Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана квартира належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Окрім неї, у квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] - колишній чоловік, шлюб з яким розірвано на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.04.2014 року. З вересня 2014 року відповідач у спірній квартирі не проживає, речей його немає, а перешкод у користуванні такою йому ніколи не чинила. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, разом з тим його реєстрація порушує її право, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися власністю. Враховуючи, що відповідач відсутній у спірній квартирі понад встановлені законодавством строки просить визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого, при цьому, позивач доповнила, що відповідач не проживає у спірній квартирі з вересня 2014 року, місце його проживання їй невідоме, разом з тим, будь-які перешкоди у користуванні спірною квартирою йому ніколи не чинила. Просили позов задовольнити. Відповідач, який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, через оголошення на сайті Залізничного районного суду м. Львова, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, її представника, покази свідка [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.2008 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №694, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 13.03.2008 року та копією договору купівлі-продажу квартири (а.с. 6, 11). Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї і прописки виданої ЛКП «Сяйво» №399 від 23.05.2018 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровано дві особи: позивач [PERSON] - власник та відповідач [PERSON] - колишній чоловік (а.с.9). Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з вересня 2014 року, що підтверджується актами ЛКП «Сяйво» №5-17 від 22.01.2016 року, №206 від 31.05.2017 року, №715 від 23.05.2018 року, № 517 від 04.01.2018 року (а.с. 7, 8) та показаннями свідка [PERSON], сусідки, яка в судовому засіданні підтвердила, що сторони в 2014 році розлучились і з того часу відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживав. Крім того, з копії рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23.04.2014 року, яке долучено до матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 19.03.2014 року звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу. Позов було задоволено, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та після розірвання шлюбу змінено позивачці прізвище на дівоче - [PERSON] (а.с. 10). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі з вересня 2014 рок та добровільно залишив таку. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутній за місцем своєї реєстрації [ADDRESS] і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування квартирою, а тому [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 704,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Outcome: approved