Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з уточненою позовною заявою до відповідача в якій просить розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21.01.2007 року Відділом запису актів громадського стану Столінського райвиконкому, Брестської області, Республіки Білорусь, актовий запис №7 та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми віку повноліття та допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць, а також не стягувати з відповідача на її користь судові витрати, сплачені останньою при зверненні до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але надала суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без її участі, на позовних вимогах наполягає, у разі неявки в судове засідання відповідача, просить винести рішення на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «Ліпська», зазначила, що спору про розподіл спільно нажитого майна та про місце проживання дітей не має. Відповідач [PERSON] отримавши пакет документів в суді Столінського району Республіки Білорусії, відповідно до Мінської Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справа» від 22.01.1993 року, заперечень щодо позовних вимог позивача не надавав, будучи належним чином повідомлений про час, день та місце судового розгляду, до суду не зявився. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ксерокопії свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-АЛ №0137612, вбачається, що 21.01.2007 року Відділом запису актів громадського стану Столінського райвиконкому, Брестської області, Республіки Білорусь, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №7 (а.с.12). З огляду на ксерокопію свідоцтва про народження, виданого Рубельським сільським виконавчим комітетом Столінського району, Брестської області, Республіки Білорусії, вбачається, що у шлюбі народилась дитина [PERSON], [INFO] (а.с.8). З огляду на ксерокопію свідоцтва про народження, виданого Рубельським сільським виконавчим комітетом Столінського району, Брестської області, Республіки Білорусії, вбачається, що у шлюбі народилась дитина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Судом було достовірно встановлено, що сторони створити міцної сімї за час спільного проживання не змогли, внаслідок чого шлюб фактично розпався, подружні стосунки припинились. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сімю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, оскільки сторони не проживають однією сімєю, подружніх стосунків не підтримують і не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується позовних вимог позивача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Судом встановлено, що відповідач матеріальну допомогу позивачу на утримання дітей не надає. В принципі №6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «…Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобовязуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обовязки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.ст.8,11,12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402: «…Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сімї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці».

Outcome: approved