Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ майна подружжя, а саме квартири [ADDRESS], виділивши їй 2/3 частини квартири, відповідачу -1/3 частину квартири. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що 15 січня 2000 року вона одружилася з відповідачем. Спочатку вони жили у будинку її баби. Потім вони оформили кредит та придбали квартиру. Рік вони сплачували кредит самостійно. Потім баба продала будинок та виручені кошти в сумі 35000 грн. віддала їм для погашення кредиту. Так як кошти на погашення кредиту дала їм її баба та враховуючи інтереси їх дитини, вона вважає, що її частка у квартирі повинна бути більшої ніж у відповідача, а тому просить виділити їй 2/3 частини квартири, а відповідачу - 1/3 частину квартири. Згідна сплатити відповідачу грошову компенсацію за його частку. Представник позивача підтримав вимоги позивача, просив визнати за нею право на 2/3 частини квартири, а також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що позовні вимоги не визнає. Вони дійсно купили квартиру, для чого він на своє ім'я оформив кредит на суму 27000 грн.. Близько року вони спільно погашали кредит, сплативши по кредиту близько 5000 грн., а потім сплатили решту суми кредиту коштами, які дала баба позивача. Частину грошей, які дала баба вони потратили на придбання меблів. Він вважає, що частки в квартирі є рівними, тобто по 1/2 частині кожному з них, а також згоден на отрмання грошової компенсації за свою частку. Свідок [PERSON] суду пояснила , що баба позивача, продавши свою хату восени 2006 року, віддала гроші позивачу для погашення кредиту, який вони оформили для придбання квартири. Свідок [PERSON] суду пояснила, що баба позивача продала свою хату за 35000 грн. та передала, під розписку, дані гроші позивачу для погашення кредиту. Свідок [PERSON] також підтвердила те, що баба позивача дала їй гроші в сумі 35000 грн. для погашення кредиту. Заслухавши пояснення учаснків процесу та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі з 15 січня 2000 року, що підтверджено копією Свідоцтва про одруження (а.с.16). Шлюб між ними розірвано, згідно рішення суду, 06 жовтня 2014 року (а.с.18). Вони мають сина [INFO] (а.с.17). Спірний будинок було придбано відповідачем 03 жовтня 2006 року згідно договору купівлі-продажу , зареєстрованого в реєстрі за №1107 (а.с. 29, 30). Право власності відповідача на квартиру було зареєстровано 03 жовтня 2006 року за реєстровим №40 (а.с.28). Отже в судовому засіданні було достовірно встановлено, що спірна квартира була придбана відповідачем під час спільного проживання сторін у шлюбі. Відповідно до вимог ст. 60 СК України, а також ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином суд вважає, що позивач набула право спільної сумісної власності на спірну квартиру. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Таким чином суд вважає, що позивач вправі вимагати розділу спірного майна . Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що належить на праві сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленністю або шлюбним договором. На рівність часток у спільній сумісній власності також вказує ст. 370 ЦК України. Поскільки між сторонами не було домовленності та не було укладено шлюбного договору відносно долі майна, тому їх частки в майні є рівними. Оцінивши наявні докази по справі, суд вважає , що вимога позивача про відступ від засад рівності часток не підлягає задоволеню. Дійсно ст. 70 СК України передбачає , що суд може відступити від засад рівності часток майна, що перебуває в спільній сумісній власності за обставин, що мають істотне значення, або з урахуванням того що з одним із подружжя проживає дитина, за умови, що розмір аліментів , які вони одержують, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини та її лікування. Позивач та її представник вказували на те, що баба позивача позичила їй 35000 грн. для погашення кредиту, який вони оформили для придбання спірної квартири. Дану обставину не заперечував відповідач, а також дана обставина підтверджена і показами свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як встановлено в судовому засіданні спірна квартира була придбана відповідачем 03 жовтня 2006 року (а.с. 28-29). Як вказували позивач та відповідач в судовому засіданні вони, придбавши спірну квартиру за кредитні кошти, протягом 1 року самостійно сплачували кошти на погашення кредиту, а потім баба надала їм кошти в сумі 35000 грн., які вони частково сплатили на погашення залишку кредиту та придбали інше майно. Таким чином суд вважає, що кошти їм були передані на потреби всієї сім'ї і вони не підпадають під дію ст.ст. 57, 58, 62 СК України, тобто не являються особистою приватною власністю позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд не може вважати те, що баба надала кошти на погашення кредиту, обставиною , що тягне за собою відступ від засад рівності часток подружжя. Судом було встановлено, що сторни мають сина [INFO], який проживає спільно з позивачем. Відповідач в судовому засіданні суду пояснив, що він регулярно сплачує аліменти на утримання сина, лише в червні ним ще не сплачено аліменти, оскільки він зараз не працює. Позивач не надав суду доказів, які б спростували вищезазначені поясненя відповідача. Згідно ч.2 та ч.3 ст. 10 ЦК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Оскільки, ні позивач ні її представник не надали суду будь-яких інших достатніх та достовірних доказів, які б вказували на наявність обставини, які передбачені ст. 70 СК України, тому суд не вбачає підстав для відступу від засад рівності часток у спільній сумісній власності подружжя. Згідно вимог ст. 71 СК України та ст.370 ЦК України , позивач вправі вимагати розділу майна в натурі. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1797,1798 від 08 квітня 2016 року вартість спірної квартири становить 108043 грн. 28 коп. та її розділ в натурі, відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки», не можливий (а.с.140-151) Згідно ч.2, ч. 4 та ч.5 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. Згідно ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. В судовому засіданні було встановлено, що позивач має змогу сплатити відповідачу компенсацію за його 1/2 частину спірної квартири і нею внесено на депозитний рахунок кошти (а.с.181). Відповідач в судовому засіданні вказав на те, що він згоден на отримання грошової компенсації за 1/2 частину спірної квартири. А тому суд вважає, що вимога позивача про виділ їй квартири в натурі зі сплатою відповідачеві його частки є можливий. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, тому , згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору в сумі 1494 грн. 40 коп. (а.с.2,3) та витрати на оплату експертизи в сумі 3686 грн.40 коп.(а.с.152), а всього 5180 грн. 80 коп.

Outcome: approved