Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання, покликаючись на те, що 07 лютого 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири [ADDRESS]. 22 лютого 2011 року за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану квартиру. 09 листопада 2011 року [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла. 17 листопада 2014 року Апеляційним судом Львівської області постановлено рішення, яким договір дарування квартири визнано недійсним та скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] 06 лютого 2015 року [PERSON] набуто у власність квартиру в порядку спадкування за заповітом від [PERSON] Однак він не має можливості вільно розпоряджатись належною йому квартирою, оскільки [PERSON] та [PERSON] зареєструвались у вказаній квартирі, хоча не проживали у ній. Просить усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], а саме виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], зняти [PERSON] та [PERSON] з реєстрації місця проживання у квартирі [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов заперечили, зазначили, що відповідачі не вселялись у квартиру [ADDRESS] самовільно, а зі згоди [PERSON] Крім того, [PERSON] є малолітньою, а тому виселення слід проводити із наданням іншого постійного жилого приміщення. Відповідачі почали проживати у квартирі на законних підставах та належним чином зареєстровані, а тому вони набули права користування вказаним житлом. А також, позивачем не наведено підстав, які можуть бути підставою для виселення відповідачів. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Відділу у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Залізничного районного відділу у місті Львові ГУ ДМС України у Львівській області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру [NUMBER] від 15 квітня 1994 року. /а.с. 7/ Відповідно до договору дарування квартири №1-200 від 07 лютого 2011 року [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] [PERSON], який зареєстрував право власності на таку квартиру 22 лютого 2011 року. /а.с. 9-11/ Згідно заповіту №4938 від 09 листопада 2011 року [PERSON] заповіла все своє майно та майнові права, де б вони не були і з чого б вони не складались, і взагалі все те, що їй буде належати на момент смерті і на що вона за законом матиме право [PERSON] /а.с. 12/ Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17 листопада 2011 року [PERSON] померла [INFO] року. /а.с. 13/ У відповідності до довідки з місця проживання про склад сім'ї і приписку №409 від 25 лютого 2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS]. /а.с. 16/ Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 17 листопада 2014 року визнано недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] та скасовано реєстрацію права власності за [PERSON] /а.с. 17-19/ Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом №5-110 від 06 лютого 2015 року після смерті [PERSON] [PERSON] є спадкоємцем квартири [ADDRESS]. Право власності на квартиру підлягає державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. /а.с. 21/ Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Суд також враховує позицію Верховного Суду України, яка міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. До державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі. Однак як вбачається із матеріалів справи та пояснень, наданих у судовому засіданні представника позивача, право власності позивача [PERSON] на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та крім того, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23 липня 2016 року квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. На підставі наведеного, суд не бере до уваги покликання представника позивача на те, що позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування квартирою [ADDRESS], оскільки згідно ст. 391 ЦК України лише власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а позивач [PERSON] не є власником такої квартири, так як не зареєстрував право власності. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed