overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом із позивачем та перебуває на її утриманні та є студентом другого курсу денної форми навчання факультету комп'ютерних систем, енергетики і автоматизації Державного вищого навчального закладу «Національна металургійна академії України», в який він вступив на навчання у 2013 році. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, батьки повнолітнього сина не досягли згоди щодо участі батька у наданні матеріальної допомоги сину, який продовжує навчання, хоча відповідач має змогу надавати таку допомогу, у зв'язку з чим у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 800,00 грн. щомісяця. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав. . Суд, врахувавши заяви осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як було встановлено судом на підставі свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO], та сторони у цій справі є батьками повнолітнього, який є студентом другого курсу денної форми навчання факультету комп'ютерних систем, енергетики і автоматизації Державного вищого навчального закладу «Національна металургійна академії України», в який він вступив на навчання у 2013 році. Відповідно до ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати; якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ч. 1 ст. 199 СК). Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч. 2 ст. 199 СК України). Як було встановлено судом, батьки повнолітнього сина, який продовжує навчання, не досягли згоди в поза судовому порядку щодо виконання батьком обов'язку щодо утримання повнолітніх сина та доньки, які продовжують навчання, що й стало приводом для цього звернення до суду. За розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] досягли 18 років та продовжує навчання, мешкає разом із матір'ю та потребує матеріальної допомоги. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України). Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ч. 3 ст. 88 та ст. 215 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітньої дитини - доньку [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, не хоче працювати, у позивача не вистачає грошових коштів на утримання дитини, через що у й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача. У судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності; відповідно до заяви відповідача останній позов визнав повністю та просив суд повністю задовольнити заяву. Врахував заяви сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народилася [INFO] р., про що Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції зроблений відповідний запис та видано свідоцтво, відповідно до якого стони в цій справі є батьками неповнолітньої дитини, яка мешкає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в заявленому у позові розмірі. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є неповнолітньою, мешкає разом із матір'ю (позивачем), потребує піклування та утримання, а також визнання відповідачем позову, яке, тобто визнання, судом приймається, оскільки не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ч. 3 ст. 88 та ст.. 215 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 09.10.2009 р. перебуває у шлюбі із відповідачем, подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя не склалося, шлюбні відносини з грудня 2013 року припинені, виникали постійні суперечки між подружжям через різні погляди на життя, подружжя не розуміє один одного, що призводило до сварок на побутовому рівні, вилинуло на шлюбні стосунки та призвело до відчуження та втрати почуття любові та взаємної згоди. Посилаючись у позові на те, що шлюб носить формальний характер, примирення із відповідачем неможливе, сім'я розпалася остаточно та відновленню не підлягає, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує повністю. Відповідач в окремо наданій заяві просив суд розглядати справу у його відсутності, позов визнав. Врахувавши заяви сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згін ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 09.10.2009 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з грудня 2013 року, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (постійні суперечки між подружжям через різні погляди на життя, подружжя не розуміє один одного, що призводило до сварок на побутовому рівні, вилинуло на шлюбні стосунки та призвело до відчуження та втрати почуття любові та взаємної згоди), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до втрати почуттів любові та взаємної згоди, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 12.10.2007 р. перебуває у шлюбі із відповідачем, подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя не склалося, шлюбні відносини з лютого 2009 року припинені, виникали постійні суперечки між подружжям через різні погляди на життя, подружжя не розуміє один одного, що призводило до сварок на побутовому рівні, вилинуло на шлюбні стосунки та призвело до відчуження та втрати почуття любові та взаємної згоди. Посилаючись у позові на те, що шлюб носить формальний характер, примирення із відповідачем неможливе, сім'я розпалася остаточно та відновленню не підлягає, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує повністю. Відповідач в окремо наданій заяві просив суд розглядати справу у його відсутності, позов визнав. Врахувавши заяви сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згін ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 12.10.2007 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя має неповнолітню дитину - - доньку [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з лютого 2009 року, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (постійні суперечки між подружжям через різні погляди на життя, подружжя не розуміє один одного, що призводило до сварок на побутовому рівні, вилинуло на шлюбні стосунки та призвело до відчуження та втрати почуття любові та взаємної згоди), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до втрати почуттів любові та взаємної згоди, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 1987 року перебуває у шлюбі із відповідачем, від шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя не склалося, з грудня 200 року подружжя припинило спільне проживання, спільного господарства не веде, шлюб існує лише формально. Посилаючись у позові на те, що сім'я розпалася остаточно та відновленню не підлягає, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу, оскільки сторони не досягли згоди з питання реєстрації розірвання шлюбу в позасудовому порядку. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує повністю. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішував справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згін ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини. Як було встановлено судом, 12.09.1987 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя неповнолітніх дітей не має. Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з грудня 2000 року, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність взаєморозуміння між подружжям, різні характери та погляди на життя, сварки), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до втрати почуттів любові та взаємної згоди, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 1992 року перебуває у шлюбі із відповідачем, подружжя не має спільних дітей від шлюбу. Як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя не склалося, подружжя не має взаєморозуміння, поваги, постійно виникають конфліктні ситуації, через що шлюбні відносини припинені та подружжя не веде спільного господарства з січня 2014 року. Посилаючись у позові на те, що шлюб носить формальний характер, примирення із відповідачем неможливе, та відповідач не з'являється в органи РАЦС для реєстрації розірвання шлюбу, у позові й заявлено відповідну вимогу про розірвання шлюбу. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позов підтримує повністю. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішував справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згін ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 20.06.1992 р. між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя не має неповнолітніх дітей. Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що шлюбні відносини між подружжям припинені з січня 2014 року, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (відсутність розуміння та поваги, конфлікти), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до втрати почуттів любові та взаємної згоди, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 1995 року перебуває у шлюбі із відповідачем, та подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, різні погляди на життя, що призвело до припинення шлюбних відносин з березня 2013 року. Посилаючись у позові на те, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, у позові й заявлено вимогу про розірвання шлюбу. У судове засідання позивач не з'явилася, надав до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує повністю. Відповідач в окремо наданій заяві просив суд розглядати справу у її відсутності, позов визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, беручи до уваги той факт, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, дослідивши матеріали справи та з урахуванням заяв сторін, дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю з огляду на таке. Як було встановлено судом, 16.09.1995 р. між сторонами за цим позовом був зареєстрований шлюб, про що був зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що подружжя відсторонилося один від одного, шлюбні відносини подружжя припинені з березня 2013 року, а також дійсні причини позову про розірвання шлюбу (відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного, різні погляди на життя, ), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, і водночас зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, визнання позову відповідачем, спільність рішення про розірвання шлюбу тощо вочевидь свідчать про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 1996 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем; від шлюбу подружжя не має неповнолітніх дітей. Як зазначається позивачем при зверненні до суду спільне життя складалося не найкращим чином, були втрачені почуття любові та поваги, не було взаєморозуміння та через це шлюбні відносини були припинені та з 2013 року подружжя не мешкає окремо. Посилаючись у позові на те, що відповідач відмовляється в позасудовому порядку розірвати шлюб, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позов підтримує повністю. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, який був повідомлений належним чином про розгляд справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України вирішував справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згін ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю з огляду на такі встановлені обставини. Як було встановлено судом, 29.03.1996 року між позивачем та відповідачем за цим позовом було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя не має неповнолітніх дітей від шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що шлюбні відносини між подружжям припинені, та з 2013 року подружжя мешкає окремо, а також дійсні підстави позову про розірвання шлюбу (були втрачені почуття любові та поваги, не було взаєморозуміння), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки та призвели до втрати почуттів любові та взаємної згоди, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях та правом надання заперечень проти позову, що вочевидь свідчить про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved