Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений 04.10.2003 року між нею та відповідачем, який зареєстрований Виконкомом Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. Свої вимоги мотивувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема через розходження поглядів на шлюб та сімю, відсутність взаєморозуміння, постійних сварок і конфліктів. Шлюбні відносини припинилися, проживають окремо. У шлюбі у них народилися діти [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] На переконання позивача подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Оскільки, відповідач свій батьківський обовязок щодо утримання дітей не виконує, вважає можливим стягнути з нього аліменти за рішенням суду у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, через канцелярію надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечують проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. На підставі ст. 280, ч. 2 ст. 247ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 04.10.2003 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Кіш) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Виконкомом Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 8. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Зазначене підтверджується оригіналом Свідоцтва про одруження серія 1-ФМ № 070835 від 04.10.2003 року. Як встановлено судом з матеріалів справи, подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на шлюб та сімю, постійних конфліктів. На даний момент, спільне проживання та ведення спільного господарства припинені. Шлюбні відносини припинилися. Проживають окремо понад два роки. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить її інтересам, тому просить розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сімї стали неможливими, тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Таким чином, враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то суд приходить до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 121 Сімейного кодексу України (далі СК України), права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Як встановлено судом, у шлюбі у подружжя [PERSON] народилися діти [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія 1-ФМ № 154265, видане Виконкомом Ратівецької сільської ради 16.01.2004 року); [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія 1-ФМ № 023885, видане Районним відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області 11.01.2006 року); [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серія 1-ФМ № 168732, видане Ратівецькою сільською радою 25.06.2010 року). Батьком значиться [PERSON], матірю - [PERSON]. Судом також встановлено, що діти сторін по справі проживають з матірю та перебувають на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу не надає. У спростування викладених обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. Обовязки по утриманню дитини в однаковій мірі мають нести як батько, так і матір дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При призначенні аліментів, відповідно до ст. 182 СК України та розяснень, що містяться в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 суд враховує: стан здоровя та матеріальне становища дитини; стан здоровя та матеріальне становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як випливає з позовної заяви, відповідач є працездатним, отримує нерегулярний мінливий дохід, добровільно батьківський обовязок не виконує. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік», прожитковий мінімум у 2018 році для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно з вимогами ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Сімейне законодавство зобов'язує батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте відповідач ухиляється від свого батьківського обов'язку, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON]аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду з 17 липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: partial