Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить встановити факт прийняття спадщини нею після смерті матері [PERSON], а саме: домоволодіння №3 по вул. Миколаївській в с. Листвин Овруцького району, мотивуючи тим, що 21.07.1994 померла її мати - [PERSON]. Після її смерті в будинку проживав син матері, а її брат [PERSON]. Вона з братом стали спадкоємцями матері після її смерті. Вона фактично прийняла спадщину, так як після смерті матері допомагала брату доглядати за будинком, білила, фарбувала, обробляла земельну ділянку. Крім того, вона забрала з будинку матері деякі речі, документи та інше. Вважала, що їй достатньо того, що вона фактично прийняла спадщину, так як їй пояснили в сільській раді, а тому до нотаріуса не звернулася. На даний час факт прийняття спадщини нею можуть підтвердити свідки. Документальне оформлення спадщини їй необхідне для того, щоб розпоряджатися спадщиною, як власнику. Позивач в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила. Представник відповідача Листвинської сільської ради в судове засідання не зявився, але надали заяву про розгляд справи без їх участі. Просять справу розглянути відповідно до вимог закону. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] померла 21.07.1994. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: на домоволодіння №3 по вул. Миколаївській в с. Листвин Овруцького району. Вказані обставини підтверджуються копією повторного свідоцтва про смерть серії І-ТП №294743 від 08.10.2016, довідкою виконавчого комітету Листвинської сільської ради Овруцького району № 1421 від 16.10.2016. Позивач є дочкою спадкодавця [PERSON] і відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року) є спадкоємцем за законом першої черги, що в свою чергу підтверджується копіями свідоцтва про народження серії ЯК №243019 від 10.01.1953 та свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ТП №254544 від 20.02.1972. Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач в позовній заяві зазначила про вчинення нею дій, які свідчать про фактичне прийняття нею спадщини після смерті матері, а саме: вона допомагала брату доглядати за будинком, білила, фарбувала, обробляла земельну ділянку. Крім того, вона забрала з будинку матері деякі речі, документи та інше. Нормами, закріпленими в ст.60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги вказаної статті було розяснено позивачеві на підставі ч.4 ст.10 ЦПК України. З метою забезпечення права позивача на подання доказів судове засідання було відкладено. Однак, в судовому засіданні сама ж позивач пояснила, що після смерті матері, (яку саме вона доглянула до смерті), жити в спадковому будинку вона не збиралася, так як там залишався жити брат. Жити з ним вона не хотіла і боялася по причині звільнення його з місць позбавлення волі. Хоча мати завжди казала, що будинок буде на двох. Бажання жити в будинку виникло в неї на даний час. Доглядати за будинком вона допомагала брату. Саме йому допомагала обробляти земельну ділянку. Речі вони ніякі не забирала, можливо тільки якийсь одяг матері на згадку. Таким чином, позивач підтвердила відсутність в неї наміру оформляти спадщину після смерті матері. Вказані обставини підтвердив в судовому засіданні і свідок [PERSON], який даючи показання, також вказав, що [PERSON] доглянула до смерті саме позивач. Вона і допомагала брату у веденні господарства. Речі ніякі з будинку не забирала. Відповідно, в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт прийняття спадщини позивачем, оскільки догляд за покійною матір»ю при її житті та допомога брату у веденні господарства не є діями, які свідчать про прийняття спадщини. В ст.534 ЦК України 1963 року законодавець закріпив спадкоємство за заповітом. Так, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Копія заповіту [PERSON] від 03.06.1994 (а.с.30) свідчить, що остання все своє майно заповіла сину [PERSON], тим самим позбавивши права спадкоємства дочку позивача. З копії рішення Овруцького районного суду від 27.12.2016 (а.с.29) вбачається, що за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок №3 по вул. Миколаївській в с. Листвин Овруцького району, як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Згідно з ч.2 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Тобто, саме брат позивача є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON]. Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.02.2017(а.с.31) свідчить про реєстрацію права власності на спадковий будинок за [PERSON]. За таких обставин, позовні вимоги до Листвинської сільської ради є безпідставними. Крім того, суд звертає увагу, що в ч. 1 постанови від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України розяснив, що справи про встановлення фактів розглядаються, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ч.16 даної постанови заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. Позивач зазначила, що документальне оформлення спадщини їй необхідне, щоб розпоряджатися спадщиною, як власнику. Однак, наявність заповіту матері, яка все своє майно заповіла брату позивача та який, в свою чергу, документально оформив спадщину і є на даний час єдиним власником спадкового майна, виключає можливість оформлення спадщини позивачем. Тобто, встановлення даного факту не породжує будь-яких юридичних наслідків. Постанови нотаріуса, яка б підтверджувала факт звернення позивача до нотаріуса та факт необхідності встановлення факту прийняття спадщини нею, до матеріалів справи не долучено. Відтак, оцінюючи спірні правовідносини, що склалися та правові норми, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. в доход держави.

Outcome: dismissed