офісне приміщення юридичної консультації, при умові укладення угоди з виконавчим комітетом міської ради про участь у соціально-економічному розвитку міста (а.с.37 т.1). Згідно з рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.12.2010р. № 716 [PERSON] дозволено добудову будинку вставки між будинками [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] під офісне приміщення юридичної консультації (а.с.68 т.1). Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Ст. 12 ЗК України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу та інше. Як вбачається з рішення Івано-Франківської міської ради від 28.09.2005р. підприємцю [PERSON] погоджено матеріали погодження місця розташування земельних ділянок для добудови будинку-вставки між будинками [ADDRESS] та будинку [ADDRESS], під офісне приміщення юридичної консультації за рахунок земель запасу міської ради (п.14.16 рішення виконавчого комітету міської ради від 25.08.2004р. № 336 про дозвіл на проведення проектно-пошукових робіт), та надано дозвіл підприємцю [PERSON] на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а.с.46 т.1). Згідно з рішенням Івано-Франківської міської ради від 14.11.2007р. затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підприємцю [PERSON] площею 0,0055га між будинками [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] за рахунок земель запасу міської ради. Земельну ділянку площею 0,0055га передано в оренду, терміном на три роки для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації (п 5.35 рішення сесії міської ради від 28.09.2005р. про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) та зобов'язано підприємця [PERSON] укласти договір оренди землі (а.с.38 т. 1). З викладеного вище вбачається, що з 2007 року підприємець [PERSON] орендував земельну ділянку з метою добудови будинку-вставки, яка знаходиться між будинками [ADDRESS] та будинку [ADDRESS]. В той же час ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації» на підставі поданих відповідачем документів прийняло рішення внести до Державного Реєстру прав об'єкт незавершеного будівництва (а.с.69 т.1), а підставою для прийняття даного рішення були: заява відповідача [PERSON] (а.с.70 т.1); відповідне замовлення (а.с.71 т.1); декларація про початок виконання будівельних робіт (а.с.63-64 т.1); договір оренди землі (а.с.65-66, 67 т.1) та відповідне рішення виконавчого комітету (а.с.68 т.1). Також, відповідно до ч. 1 ст. 127 ЗК України органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Згідно ст. 128 ЗК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки підлягає нотаріальному посвідченню. Так, рішенням Івано-Франківської міської ради від 06.03.2012р. № 638-21 вирішено продати ФОП [PERSON] земельну ділянку площею 0,0055га по [ADDRESS] для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації (а.с.110 т.1). Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 24.04.2012р. (а.с.130-131 т.1), укладеному між Івано-Франківською міською радою та підприємцем [PERSON], останній є власником земельної ділянки за адресою [ADDRESS], загальною площею 0,0055га, цільове призначення земельної ділянки - для добудови будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації, що підтверджується і державним актом на право власності на земельну ділянку Серії [NUMBER] (а.с.138 т.1). Серії [NUMBER] (а.с.15 т.2). Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З наведеного слідує, що відповідач [PERSON] здійснює будівництво будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації на належній йому на праві приватної власності земельній ділянці, що відведена для цієї мети, маючи відповідні (зазначені вище дозвільні) документи, які дають право виконувати будівельні роботи. Суд також критично оцінює пояснення представника позивача з приводу відчуження [PERSON] частини земельної ділянки саме прибудинкової території, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дана земельна ділянка відносилась до земель запасу міської ради, а належних доказів протилежного останнім суду не подано. При цьому, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження порушень прав саме [PERSON], як власника квартири [ADDRESS], - діями відповідача [PERSON], останньою та її представником суду не подано. Як вбачається з пояснень [PERSON] на даний час будівництво будинку-вставки під офісне приміщення юридичної консультації не завершено і як пояснив останній в судовому засіданні, таке припинене у зв'язку з постійними скаргами позивача. Крім цього, рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 29.11.2007р. № 573 про знесення самочинно збудованих споруд, зобов'язано [PERSON] в місячний термін знести самочинно встановлений гараж між будинками [ADDRESS] та на [ADDRESS] (а.с.7 т.1). Однак, рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 17.07.2013р. № 390 вирішено визнати таким, що втратив чинність п. 2 вказаного вище рішення виконавчого комітету міської ради від 29.11.2007р. № 573 «Про знесення самочинно збудованих споруд» у зв'язку із оформленням [PERSON] власності на незавершене будівництво (а.с.16 т.2). Наведені обставини даються суду підстави зробити висновок про те, що позов [PERSON] в частині вимог про знесення самочинно встановленого об'єкту незавершеного будівництва - є необґрунтованим, безпідставним та в свою чергу передчасним. Що ж до решти позовних вимог, зокрема визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу, державного акту на право власності на земельну ділянку, а також скасування державної реєстрації прав власності на об'єкт незавершеного будівництва, то слід зауважити, що жодної правової підстави для цього ані позивачем, ані її представником на наведено. Не зрозуміло також яким чином та які саме права позивача порушені винесенням оскаржуваних нею рішень органом місцевого самоврядування, укладенням договору купівлі-продажу земельної ділянки (стороною якого [PERSON] не являється) та видачею відповідного державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], а також здійсненням ОБТІ відповідної державної реєстрації прав. Крім цього, виходячи з усіх заяв позивача (її представника) про збільшення позовних вимог, вказані вище вимоги є похідними від первісної - знесення самочинно встановленого об'єкту незавершеного будівництва, що підтвердив і представник позивача в судовому засіданні. Не може залишитись поза увагою і та обставина, що на розгляді в Івано-Франківському міському суді перебувала цивільна справа за позовом Прокуратури м. Івано-Франківська в інтересах Івано-Франківської міської ради та Виконкому Івано-Франківської міської ради до [PERSON] про знесення самовільно збудованої споруди за зобов'язання повернути земельну ділянку територіальній громаді міста. Однак ухвалою суду від 18.02.2009р. провадження у даній справі закрито на підставі ст. 205 ЦПК України (а.с.36 т.1). Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення, припису та постанови № 83/07 про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудування від 14.09.2007р. складеними інспекцією ДАБК, [PERSON] самочинно здійснив добудову гаражу між будинками на [ADDRESS] - [ADDRESS] без дозволу міськвиконкому, на нього накладено штраф у сумі 170грн. (а.с.11,12,13 т.1). Однак вказані документи подані в копіях і на жодному з них відсутні підписи відповідача [PERSON] про отримання їх копій та ознайомлення останнього з такими. Проте, даних про звернення до суду з аналогічними позовними вимогами компетентних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Підгірянка» та/або Інспекції ДАБК в Івано-Франківської області, а також наявність з цього приводу судових рішень, судом не здобуто. Суд також критично оцінює надані представником позивача письмові докази (а.с.105,120,121,122,123,222-223,224,225,226,227 т.1), оскільки такі неспроможні підтвердити чи спростувати наявні у справі перелічені вище письмові докази та пояснення сторін (їх представників), а щодо архівних витягів (а.с.124,125 т.1) - то такі не стосуються предмету доказування у даній цивільній справі. Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги є безпідставними та недоведеними в судовому засіданні належними та допустимими доказами, відтак в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити в повному обсязі, що в свою чергу виключає можливість застосування у відповідності до вимог Глави 19 ЦК України строків давності за заявами відповідачів та їх представників. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed