Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. В жовтні місяці 2013 р. вона вирішила купити квартиру. В газеті «Сила» знайшла об'яву про продаж [ADDRESS]. При зустрічі з продавцем, відповідачами по справі [PERSON], сторони дійшли згоди про придбання позивачем спірної квартири за ціною 16000 доларів США. 15.10.2013 р. позивач передала відповідачу аванс в розмірі 1500 доларів США в рахунок покупки [ADDRESS] та сторони уклали попередній договір про оформлення договору купівлі - продажу квартири до 25.12.2013 р. При отриманні грошей та укладанні договору відповідач не поставила її до відома, що співвласником квартири є неповнолітня дитина і в неї нема дозволу на її продаж. До цього часу договір купівлі - продажу квартири не укладено, гроші їй не повернуто. Відповідач відмовляється з нею спілкуватися. Просить стягнути за рішенням суду аванс в розмірі 18000 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач на задоволені позовних вимог наполягала, просила суд їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. За заявою позивача, суд вважає можливим розглянути справу в порядку ст.224 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. За вимогами ст. 611 ЦК України, уразі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Як встановлено в судовому засіданні, 15.10.2013 р. сторони уклали попередній договір купівлі - продажу [ADDRESS]. (а.с. 5-6) Загальна вартість спірної квартири за договором становить 131200 грн., що еквівалентно 16000 доларів США. В забезпечення зобов'язання стосовно укладення угоди купівлі - продажу квартири на підставі п. 2.1 договору від 15.10.2013 р. позивачем було передано відповідачеві 1500 доларів США, що еквівалентно 12300 грн. (а.с.5). Строк дії договору, згідно п. 4.5 до 25.12.2013 р. (а.с. 6) На звернення [PERSON] до відповідача стосовно пояснень про відмову щодо нотаріального укладення договору купівлі-продажу квартири, вона отримала відповідь від [PERSON] про те, що співвласником квартири є неповнолітня дитина, тому відповідач по справі не може продати спірну квартиру. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» № 1540489 від 05.06.2014 року курс долару США по відношенню до Української гривні був встановлений на 05.06.2014 року: купівля 1$ - 11,50 грн. продажу - 1$ - 12,00 грн. (а.с.7). Відповідно до ч.2 ст. 623 ЦК України збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручі до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. У даному випадку відповідач своїх зобов'язань не виконала, від угоди відмовилася, аванс позивачеві не повернула. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення авансового платежу в розмірі 18000 грн. та судових витрат, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору та оплати адвокату за складання позовної заяви (а.с. 3, 4, 8) такими, що підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди на думку суду не підлягають задоволенню. Між сторонами було укладено договір, за умовами якого відшкодування моральної шкоди не передбачено. (а.с. 5-6) На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial