Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, та згідно позовних вимог зазначила про те, що відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] понад шість місяців, тому просила задовольнити позов, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 1992 року вона та відповідач, перебуваючи у шлюбі, зареєструвалися в квартирі [ADDRESS]. 15 лютого 2000 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, з того часу відповідач припинив мешкати за вищевказаною адресою та не приймає участь у сплаті комунальних послуг. Крім того, через реєстрацію відповідача у спірній квартирі, вона не може оформити субсидію. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить справу розглянути за її відсутністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою свого проживання або перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки законі, обґрунтовані і підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно довідки голови будинкового комітету, [PERSON] є наймачем квартири № 52 в будинку №8, на кварталі Східний м. Лисичанська Луганської області. Відповідно до довідки про зареєстрованих осіб №2804/10-2 від 22.04.2016 р., виданої відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, за адресою: м.Лисичанськ, кв.Східний (кв. Октябрьської революції), буд.8 кв.52 зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З письмових пояснень [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON], вбачається, що за адресою: м. Лисичанськ, кв.Східний (кв. Октябрьської революції), буд.8 кв.52 [PERSON] не проживає більш ніж п'ятнадцять років. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що [PERSON] не проживає у спірній квартирі без поважної причини, спроб вселитися до неї не робив, ніхто не перешкоджав проживанню або вселенню його до спірної квартири. Постановою Верховного Суду України від 11 липня 2012 р. у справі 6-60цс12 додатково звернуто увагу на те, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, вирішується в судовому порядку. При цьому під встановленими строками мається на увазі шестимісячний термін. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Оскільки ухвалою суду від 15.04.2015 р., за заявою позивача [PERSON], відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі, відповідно до п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн. На підставі викладеного та 71, 72, 156 ЖК УРСР, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»,

Outcome: approved