Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, по якому в подальшому змінив підстави, по якому просить суд визнати недійсним договір № 444-З про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.12.2010 року, що укладений між ТОВ « Аверс-Сіті» та [PERSON] .. Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що ТОВ « Аверс-Сіті» не укладало Договір № 444-З про зарахування зустрічних однорідних вимог від 06.12.2010 року, посилаючись на ст. 215, 203 ЦК України просить суд визнати його недійсним. Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого повідомлений належним чином. Надав до суду письмові пояснення, по яким просив суд в задоволенні позову відмовити та застосувати наслідки спливу строків позовної давності, мотивуючи заяву тим, що строк позовної давності починає відлік 06.12.2010 року ( дати укладання договору) , тому трирічний строк звернення до суду сплив. Представник позивача в позові зазначає, що про наявність оспорюваного договору їм стало відомо з рішення Апеляційного суду Київської області від 05.04.2017 року у справі № 367/2854/16-ц про розірвання договорів, а позов подано до суду 11.12.2017 року, тому трирічний строк звернення до суду не сплив на момент подачі стороною позову до суду, з огляду на що суд вважає за необхідне не застосовувати наслідки спливу строку позовної давності. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи, надані докази, вважає за можливе позов задовольнити на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 06.12.2010 року між ТОВ « Аверс-Сіті» та [PERSON] укладено Договір № 444-З про зарахування зустрічних однорідних вимог. Згідно п. 1 Договору про зарахування, [PERSON] і ТОВ « Аверс-Сіті», маючи одна до одної зустрічні грошові вимоги, строк виконання яких настав 06.12.2010 року, дійшла згоди на підставі ст. 601 ЦК України про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з договорів, укладених між сторонами: за договором купівлі-продажу майнових прав № 1/444_ИП від 03.12.2010 року, укладений між [PERSON] та ТОВ « Аверс-Сіті» [PERSON] має виконати грошове зобов`язання перед ТОВ « Аверс-Сіті» в сумі 101 557,50 грн. Відповідно до п. 2 Договору про зарахування, за Договором уступки вимоги № 1/444 від 03.12.2010 року, що укладений між [PERSON] та ТОВ « Аверс-Сіті», останній мав виконати грошове зобов`язання перед відповідачем в сумі 101 557,50 грн. З боку ТОВ « Аверс-Сіті» всі вищевказані договори, а саме Договір уступки права вимоги( цесії) №1/444 від 03.12.2010 року, Договір купівлі-продажу майнових прав, Договір про зарахування зустрічних однорідних вимог були підписані колишнім представником позивача - [PERSON] . Згідно п.6 Договору уступки права вимоги ( цесії) 1/444 від 03.12.2010 року, в якому боржником є - ТОВ « Аверс-Сіті»: за передане право вимоги до Боржника Позивач сплачує відповідачу суму в розмірі 101 557,50 грн. 06.12.2010 року або до цієї дати. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2018 року визнано недійсним Договір уступки права вимоги ( цесії) № 1/44 від 03.12.2010 року, укладений між ТОВ « Аверс-Сіті» та [PERSON] з моменту його укладання. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Згідно із ч.ч.1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року « про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно врахувати, що згідно із статтями 4,120,203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом ( нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язаних з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержан6о, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зокрема, ч. 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписуються особою особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договір зарахування підписаний не уповноваженою особою у зв`язку із чим останні суперечать ч.2 ст. 203 ЦК України, оскільки в такої особи ( підписанта з боку продавця) відсутня цивільна дієздатність та ч.3 ст. 203 ЦК України, оскільки не містить волевиявлення ТОВ « Аверс- Сіті». Також, спірний договір суперечить ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки порушують ч.2 ст. 207 ЦК України так, як уповноважена особа ТОВ « Аверс-Сіті» не підписувала таких договорів. Суд погоджується з позицією позивача, що строк позовної давності не можливо застосувати так як позивач дізнався про існування договору з рішення Апеляційного суду Київської області від 05.04.2017 року. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved