Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання доньки разом з матір`ю, вказавши в позові, що 30.04.1999 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, [INFO] у сторін по справі народився син - [PERSON] , а [INFO] народилася донька - [PERSON] . Останні три роки відповідач веде аморальний спосіб життя, втратив повагу до родини, жінки, дітей, зловживає спиртними напоями, вихованням дітей не займається, неодноразово вчиняв психологічне та фізичне насильство по відношенню до позивача, сина та доньки, матеріально родину не забезпечує. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2020 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Донька залишилась проживати разом з матір`ю. Дівчинка має близький емоційний зв`язок з матір`ю та братом, батька боїться. Юридично місце проживання [PERSON] не визначено, тому позивач просить суд в інтересах доньки, визначити місце проживання доньки разом з матір`ю, [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні позивач та її представник на позовних вимогах наполягали. Відповідач позовні вимоги визнав, склав письмову заяву у якій зазначив, що не заперечує проти встановлення місця проживання доньки з матір`ю. За таких обставин, суд, враховуючи приписи ст. 200 ЦПК України приймає рішення у підготовчому судовому засіданні з урахуванням визнання позову відповідачем у справі. Відзив на позовну заяву відповідачем не надавався. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання доньки разом з матір`ю, підлягає задоволенню, а визнання відповідачем позову може бути прийняте судом, оскільки відповідає волі відповідача, не суперечить чинному законодавству, не порушує прав та інтересів третіх осіб. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Така правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 12.04.2017 (справа № 6-15цс17). Відповідно до ст. 161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 р. яка в розумінні Сімейного кодексу є частиною національного законодавства України передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 вказаної конвенції, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм про шлюб і сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те з ким із них залишиться дитина, суд виходячи з рівності прав та обов`язків батька і матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків приділяє більш уваги і турботи дитині, вік дитини і схильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, враховуючи, що перевага у матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Судом встановлено, що 30.04.1999 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя. [INFO] у сторін по справі народився син - [PERSON] . [INFO] у сторін по справі народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.01.2012 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20.01.2020 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Донька, сторін у справі, [PERSON] , залишилась проживати разом з матір`ю. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 10.07.2019 року місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відмітки у паспорті позивача на аркуші 11, місце проживання позивача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 60644909 боржник, [PERSON] станом на 31.11.2019 рокумає заборгованість по аліментам у розмірі 6 928, 58 грн. Відповідно до витягу від 30.10.2019 року до ЄРДР внесено кримінальне провадження 420190810500000162 за ст. ч. 2 ст. 156 КК України, із викладу обставин витягу вбачається, що відповідач, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння ходив оголеним перед донькою сторін у справі, показував їй статевий орган, висловлювався нецензурною лайкою. Крім того, з психолого - педагогічної характеристики учениці [PERSON] від 04.12.2019 року вбачається, що батько відвідував школу лише декілька разів, щоразу в стані алкогольного сп`яніння. Вказані обставини відповідачем не заперечувались. З огляду на вищенаведене, суд погоджується з твердженнями позивача про аморальний спосіб життя відповідача, втрату поваги до родини, жінки, дітей, зловживання відповідачем спиртними напоями, відсутність матеріального забезпечення, у зв`язку з чим проживання малолітньої дитини з відповідачем вочевидь суперечить інтересам дитини, що є неприпустимим. З матеріалів справи вбачається, що позивач має вищу освіту, цікавиться навчанням доньки, регулярно відвідує школу, належним чином виконує батьківські обов`язки, має власні доходи, піклується про доньку, розвиває здібності дитини, забезпечує доньку всім необхідним за віком, готує її до дорослого самостійного життя. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved