Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] а також [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та стягнення моральної шкоди. Просили суд ухвалити рішення з такими вимогами: стягнути з відповідача [PERSON] на користь неповнолітнього [PERSON] 129877 грн. 86 коп. відшкодування у зв'язку з втратою годувальника та 600000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача [PERSON] на користь неповнолітнього [PERSON] 151062 грн. 02 коп. відшкодування у зв'язку з втратою годувальника та 600000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 300000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 300000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 200000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 200000 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь неповнолітнього [PERSON] 40000 грн. страхового відшкодування по втраті годувальника; стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь неповнолітнього [PERSON] 43629 грн. 46 коп. страхового відшкодування по втраті годувальника. 03 червня 2015 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та стягнення моральної шкоди, відкрито. Відповідно до ч.2 ст.126 ЦПК України, 01.04.2016 року суд постановив ухвалу про роз'єднання цивільної справи за вимогами до [PERSON] та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та стягнення моральної шкоди у самостійні провадження щодо кожного з відповідачів. 17 червня 2015 року та повторно 13 листопада 2015 року, 01.04.2016 року, 13.10.2016 року, Ковельський міськрайонний суд звертався до компетентного органу Республіки Польща з судовими дорученнями про надання правової допомоги, зокрема про вручення відповідачу документів, виклику (повідомлення) про день судового розгляду і виконання окремої процесуальної дії, зокрема допиту відповідача [PERSON] з приводу заявлених позовних вимог. Судові доручення повернулися без виконання. Відповідач, після того як відбулася дорожньо-транспортна подія, сам вказав адресу, на яку суд неодноразово безуспішно направляв повістки про виклик до суду. Суд виконав свій обов'язок щодо повідомлення відповідача про розгляд цивільної справи щодо нього. Те, що повістку про виклик до суду досі вручити не вдалося, пояснюється лише однією причиною - відповідач умисно ухиляється від її отримання. Такі дії відповідача суд розцінює як його зловживання процесуальними правами і намагання зашкодити правосуддю. Тактика зловживання процесуальними правами не може бути успішною для особи, яка її застосовує. За таких обставин суд приходить до висновку, що існують достатні підстави для висновку, що відповідач належно чином повідомлений про дату, час і місце судових засідань, не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подавши відзиву. Згідно ст.280 ЦПК суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи. 26 серпня 2012 року, біля 17 год. 45 хв., [PERSON], керуючи автомобілем «Тоуоtа RAV-4» д.н.з, [NUMBER] допустив наїзд на велосипедистку [PERSON]. У результаті дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] отримала тілесні ушкодження та була доставлена в Ковельську центральну районну лікарню, де померла внаслідок отриманих травм [INFO]. Постановою прокурора районної прокуратури Варшави Магдалини Бероуд-Коровайчик у справі 5Ds.262/15/ІІІ від 24.02.2015 року кримінальну справу щодо ДТП закрито. Оскільки відповідач є громадянином Республіки Польща, то відповідно до п.2 ч.1 ст.1 «Про міжнародне приватне право», відносини, які склались мають ознаку іноземного елементу. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У ст.26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України. Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відшкодування моральної шкоди. У с. Голоби загибла [PERSON] (1985р.н.) проживала разом із своїми дітьми: [PERSON] ([INFO]), [PERSON] ([INFO]); батьком - [PERSON] ([INFO]) та сестрами - [PERSON] (1982 р.н.), [PERSON] (1990 р.н.) та [PERSON] (1996 р.н.). [PERSON] доглядала за членами сім'ї, допомогала їм, чим могла. Працювала на городі, утримувала та доглядала худобу. Всі разом, кожного літа їздили відпочивати на озеро Світязь. Часто їздили з дітьми та сестрами до Луцька, де відвідували парк розваг та відпочинку, атракціони, ляльковий театр. Увесь свій час, загибла присвячувала сім'ї та дітям. Чоловіка у [PERSON] не було, вона знаходилась у відпустці по догляду за дітьми, отримувала соціальну допомогу на дітей. Вона завжди була життєрадісною та веселою. Смерть [PERSON] безумовно вплинула на життя всіх членів сім'ї, її дітям до цього часу зрозуміти, чому вони вже не живуть з рідною мамою і чому вона їх покинула. 10.09.2012 року розпорядженням Ковельської районної державної адміністрації Волинської області за №№ 328, 329 від 10.09.2012 року дітям [PERSON] надано статус дітей-сиріт. Розпорядженням Ковельської районної державної адміністрації Волинської області від 26.09.2012 року за № 342 [PERSON] призначено опікуном над дітьми-сиротами. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26.08.2012 року, [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, рваної рани лівого стегна, рваної рани лівої долоні. Неможливо уявити, який біль вона відчувала до тих пір поки не втратила свідомість. [PERSON] пролежала в стані термальної коми у лікарні дев'ять днів. Усі ці дні родина молилась за її здоров'я. Діти [PERSON] [PERSON] та [PERSON] плакали, чекаючи на маму, вони ніколи на такий довгий період не розлучались з нею. Діти були дуже прив'язані до [PERSON], оскільки вона виховувала їх сама, без чоловіка. Сиротами залишились двоє малолітніх дітей загиблої - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Передчасна смерть [PERSON] спричинила глибоку душевну рану її батькові, яким вона опікувалась та допомагала. Батько дуже важко пережив смерть доньки, оскільки покладав на неї великі сподівання та надії. Переживання і біль після трагічної