Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалася на те, що 26.11.2008 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.02.2013 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] залишено на проживання з позивачем [PERSON] Після розірвання шлюбу відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків, тому рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.05.2014 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 800грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після звернення рішення до виконання у ВДВС відповідач аліменти також не сплачував, та згідно довідки-розрахунку від 25.07.2017 року заборгованість [PERSON] за виконавчим листом станом на 01.07.2017 року становить 24400грн. Згідно висновку спеціаліста незалежної аудиторської фірми «Аудит-Сервіс ІНК» від 05.09.2017 року, загальна сума заборгованості по аліментах за період з 04.03.2014 року по 17.06.2017 року з врахуванням пені та індексації становить 182322,80грн. З часу набрання законної сили рішенням суду від 05.05.2014 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки відповідачем не було зроблено ні одного перерахунку аліментних коштів на утримання дочки, він понад 4 роки без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, належним вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги на утримання дитини, харчування та лікування не надає, не цікавиться станом фізичного, духовного та морального розвитку, а також станом здоров'я дитини, не проявляє до дитини батьківської уваги та турботи, не робить спроб для цього. Згідно нотаріально засвідченої заяви приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО Луцик С.Ф. від 01.09.2017 року відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з боку відповідача вбачається свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками та має місце винна поведінка батька, що підтверджує повне ухилення від своїх батьківських обов'язків [PERSON] щодо дочки [PERSON] [INFO] вже тривалий час. Фактично тільки позивач повністю утримує спільну доньку матеріально, цікавиться її здоров'ям, життям та навчанням. Дочка проживає з позивачем в новій повноцінній сім'ї, вважає своїм батьком другого чоловіка позивача, який її утримує, водить до школи і з яким вона проживає. Відповідача в буденному житті дитини немає. На підставі наведеного просила суд позбавити батьківських прав [PERSON],[INFO], відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO] Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності та позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій просила розглянути справу за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечила, надала суду висновок № 138 від 14.02.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO]. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст. 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного , духовного , інтелектуального , культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи , які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров'я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини , незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України , здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо , спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» , дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 липня 2009 року (а.с.10), [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 01.02.2013 року розірвано, неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] залишено на проживання з матір'ю (а.с.4). Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов'язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки. Відповідно до Довідки про склад сім'ї № 02-02/2129 (а.с.9) дитина [PERSON] зареєстрована з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 05.05.2014 року вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі по 800грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.5-6). Факт ухилення відповідача від сплати аліментів підтверджується копією довідки-розрахунку № 02-19/В-23 від 25.07.2017 року по стягненню аліментних платежів з [PERSON] в користь [PERSON], відповідно до якої заборгованість згідно виконавчого листа № 344/2991/2014 від 26.05.2014 року станом на 01.07.2017 року становить 24400грн. (а.с.7). Відповідно до висновку спеціаліста незалежної аудиторської фірми «Аудит-Сервіс ІНК» від 05.09.2017 року загальна сума заборгованості по аліментах за період з 04.03.2014 року по 17.06.2017 року з врахуванням пені та індексації становить 182322,80грн.(а.с.11-12,13-19). Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано. Як вбачається з копії нотаріально освідченої заяви [PERSON], він не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо його дочки [PERSON], [INFO], оскільки понад 4 роки без поважних причин не бере участі у вихованні та матеріальному утриманні дочки (а.с.8). З висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 138 від 14.02.2018 року вбачається про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON], [INFO] (а.с.76,77-79). Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved