Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи втратившою право на користування [ADDRESS]В обґрунтування позову зазначено, що разом з малолітньою дитиною є власниками [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.03.2013 року. За вказаною адресою зареєстровані донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO]. Відповідач за даною адресою не мешкає, оплати за комунальні послуги не здійснює та відповідно станом житла не цікавиться, з травня місяця 2014 року забрала свої речі і змінила місце проживання. В добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку, припинила спілкування , місце проживання її невідоме. Змушена щомісячно вирішувати питання щодо сплати комунальних послуг з розрахунку реєстрації всіх осіб, оскільки не отримує матеріальної допомоги від відповідача. До судового засідання позивачем надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 27 ). Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с.20) та публікацієї на сайті Судової влади. Згідно ст.ст. 223,280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є власниками [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 12.03.2013 року (а. с.6) та згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4316482 від 03.06.2013 (а. с. 7) . За вказаною адресою зареєстровані донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім»ї № 1279 від. 04.04.2018 року (а. с.11). Відповідно до ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з v договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується ст.13ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки відповідач як член сім»ї власника житла без поважних причин понад один рік не проживає за вказаною , що підтверджується поясненнями сусідів (а. с. 28,32). Які зазначили , що відповідач , яка є донькою позивача не проживає у даному житлі з червня 2014 року, забравши свої речі. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved