Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] 14 червня 2016 року звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Ганночки О.В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації. В позовній заяві посилались на те, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Але 10 вересня 2015 року вони з'ясували, що інша особа побувала в цій квартирі та намагалася укласти договір з КП «ЖЕО №2» на її обслуговування. По даному факту відділенням поліції №1 Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області відкрито кримінальне провадження. В подальшому позивачі дізналися, що 07 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу належної [PERSON] квартири, який посвідчив приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка О.В. Оскільки [PERSON] не мала права на укладення договору купівлі-продажу, даним договором порушено їх права, позивачі просили суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], [PERSON], скасувати реєстрацію права власності на цю квартиру за [PERSON], [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної квартири, укладений [PERSON] та [PERSON], посвідчений 07 вересня 2015 року приватним нотаріусом Ганночкою О.В. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання добросовісним набувачем квартири та визнання права власності на квартиру. В зустрічному позові посилалась на те, що квартира нею придбана на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, нотаріус перед його посвідченням перевірив документи продавця. Тому просила визнати її добросовісним набувачем, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] свій позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідачі [PERSON], Ганночка О.В., які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явились. Представник відповідача звернувся до суду з заявою, в якій просив відкласти розгляд справи у зв'язку з поданням ним в інтересах відповідача [PERSON] зустрічного позову у даній справі. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів та представника відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Всі особи, що беруть участь у справі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. З клопотанням про відкладення розгляду справи звернувся до суду лише представник відповідача [PERSON] Причина, з якої просив відкласти розгляд справи - у зв'язку з поданням зустрічного позову. Подання зустрічного позову не є поважною причиною для неявки представника відповідача в судове засідання. Відповідачі ж взагалі про причини неявки не повідомили. Подання відповідачем зустрічного позову не змінює його процесуального статусу. Тому неявка в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи без поважних причин, або з причин, що судом визнані неповажними, в тому числі і у випадку подання відповідачем до суду зустрічного позову, не є перешкодою для розгляду справи. Позивачі, одержавши зустрічний позов, повідомили суду про готовність до захисту від зустрічних позовних вимог та просили не відкладати розгляд справи по суті, наполягали на розгляді справи. Тому за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з'явились. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 23 травня 2003 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори [PERSON], на праві власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.5). Згідно вказаного свідоцтва [PERSON] успадкувала вказану квартиру після смерті [PERSON], якій в свою чергу квартира належала: 1/2 частина - на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом приватизації житла м.Полтави 15 квітня 1993 року, 1/2 частина - як спадкоємцю [PERSON], померлого [INFO] року. Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку КП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 26 травня 2003 року (а.с.5, зворот). 07 вересня 2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночкою Олександром Вікторовичем посвідчено договір купівлі-продажу квартири, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с.10-11). З метою посвідчення даного договору [PERSON] нотаріусу надано свідоцтво про право власності на житло від 07 грудня 1999 року, з якого вбачається, що квартира, яка знаходиться з адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON]. Дане свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 07 грудня 1999 року №511 (а.с.9). Як вбачається з даних Управління майном комунальної власності міста, викладених в листі від 28 грудня 2015 року №01-05/01.1-19/2461, квартира [ADDRESS] приватизована згідно з розпорядженням органу приватизації житла №3820 від 15 квітня 1993 року на склад сім'ї дві особи: [PERSON], [PERSON]. Рішення щодо передачі у власність шляхом приватизації гр.[PERSON] вказаної квартири згідно з розпорядженням №511 від 07 грудня 1999 року органом приватизації житла не приймалося (а.с.16). Також, як вбачається з даних Приватного підприємства Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», викладених в листі від 21 травня 2016 року №4482, відомості щодо реєстрації права власності за гр.[PERSON] на об'єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] відсутні. Довідка №7744 від 12 серпня 2015 року на замовлення [PERSON] не видавалася, також відсутні будь-які відомості щодо звернення [PERSON] до ПП ПБТІ «Інвентаризатор» про виготовлення довідок. Також відсутній запит приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночки О.В. про надання будь-яких відомостей щодо вищезазначеного об'єкту нерухомості, що унеможливлює виготовлення довідки. Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] не виготовлявся. Остання технічна інвентаризація проводилась 06 травня 2003 року на замовлення [PERSON] (а.с.17). Таким чином судом встановлено, що надані [PERSON] нотаріусу для посвідчення договору купівлі-продажу квартири документи є недостовірними. [PERSON] не була власником зазначеної квартири. Її власник [PERSON] квартиру не відчужувала, права на здійснення в її інтересах будь-яких дій щодо відчуження квартири іншим особам не надавала. Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] укладений [PERSON] та [PERSON] без згоди та відому власника майна. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно частини ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок або вчинений всупереч волі особи, є нікчемним. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як встановлено судом, 07 вересня 2015 року приватним нотаріусом Ганночкою О.В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] в м.Полтаві, укладений [PERSON] та [PERSON] Враховуючи, що особа в даному договорі, яка діяла як продавець квартири, її власником не була, волевиявлення власника [PERSON] на вчинення такого правочину було відсутнє, тому даний договір необхідно визнати недійсним через його нікчемність. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання добросовісним набувачем та визнання права власності на спірну квартиру задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Статтею 387 Цивільного кодексу України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Волі власника спірної квартири [PERSON] на відчуження квартири не було, квартира вибула з її володіння не з її волі, тому вона має право на витребування свого майна і у добросовісного набувача. Оскільки встановлення будь-якого юридичного факту судом можливе у випадку, якщо це потягне за собою виникнення, зміну або припинення правовідносин, визнання [PERSON] добросовісним набувачем квартири не стане підставою для визнання за нею права власності на квартиру, тому в задоволення зустрічного позову необхідно відмовити в повному обсязі. Також судом встановлено, що 07 вересня 2015 року приватним нотаріусом Ганночкою О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], індексний №24205528, та здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] вказану на квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний №43393715 (а.с.12, 13). Після посвідчення вказаного вище договору купівлі-продажу 07 вересня 2015 року Ганночкою О.В. також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 07 вересня 2015 року індексний №24210732 щодо реєстрації квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та здійснено державну реєстрацію права власності [PERSON] на цю квартиру у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний №43405031 (а.с.14-15). Оскільки таке рішення щодо реєстрації права власності за [PERSON] та сама реєстрація права власності за [PERSON] була здійснена на підставі недійсних документів всупереч волі власника квартири [PERSON], а рішення щодо реєстрації права власності за [PERSON] та реєстрація права власності на квартиру за [PERSON] здійснена на підставі нікчемного правочину, з метою відновлення прав власника - [PERSON] необхідно скасувати вказані рішення щодо державної реєстрації прав та державні реєстрації прав, відновивши реєстрацію прав власності на квартиру за [PERSON] Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до нотаріуса Ганночки О.В., суд бере до уваги, що він не був стороною оскаржуваного правочину, тому позивачем позов до нього пред'явлено безпідставно. Як звернув увагу судів Пленум Верховного суду України в постанові №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», нотаріуси, що посвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] до Ганночки О.В., як до неналежного відповідача необхідно відмовити. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до відповідачів, суд виходить з того, що він не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] Вказана квартира в силу п.2 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України є особистою приватною власністю [PERSON] Тому вказаним вище нікчемним правочином, рішеннями та державною реєстрацією права власності за [PERSON] та [PERSON] його право порушено не було. На підставі викладеного в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Вирішуючи згідно ст. 88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд бере до уваги, що належними відповідачами в даній справі, до яких судом задоволені позовні вимоги, є [PERSON] та [PERSON] Тому саме вони мають відшкодувати позивачу [PERSON] понесені нею судові витрати в рівних частках. Крім того, оскільки при поданні зустрічного позову [PERSON] не сплатила судовий збір, у задоволенні зустрічних позовних вимог судом відмовлено, з неї підлягає до стягнення судовий збір. При обрахуванні його розміру суд виходить з наступного. Відповідачем заявлено дві вимоги, з яких одна вимога немайнового характеру - про визнання добросовісним набувачем, друга вимога майнового характеру - про визнання права власності. Позовна вимога немайнового характеру у 2016 році оплачується судовим збором у розмірі 551 грн. 20 коп., позовна вимога майнового характеру для фізичних осіб - у розмірі 1% ціни позову, але не менше, ніж 551 грн. 20 коп. та не більше, ніж 6890 грн. Тому зі [PERSON] на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3957 грн. 20 коп. (551 грн. 20 коп. + 3406 грн. 00 коп.)

Outcome: partial