Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» про стягнення грошових коштів зазначивши, що 24.10.2006 року між нею та ТОВ «Комерційний банк «Західінкомбанк» було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті №582 на 13 місяців. 23.10.2008 року з ТОВ «Комерційний банк «Західінкомбанк» позивачка уклала інший договір банківського вкладу № ВДВ-582/1 строком на 13 місяців, відповідно до якого сума вкладу склала 2000,00 доларів США. 01.09.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору, згідно з якою Договір продавжує строк дії ще на 13 місяців. 29.12.2010 року Договір пролонговано додатковою угодою №2 ще на 13 місяців. 05 липня 2012 року між сторонами було укладено останню додаткову угоду №3, відповідно до якої договір є чинним до 05.01.2013 року. Проте звернувшись по закінченню строку дії договору до відповідача з вимогою про повернення коштів, позивачка отримала від відповідача відмову та їй відповідачем було виплачено 100 доларів США. Вважаючи порушеними свої права та інтереси відповідачем, позивачка звернулася до суду та просить стягнути з відповідача 21090 грн. боргу, а також 10000,00 грн. моральної шкоди, яку обґрунтувала переживаннями та стражданнями з приводу неповернення відповідачем їй грошових коштів, оскільки розраховувала витратити кошти на лікування. Також позивач зазначила, що у період з 04.02.2014 року по 14.02.2014 року перебувала на лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні у відділенні судинної хірургії, де їй було проведено оперативне втручання та не маючи коштів на лікування вимушена була звертатися до інших людей за грошовою допомогою, втратила сон та спокій, знаходиться у психологічній напрузі та відчуває життєвий дискомфорт. Позивач до суду з`явилася, позовні вимоги підтримала та посилаючись на викладені в позові обставини позов просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явився, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку доказам у їх сукупності суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 24.10.2006 року між ТОВ «Комерційний банк «Західінкомбанк» та [PERSON] було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті №582 на 13 місяців, відповідно до якого позивач передав відповідачеві 2000,00 дол. США на депозитний вклад з процентною ставкою 11 відсотків річних. Згідно з п.4.2.3 договору, якщо жодна із сторін на дату закінчення Договору не заявила в письмовій формі про інше, Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, з відсотковою ставкою згідно п.1.6. 23.10.2008 року з ТОВ «Комерційний банк «Західінкомбанк» позивачка уклала інший договір банківського вкладу № ВДВ-582/1 строком на 13 місяців, відповідно до якого сума вкладу склала 2000,00 доларів США. Згідно з п.4.2.3 договору, якщо жодна із сторін на дату закінчення Договору не заявила в письмовій формі про інше, Договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, з відсотковою ставкою згідно п.1.6. В цей період «Вкладник» має право продовжити строк дії договору з встановленням процентної ставки для строкового вкладу або одержати вклад. 01.09.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до Договору, згідно з якою Договір продовжує строк дії ще на 13 місяців. 29.12.2010 року Договір пролонговано додатковою угодою №2 ще на 13 місяців. 05 липня 2012 року між сторонами було укладено останню додаткову угоду №3, відповідно до якої договір є чинним до 05.01.2013 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторнами. За змістом ст. 1060 та ч.2 ст. 1228 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку, право на який входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Відповідно до ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Враховуючи викладене суд вважає за можливе повністю задовольнити вимогу щодо стягнення грошових коштів та враховуючи принцип розумності і справедливості частково задовольнити позовну вимогу в частині моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати по справі в сумі 243,60 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial