Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі - Відповідач 1), [PERSON] , треті особи: Ірпінська державна нотаріальна контора, Ірпінський міський відділ земельних ресурсів про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування державного акту про право власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, мотивуючи свої вимоги тим, що 16.03.2000 між нею та [PERSON] (далі - Відповідач 2) було укладено Договір купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний садовий будинок цегляний, загальною площею - 101,8 кв.м. На земельній ділянці площею 600 кв.м., розміщені: сарай «Б», вбиральня «В», огорожа № 1-2, свердловина № 3, зливна яма № 4 (п. 2 Договору). Продаж цього садового будинку з надвірними будівлями вчинено за 28 790,00 грн. Цей договір посвідчено державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори, Запісочною О.А . 21 березня 2000 року цим же нотаріусом між [PERSON] та сином позивача - [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,060 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Продаж земельної ділянки вчинено за 550,00 грн. Також всі споруди розташовані на земельній ділянці розміром 0,060 га, було оформлено на відповідача - [PERSON] . Разом з тим, вона особисто продавцю [PERSON] оплатила вартість садового будинку з надвірними спорудами та вартість земельної ділянки. Починаючи з оформлення Договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, особисто вона цими спорудами та земельною ділянкою користується, підтримувала будівлі в належному технічному стані, проводила відповідний ремонт та належним чином доглядала, в тому числі обробляла земельну ділянку. Відповідач по справі у вказаних вище роботах не приймав ніякої участі. На даний момент у неї з сином, [PERSON] , склались погані відносини і вона не має правової можливості відчужити садовий будинок з надвірними спорудами без відчуження земельної ділянки, на якій вони розміщені, так як відповідач по справі не дає згоду відчужити земельну ділянку, яка на праві власності належить йому. Виходячи з наведеного, вважає, що їй належить на праві власності земельна ділянка розміром 0,0595 га, яка розташована в [ADDRESS] , кадастровий номер: 3210945300:01:136:0117, хоча Державний Акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 799530, виданий 24 жовтня 2007 року на ім`я [PERSON] . Вказана земельна ділянка, її розмір, місце знаходження зазначені в Договорі купівлі-продажу садового будинку зі спорудами на її ім`я. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, розміром 0,0595 га, яка розташована в [ADDRESS] . Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 799530, зареєстрований в Ірпінському міському відділі земельних ресурсів за № 010734000758, кадастровий номер: 3210945300:01:136:0117, виданий 24 жовтня 2007 року на ім`я [PERSON] - скасувати. Під час розгляду справи позивач подала уточнену позовну заяву за змістом якої вказує, що до початку 2017 р. вона була переконана, що є єдиним власником як садового будинку з надвірними будівлями, так і земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,06 га, що знаходиться в [ADDRESS] , і додаткових документів для підтвердження своїх прав власника на це нерухоме майно їй не було потрібно. Однак, на почату 2017 р. під час спроби продати належне їй нерухоме майно нотаріус повідомив, що вона не може цього зробити, т.я. земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок і надвірні будівлі, у її власності не перебувають, вони є приватною власністю відповідача-1, її сина [PERSON] , на підставі Державного Акта на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 3210945300:01:136:0117) серії ЯД № 799530, виданого 24 жовтня 2007 року на ім`я відповіача-1 [PERSON] і зареєстрованого в Ірпінському міському відділі земельних ресурсів за № 010734000758, в якому зберігається і другий примірник цього Державного Акта. В самому Державному Акті зазначено, що він виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2000 № 3-1907, посвідченого Ірпінською міською державною нотаріальною конторою. Для неї це було повною несподіванкою, т.я. купуючи садовий будинок 16.03.2000 р . , вона сплатила продавцю [PERSON] кошти як за садовий будинок з надвірними спорудами, так і за земельну ділянку. Вона зверталась до Відповідача-1 з проханням без суду передати їй право власності на спірну земельну ділянку, площею 0,06 га, аби не визнавати недійсним договір між ним та відповідачем-2 від 21 березня 2000 року купівлі-продажу за 550,00 грн. спірної земельної ділянки, однак син категорично відмовився від цього. На цьому грунті між ними виникли неприязні відносини. Оскільки в її з відповідачем-2 договорі купівлі-продажу садового будинку немає оговорки про залишення продавцем за собою права власності на земельну ділянку або її частину, вона була переконана, що саме її договір з відповідачем-2 від 16.03.2000 р. і є правовстановлюючим документом про право власності на земельну ділянку. З договору від 21.03.2000р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 вбачається, що майнових прав на спірну земельну ділянку інші особи не мають, що очевидно не відповідало дійсності з огляду на укладення нею з відповідачем-2 за п`ять днів до того у того ж нотаріуса договору купівлі-продажу садового будинку. Виходячи з наведеного, вважає, що на час укладення договору від 21.03.2000 р. право власності на спірну земельну ділянку розміром 0,0595 га, яка розташована в [ADDRESS] , якій в подальшому присвоєно кадастровий номер 3210945300:01:136:0117 та на яку видано відповідачу-1 24 жовтня 2007 року Державний Акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 799530, належало та належить їй, а сам договір та зазначений Державний Акт є недійсними відповідно до ст.203, 215 ЦК України. У зв`язку з вищевикладеним просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки між відповідачами [PERSON] та [PERSON] від 21 Березня 2000 р., посвідчений державним нотаріусом Запісочною О.А. Ірпінської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 3-1907. Визнати недійсним з моменту видачі Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 799530, зареєстрований в Ірпінському міському відділі земельних ресурсів за № 010734000758, кадастровий номер: 3210945300:01:136:0117, виданий 24 жовтня 2007 року на ім`я [PERSON] . Визнати за нею право власності на земельну ділянку, розміром 0,0595 га, кадастровий номер: 3210945300:01:136:0117, яка розташована [ADDRESS] , на підставі договору купівлі- продажу земельної ділянки з [PERSON] від 16 березня 2000р., посвідченого державним нотаріусом Запісочною О.А. Ірпінської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 3-1739. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься відзив від відповідача та заява про розгляд справи без його участі, за змістом яких позов підтримує та проти задоволення не заперечує. В судове засідання третя особа Ірпінська державна нотаріальна контора свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи міститься заява від третьої особи про розгляд справи без їх участі. В судове засідання третя особа Ірпінський міський відділ земельних ресурсів свого представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підляає до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.03.2000 між позивачем та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу садового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний садовий будинок цегляний, загальною площею - 101,8 кв.м. На земельній ділянці площею 600 кв.м., розміщені: сарай «Б», вбиральня «В», огорожа № 1-2, свердловина № 3, зливна яма № 4 (п. 2 Договору). Продаж цього садового будинку з надвірними будівлями вчинено за 28 790,00 грн. Цей договір посвідчено державним нотаріусом Ірпінської державної нотаріальної контори, Запісочною О.А . 21 березня 2000 року цим же нотаріусом між [PERSON] та сином позивача - [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,060 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Продаж земельної ділянки вчинено за 550,00 грн. Також всі споруди розташовані на земельній ділянці розміром 0,060 га, було оформлено на відповідача - [PERSON] . Разом з тим, позивач особисто продавцю [PERSON] оплатила вартість садового будинку з надвірними спорудами та вартість земельної ділянки. Починаючи з оформлення Договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки, особисто позивач цими спорудами та земельною ділянкою користується, підтримувала будівлі в належному технічному стані, проводила відповідний ремонт та належним чином доглядала, в тому числі обробляла земельну ділянку. Відповідач 1 по справі у вказаних вище роботах не приймав ніякої участі. На даний момент у позивача з сином, [PERSON] , склались погані відносини і вона не має правової можливості відчужити садовий будинок з надвірними спорудами без відчуження земельної ділянки, на якій вони розміщені, так як відповідач 1 по справі не дає згоду відчужити земельну ділянку, яка на праві власності належить йому. Вказана земельна ділянка, її розмір, місце знаходження зазначені в Договорі купівлі-продажу садового будинку зі спорудами на ім`я позивача. Також встановлено, що до початку 2017 р. позивач була переконана, що є єдиним власником як садового будинку з надвірними будівлями, так і земельної ділянки, на якій він розташований, площею 0,06 га, що знаходиться в [ADDRESS] , і додаткових документів для підтвердження своїх прав власника на це нерухоме майно їй не було потрібно. Однак, на почату 2017 р. під час спроби продати належне позивачу нерухоме майно нотаріус повідомив, що вона не може цього зробити, т.я. земельна ділянка, на якій розташований садовий будинок і надвірні будівлі, у власності позивача не перебувають, вони є приватною власністю відповідача-1, [PERSON] , на підставі Державного Акта на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 3210945300:01:136:0117) серії ЯД № 799530, виданого 24 жовтня 2007 року на ім`я відповіача-1 [PERSON] і зареєстрованого в Ірпінському міському відділі земельних ресурсів за № 010734000758, в якому зберігається і другий примірник цього Державного Акта. В самому Державному Акті зазначено, що він виданий на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.03.2000 № 3-1907, посвідченого Ірпінською міською державною нотаріальною конторою. Для позивача це було повною несподіванкою, т.я. купуючи садовий будинок 16.03.2000 р . , вона сплатила продавцю [PERSON] кошти як за садовий будинок з надвірними спорудами, так і за земельну ділянку. Позивач зверталась до Відповідача-1 з проханням без суду передати їй право власності на спірну земельну ділянку, площею 0,06 га, аби не визнавати недійсним договір між ним та відповідачем-2 від 21 березня 2000 року купівлі-продажу за 550,00 грн. спірної земельної ділянки, однак син категорично відмовився від цього. На цьому грунті між ними виникли неприязні відносини. Оскільки в договорі купівлі-продажу садового будинку позивача з відповідачем-2 немає оговорки про залишення продавцем за собою права власності на земельну ділянку або її частину, вона була переконана, що саме її договір з відповідачем-2 від 16.03.2000 р. і є правовстановлюючим документом про право власності на земельну ділянку. З договору від 21.03.2000р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 вбачається, що майнових прав на спірну земельну ділянку інші особи не мають, що очевидно не відповідало дійсності з огляду на укладення позивачем з відповідачем-2 за п`ять днів до того у того ж нотаріуса договору купівлі-продажу садового будинку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. За змістом ч.1 ст.80 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). У відповідності до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України у справі №6-253цс16 від 13 квітня 2016 року, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про можливість задоволити позов у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved