Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення боргу посилаючись на те, що відповідачка спершу 19.04.2016 року позичив в неї гроші в сумі 12600 грн. а на наступний день 20.04.2016 року позичила ще 22 000 грн., які зобов'язувалася повернути до 20.05.2016 року, про що написала відповідні розписки. 22.05.2016 року [PERSON] було повернуто тільки 2600 грн. і в зазначений термін гроші в повному розмірі не повернула, а тому просить суд задовольнити її вимоги про повернення боргових коштів на суму 32000 грн. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та суду пояснювала, що відповідачка [PERSON] увійшла у її довіру та попросила позичити їй гроші на лікування в сумі 35 000 грн. Вона вирішила позичити вказану суму та оформити відповідачку на роботу продавцем в свій магазин, щоб та мала можливість оформити кредит та повернути вказані кошти. 22 травня 2016 року відповідачкою були повернені кошти в сумі 2600 грн. Однак, суми в розмірі 32000 грн. відповідачкою так і не було повернуто. А тому просила суд задовольнити її вимоги в повному обсязі. Представник позивача, адвокат Іванів О.Б., позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] на судові засідання 14.09.2016 року, 29.09.2016 року та 18.10.2016 року не з'являлась та подавала клопотання про відкладення розгляду справи з різних причин, однак належних доказів на підтвердження поважності причин неявки в суд не надавала. А тому суд, визнає неявку відповідачки без поважних причин та за згоди позивача ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає вимогам ст.224-225 ЦПК України. Будучи присутньою в попередніх судових засіданнях відповідач [PERSON] в позов не визнала та пояснювала, що будь-яких грошових коштів, окрім скромної винагороди за роботу продавця, вона в позивачки не брала. Подані позивачкою оригінали розписок не відповідають дійсності, оскільки розписка від 19.04.2016 року написана не нею, а розписка від 20.04.2016 року фактично була написана 23.05.2016 року приблизно о 8.45 год. під фізичним тиском з боку позивачки та незнайомого їй чоловіка. При цьому у неї було відібрано позивачкою її телефон, після чого вона звернулася до органів поліції з заявою про вчинення проти неї злочину. Зважаючи на викладені обставини просила у задоволенні позову відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що у відповідності до розписки від 19.04.2016 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошові кошти в розмірі 12 600 грн. і зобов'язалась повернути гроші в термін один місяць з дня складання розписки. Розписка написана власноручно [PERSON] та засвідчено її підписом в присутності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.31) Згідно боргової розписки від 20.04.2016 року [PERSON] позичила у [PERSON] грошову суму в розмірі 22 000 грн., які зобов'язалась повернути в строк до 20.05.2016 року. Розписка написана власноручно [PERSON] та засвідчена її підписом в присутності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.32). Наведені обставини підтвердили допитані в судовому засідання свідки. Так, свідок [PERSON] суду пояснив, що він є поставщиком товару в магазин підприємця [PERSON] 20 квітня 2016 року він повертався з товаром з Закарпаття і близько 19.00 год. заїхав до позивачки в магазин. Коли він зайшов в приміщення магазину, де знаходилися позивачка, відповідачка та ще якась старша жінка. [PERSON] запропонувала бути свідком позики грошей з внесенням його прізвища у розписку, яку писала відповідачка, на що він погодився . При самій передачі грошей він не був в магазині, оскільки заносив товар. Бачив, що [PERSON] вказану розписку тримала в руках і своєю рукою дописала його прізвище, біля якого він поклав свій підпис. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки тривалий час працювала в неї в магазині бухгалтером. Вказала, що вона була присутня при написанні відповідачкою розписки як 19 квітня так і 20 квітня 2016 року разом з [PERSON] Вона бачила, як позивачка передавала [PERSON] гроші купюрами по 200 грн. та 500 грн., а та взамін написала розписку, де вписала їхні прізвища, під якими вона розписалася. Дані події відбувалися в зазначені дані близько 19.00 год. Аналогічні покази про обставини справи дала в судовому засіданні свідок [PERSON], яка вказала, що була свідком передачі коштів 19 квітня та 20 квітня 2016 року та написання розписки [PERSON] Наведені докази не дають підстав сумніватися у їх достовірності та спростовують доводи відповідачки про те, що вона розписку від 20.04.2016 року писала під впливом фізичного насильства 23.05.2016 року, а розписку від 19.04.2016 року зовсім не писала. Крім того, на спростування вимог позивача відповідач не заявляла клопотань про призначення судової почеркознавчої експертизи, яка б дала відповідь чи писала остання власноручно боргові розписки. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Верховним судом України у справі від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 був зроблений правовий висновок, яким звернуто судам увагу, що у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено факт отримання відповідачкою позики в розмірі 34 600 грн., а тому порушене взяте на себе зобов'язання про повернення боргу в зазначений строк, дає обґрунтовані підстави суду задовольнити позовні вимоги про стягнення боргу в сумі 32 000 грн. У відповідності до ст.ст.84,88 ЦПК України суд стягує судові витрати з відповідача.

Outcome: approved