звістки були настільки великими, що тривають і зараз. Сестри, які були членами сім'ї [PERSON] були шоковані її смертю. Кожна з них отримала важку душевну травму внаслідок її загибелі. Сестри товаришували з [PERSON], постійно спілкувались, конфліктів у них не було, вони дуже любили одна одну. Після смерті [PERSON], її сестри [PERSON], [PERSON] та [PERSON] постійно сумують за своєю сестрою, відчувають непоправну втрату. При кожній згадці про [PERSON], члени сім'ї відчувають душевні страждання, уявляючи картину її жахливої загибелі. Душевні страждання не покидають їх до цього дня. У результаті дорожньо-транспортної пригоди сім'я [PERSON] втратила доньку, маму та сестру одночасно. В один момент життя малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] трагічно змінилось. [PERSON] була доброю, життєрадісною і дуже працьовитою людиною, люблячою матір'ю та донькою. При визначенні розміру відшкодування заподіяної моральної шкоди суд виходить з положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, зокрема, з того, що розмір грошового відшкодування, моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ч.2 ст.1187 та ч.2 ст.1168 ЦК України, особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, угода підряду, оренди і т.п.) володіє транспортним засобом чи механізмом, який створює підвищену небезпеку при зберіганні, використанні або утриманні, незалежно від вини такої особи, відшкодовує моральні збитки через смерть фізичної особи її найближчим родичам - чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також тим, хто проживав з нею однією родиною. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи все вищевикладене, зокрема, тривалість та глибину моральних страждань позивачів, розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди слід визначити в наступних розмірах: позивачу [PERSON] (сестра, яка проживала з загиблою однією сім'єю і опікується дітьми загиблої) - 300000 грн. (триста тисяч гривень); позивачу [PERSON] (син загиблої, сирота, назавжди позбавлений батьківського піклування) - 600000 грн. (шістсот тисяч гривень); позивачу [PERSON] (син загиблої, сирота назавжди позбавлений батьківського піклування) - 600000 грн. (шістсот тисяч гривень); позивачу [PERSON] (батько загиблої, позбавлений піклування дочки, втратив дитину) - 300000 грн. (триста тисяч гривень); позивачу [PERSON] (сестра, яка проживала з загиблою однією сім'єю) - 200000 грн. (двісті тисяч гривень). позивачу [PERSON] (сестра, яка проживала з загиблою однією сім'єю) - 200000 грн. (двісті тисяч гривень). Відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника. Відповідно до ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1200 ЦК України, шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до ч.3 ст.1200 ЦК України, особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Враховуючи наведене, позивачі [PERSON] та [PERSON], як малолітні діти загиблої, мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої. Розмір такого відшкодування, відповідно до ч.2 ст.1200 ЦК України (в редакції на момент ДТП) визначається у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відповідно до довідок №№638/1-16/2-13 та 639/1-16/2-13 від 22.03.2013 року [PERSON], яка померла [INFO], перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення Ковельської райдержадміністрації і отримувала державні допомоги. Загальна сума доходу з жовтня 2011 року по вересень 2012 року склала 34357,46грн. Отже, середньомісячний дохід за останній рік життя загиблої складав 2863,12 грн., тобто по 954,37 грн. на кожного члена її сім'ї (вона та двоє дітей). Таким чином, малолітній [PERSON], [INFO], має право на отримання відшкодування у зв'язку з втратою годувальника до досягнення ним повноліття згідно розрахунку: [PERSON], [INFO] Смерть матері внаслідок ДТП - [INFO]. На момент смерті годувальника мав 38 місяців. До досягнення повноліття залишалось 178 місяців. Таким чином, розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника для [PERSON] становить 178 х 954,37 грн.=169877,86 грн. Крім цього, малолітній [PERSON], [INFO], має право на отримання відшкодування у зв'язку з втратою годувальника до досягнення ним повноліття згідно розрахунку: [PERSON], [INFO] Смерть матері внаслідок ДТП - [INFO]. На момент смерті годувальника мав 12 місяців. До досягнення повноліття залишалось 204 місяці. Таким чином, розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника для [PERSON] становить 204x954,37 грн = 194691,48 грн. Відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/1762634 застрахована відповідальність [PERSON] - водія транспортного засобу TOYOTA RAV4, р.н. [NUMBER], ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю та здоров'ю потерпілого становить 100000 грн. Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» сплачене страхове відшкодування по страховому випадку в розмірі 12780 грн. (пам'ятник), 1665 грн. (поховання), 1925,54 грн. (ліки), разом - 16370,54 грн. Відповідно до рішення Апеляційного суду Волинської області від 21.06.2016 року (справа № 159/1360/16-ц, провадження № 22-ц/773/867/16) з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у користь [PERSON], [INFO], стягнуте страхове відшкодування у зв'язку з втратою годувальника внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 38945 грн. 04 коп., у користь [PERSON], [INFO] - у розмірі 44684 грн. 42 коп. Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає різниця між лімітом страхової відповідальності ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та розміром заподіяних збитків у зв'язку з втратою годувальника. Отже, стягненню з [PERSON] підлягає: на користь [PERSON], [INFO] - 128822,86 грн.; на користь [PERSON], [INFO] - 152117,02 грн. Разом - 280939,88грн., що дорівнює різниці між сумою страхової виплати та розміром шкоди, заподіяної у зв'язку з втратою годувальника.

Outcome: approved