Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Концерну «МТМ» про скасування наказу та поновлення на роботі, в обґрунтування позову зазначила, що 22.06.2010 року була прийнята на роботу на посаду інспектора сектору з обліку наданих послуг збуту ФК «МТМ» Комунарського району. Наказом № 189 від 19.02.2015 року її було звільнено з роботи згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважає звільнення незаконним та безпідставним, проведеним з суттєвим порушенням вимог трудового законодавства, оскільки пропуски роботи нею не допускалися, вона належним чином виконувала свої посадові обовязки та виконувала правила внутрішнього розпорядку. Просить суд визнати незаконним наказ № 188 від 30.03.2015 року про дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни, скасувати наказ (розпорядження) про припинення трудового договору №189 від 19.02.2015 року про звільнення позивача та поновити позивача на посаді. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги на підставах, викладених в позові, просили позов задовольнити. Представник позивача також надав додаткові обґрунтування позовних вимог, в яких зазначив, що листом від 16.03.2015 року відповідач запропонував позивачу пояснити причини відсутності на робочому місці. Лист позивачем отримано 19.03.2015 року, але пропозицій від відповідача щодо пояснення причин відсутності на робочому місці у інші дні не надходило. Власником підприємства порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень, встановлений ст.149 КЗпП в частині надання можливості надати працівником письмових пояснень. Власник не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу працівника. Не враховано, що інших осіб, що можуть надати допомогу по догляду за донькою і онукою у позивача не має. Жодної шкоди позивачем підприємству заподіяно не було, не враховано попередню роботу. Також не додержано вимог щодо кворуму при засіданні профспілкового комітету при розгляді питання про звільнення позивача. Відповідачем пропущено строк для застосування дисциплінарного стягнення (а.с.164-170). Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав письмові заперечення, в яких зазначив, що позовні вимоги позивача вважає безпідставними, нормативно та документально необґрунтованими, а доводи позивача такими, що не знаходять свого підтвердження виходячи з наступного: відсутність позивача на робочому місці підтверджується службовими записками начальника сектору з обліку наданих послуг - [PERSON] та актами про відсутність позивача на робочому місці, що були складені працівниками філії Концерну «МТМ» у період з 20.02.2015 року по 20.03.2015 року. Адміністрацією Концерну «МТМ» приймались заходи щодо з'ясування відсутності на робочому місці позивача. Концерн «МТМ» звернувся до позивача щодо надання пояснень про причини відсутності на робочому місці та позивач відповіді не надав. Вважає, що позивач допустив порушення трудової дисципліни, що стало підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника, доказів поважності причин відсутності на робочому місці позивач не надав. Також зазначив, що позивачем пропущені строки для звернення працівника до суду щодо вирішення трудових спорів (а.с.54-57). Просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та інші докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22.06.2010 року [PERSON] прийнята на роботу на посаду інспектора сектору з обліку наданих послуг збуту ФК «МТМ» Комунарського району, що підтверджено копією її трудової книжки (а.с.10-13). Права та обов'язки позивача, як інспектора сектору з обліку наданих послуг збуту філії Концерну «МТМ» Комунарського району, передбачені посадовою інструкцією, з якою вона ознайомлена під підпис (а.с.68-72). Відповідно наказу № 188 від 30 березня 2015 року про дисциплінарне стягнення за порушення трудової дисципліни, до [PERSON] застосовано дисциплінарне стягнення - звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України. Днем звільнення вважати останній робочий день 19.02.2015 року (а.с.41). Відповідно до наказу № 189 від 19.02.2015 року [PERSON] звільнена з посади інспектора сектору з обліку наданих послуг збуту філії Концерну «МТМ» Комунарського району на підставі ст. 40 п.4 КЗпП України, за прогул без поважних причин, з яким позивач ознайомлена 08 липня 2015 року о 08 год. 18 хв., про що свідчить її підпис в наказі, а також підтверджено позивачем під час розгляду справи (а.с.42). На адресу позивача було направлені повідомлення за № 1487/25 від 30.03.2015 року та за № 1704/25 від 09.04.2015 року про необхідність зявитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки і розрахункових документів (а.с.22,24), повідомлення від 30.03.2015 року отримано позивачем особисто 18.04.2015 року, друге повідомлення повернулося відповідачу, що підтверджується матеріалами справи (а.с.23,26). Відповідно ст. 147 Кодексу законів про працю України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. В силу ч.1,3 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за пунктом 4 статті 40 КЗпП України є з'ясування поважності причин його відсутності на роботі. Законодавством не визначено перелік обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд виходе з конкретних обставин і враховує докази, передбачені статтею 57 ЦПК України. У справах про поновлення на роботі обов'язок доведення правомірності звільнення працівника з ініціативи роботодавця лежить саме на роботодавцеві. Підставою прийняття наказу про звільнення позивача за ч.4 ст.40 КЗпП України стала відсутність без поважних причин на робочому місці (прогул) у період з 20.02.2016 року по 20.03.2016 року. У відповідності до п.2.25. посадової інструкції, позивач зобов'язаний був виконувати правила внутрішнього трудового розпорядку підприємства, дотримуватись режиму праці та відпочинку. Пунктом 8 Правил внутрішнього трудового розпорядку Концерну «МТМ», що є додатком до колективного договору Концерну «МТМ», встановлений наступний графік роботи - початок роботи 8 годин 00 хвилин, закінчення роботи - 17 годин 00 хвилин (п'ятниці - до 15-45 год.) для працівників Концерну «МТМ». Перерва на відпочинок з 12 годин 00 хвилин до 12 годин 45 хвилин. Субота неділя - вихідні дні. 29.01.2015 року наказом № 70 по філії Концерну «МТМ» Комунарського району введено в секторі обліку наданих послуг «Журнал видачі завдань». У відповідності до п.2 наказу інспекторам сектору з обліку наданих послуг, в тому числі і позивачу та технікам наказано щоденно, у 8-00 год. отримувати завдання на поточний робочий день від техніків під підпис в «журналі видачі завдань». Техніків зобов'язано пунктом 3 наказу щоденно, в кінці робочого дня ставити відмітку про виконання виданого інспекторам завдання. Пунктом 6 наказу зобов'язано інспекторів сектору обліку наданих послуг, в тому числі і позивача не покидати робочого місця без підпису про отримання завдання в журналі видачі завдань. З даним наказом позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис в наказі (а.с.179 зв.). Розпорядженням № 13 від 29.01.2016 року інспекторів сектору обліку наданих послуг зобов'язано щоденно до 17-00 передавати за реєстром акти, складені на протязі звітного дня начальнику сектору обліку наданих послуг . З метою оптимізації контролю за виконанням посадових обов'язків інспекторами та техніками сектору обліку наданих послуг відділу збуту було прийнято розпорядження № 14 від 02.02.2015 року, яким було закріплено за інспекторами дільниці з розбивкою по будинках, згідно додатку № 1. Позивач ознайомлена з цим розпорядженням особисто під підпис (а.с.173-178). Вищезазначені обов'язки, покладені на позивача, починаючи з 20.02.2015 року останньою не виконувались шляхом не виходу на робоче місце. Позивач була відсутня на робочому місці без поважних причин, тим самим вчинила - прогул. Дані порушення трудової дисципліни з боку позивача, а саме відсутність [PERSON] на робочому місці, підтверджуються службовими записками начальника сектору з обліку наданих послуг - [PERSON] та актами про відсутність позивача на робочому місці, що були складені працівниками філії Концерну «МТМ» у період з 20.02.2015 року по 20.03.2015 року (а.с.82-125). Неодноразово адміністрацією Концерну «МТМ» приймались заходи щодо з'ясування відсутності на робочому місця позивача шляхом направлення на домашню адресу листа № 1248/25 від 16.03.2015 року та пропозиції щодо надання пояснень про причини відсутності на робочому місці з 20.02.2015 року (а.с.79), який позивач особисто отримала 19.03.2015 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.79 зв.), але відповіді та пояснень позивач власнику підприємства не надала. На звернення Концерну «МТМ» № 312/13 від 02.03.2015 року до КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» надійшла відповідь № 180/02-8 від 04.03.2015 року, що у «ПМСД № 6» гр. [PERSON] [INFO], листок непрацездатності не видавався (а.с.80-81). 03.03.2015 року комісією у складі працівників Концерну «МТМ» для зясування обставин відсутності на робочому місці позивача було здійснено вихід за місцем проживання [PERSON], про що було складено акт, за яким останній пропонувалось надати пояснення про причини відсутності на робочому місці (а.с.108). 20.03.2015 року директором філії Концерну «МТМ» надано представлення голові профспілкової організації на попередню згоду на звільнення позивача у звязку з прогулами без поважних причин (а.с78). Комісія у складі членів профкому намагалася зясувати місцезнаходження позивача та вручити їй запрошення на засідання профкому, що підтверджується матеріалами справи (а.с.180-183). У зв'язку з прогулами без поважних причин, 23.03.2015 року за підписом голови профспілкового комітету ФК «МТМ» було надано виписку з протоколу № 3 засідання щодо надання згоди на звільнення інспектора сектору з обліку наданих послуг збуту [PERSON] згідно п.4 ст.40 КЗпП України за прогули буз поважних причин. Відсутність позивача на робочому місці підтверджується також наданими в судовому засіданні представником відповідача табелями обліку робочого часу за лютий-березень 2015 року. Також тривала відсутність позивача на робочому місці підтверджується пояснення працівників Концерну «МТМ», які суд приймає до уваги, оскільки у суду не має підстав недовіряти їх поясненням. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка займає посаду інженера сектору обліку Концерн «МТМ» пояснила, що кожного робочого дня о 8 годині інспектор отримує завдання, яке вона складає, про що робиться відмітка в журналі. [PERSON] з лютого 2015 року не отримувала від неї завдання, на роботу не приходила. Свідок [PERSON], яка є спеціалістом відділу збуту МТМ пояснила, що [PERSON] з лютого була відсутня на робочому місці, про що складалися акти за її участю. Свідок [PERSON], яка є інспектором абонентної служби пояснила, що не підприємстві є журнал завдань, завжди керівництво надає завдання, адреси. Акти о проведеній роботі здаються техніку. Суд критично ставиться до пояснень свідків [PERSON], [PERSON], які пояснила, що інспектор Чернікова Л.Я. кожний місяць з січня 2015 р. по квітень 2015 року приходила до них в квартири та знімала температурні показники, складала акти, оскільки завдань [PERSON] з лютого 2015 року не отримувала. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що до них приходила [PERSON] та робила заміри температури в квартирі, складала акти. Суд не приймає до уваги пояснення даних свідків, оскільки дані свідки не є власниками квартири. [PERSON] проживала в орендованій квартирі, а [PERSON] зареєстрований за іншим адресом, акти не підписував. Суд вважає, що позивач допустив порушення трудової дисципліни, що підтверджується вищевикладеними обставинами. Пунктом 4 статті 40 КЗпП України передбачено підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Такими підставами є прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Жодних доказів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місці позивач не надав. Надані суду позивачем акти-претензії про неналежне надання або ненадання послуг суд не приймає до уваги, оскільки позивач з боку відповідача не отримувала завдань в лютому квітні 2015 року на проведення вимірів температури в квартирах, зазначених в даних актах. Дані акти належним чином не здавалися в концерн. Крім того, посилання позивача, що в лютому березні 2015 року на підставі заяви, вона знаходилась у відпустці, спростовується довідкою начальника відділу кадрів Концерну «МТМ» від 12.04.2016 року, за якою в період січня-по березень 2015 року з питання оформлення щорічної відпустки [PERSON] не зверталася. Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Представником позивача зазначено, що відповідачем пропущено строк для застосування дисциплінарного стягнення виходячи з дати наказу про звільнення 30.03.2015 року та враховуючи службову записку та акт від 20.02.2015 року про відсутність [PERSON], за яким роботодавець дізнався про відсутність позивача на робочому місці 19.02.2015 року з 08 год. 45 хв. до 17 год. на робочому місці. Судом встановлено, що звільненню [PERSON] передувало з'ясування причин її відсутності на робочому місті, про що свідчать матеріали справи та пояснення сторін. Суд вважає, що строк для застосування дисциплінарного стягнення відповідачем не пропущено, даний строк необхідно відраховувати з 04.03.2015 року, а саме з часу, коли відповідачем було отримано відповідь з лікарняної установи щодо відсутності інформації про лікування [PERSON] та після відвідування останньої за місцем проживання комісією з боку відповідача. Статтею 233 КЗпП України встановлено місячний строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів у справах про звільнення. Представником відповідача заявлено про пропуск строку звернення позивачем до суду, враховуючи, що до суду позивач звернулася в грудні 2015 року, а з наказом про звільнення ознайомилася 08.07.2015 року. На що позивач та її представник зазначили, що позивач пропустила строк для звернення до суду з поважних причин у звязку з тим, її донька народила дитину, та їй необхідно було опікуватися донькою та онукою. Зазначена позивачем обставина не являється поважною причиною, тому у суду не має підстав на поновлення пропущеного строку. Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснив, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Пропуск без поважних причин строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав. Суд вважає, що факт відсутності на роботі позивача у зазначені в наказі дата є підтвердженим. З 20.02.2015 року та по час звільнення пройшло достатньо часу, щоб позивач отримавши листи підприємства з проханням надати пояснення своєї відсутності на роботі, повідомила керівництво про причини неявки на роботу. Роботодавець, вживши всі заходи щодо з'ясування причин відсутності [PERSON] на роботі і не отримавши пояснень прийшов до правильного висновку про звільнення позивача. Враховуючи, що прогул був не один, а декілька, то відповідач дійшов до правильного висновку щодо звільнення позивача за підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Отже, порушень трудового законодавства при звільнені позивача відповідачем допущено не було. Звільнення відбулося у відповідності до вимог трудового законодавства. Згідно зі ст. ст. 10 і 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи на підставі доказів поданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З врахуванням роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992року №9 (з наступними змінами і доповненнями) »Про практику розгляду судами трудових спорів», при пропуску строків (в даному випадку-місячного строку), встановлених статтею 233 КЗпП України, суд при розгляді трудового спору має з'ясувати всі обставини справи. При необґрунтованості вимог суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цієї підстави. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд також відмовляє в позові, але уже з інших мотивів: у зв'язку з пропуском встановленого строку. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позивач не довів свій позов, а тому відмовляє у задоволені позову, у звязку з тим, що вимоги заявленого позову є необґрунтованими по суті.

Outcome: dismissed