Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, мотивуючи вимоги тим, що Новокаховським міським судом Херсонської області по справі № 2-3118/2003 видано виконавчий лист від 10.12.2003 року про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2003 року і до досягнення дитиною повноліття . Відповідач систематично порушує сплату аліментів, внаслідок чого ним допущено заборгованість по сплаті аліментів , яка відповідно до довідки ВДВС становить 2837,10 грн. Враховуючи зазначене, позивач просить суд, стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 13719 грн. 45 коп., а також стягнути судові витрати на правову допомогу у розмірі 1370,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явися, в адресованій суду заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, уточнив позовні вимоги - просив стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 17487,78 грн., проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про те заяви про розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, окрім того, суд вважає можливим, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, судове засідання проводити без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Новокаховського міського суду Херсонської області по цивільній справі № 2-3118/2003 вказаним судом позивачу виданий виконавчий лист від 10.12.2003 р. про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2003 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої відділом ДВС Новокаховського МУЮ, на виконанні якого перебуває вказаний виконавчий лист, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.02.2016 р. становить 1304 грн. 10 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», №3 від 15 травня 2006 року встановлено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Верховний Суд України у своїй постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 роз'яснив, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За таких обставин загальний розмір пені з 01.06.2010 р. по 01.02.2016 р. включно складає 2022,44 грн., виходячи з наступного розрахунку: за кожен місяць розглядуваного періоду, коли відбувалась невиконання або неповне виконання відповідачем своїх аліментних зобов'язань, сума такої заборгованості помножена на 30 (31) днів та поділена на 100%, що склало, з 01.06.2010 р. по 30.06.2010 р. (30 днів) 82,53 грн., з 01.07.2010 р. по 31.07.2010 р. 85,65грн., з 01.08.2010 р. по 31.08.2010 р. 85,65 грн., з 01.11.2010 р. по 30.11.2010 р. 84,69 грн., з 01.12.2010р. по 31.12.2010р. 89,00 грн., з 01.01.2011 р. по 31.01.2011 р. 51,39 грн., з 01.10.2011 р. по 31.10.2011 р. 9,71 грн., з 01.11.2011 р. по 30.11.2011 р. 00,18 грн., з 01.12.2011 р. по 31.12.2011 р. 00,81 грн., з 01.01.2012 р. по 31.01.2012 р. 37,40 грн., з 01.02.2012 р. по 29.02.2012 р. 09,74 грн., з 01.03.2012 р. по 31.03.2012 р. 10,42 грн., з 01.04.2012 р. по 30.04.2012 р. 12,60 грн., з 01.08.2012 р. по 31.08.2012 р. 106,39 грн., з 01.02.2014 р. по 28.02.2014 р. -108,02 грн., з 01.05.2014 р. по 31.05.2014 р. 119,60 грн., з 01.10.2014 р. по 31.10.2014 р. 119,60 гр., з 01.11.2014 р. по 30.11.2014 р. 115,74 грн., з 01.12.2014 р. по 31.12.2014 р. 119,60 грн., з 01.01.2015 р. по 31.01.2015 р. 119,60 грн., з 01.02.2015 р. по 28.02.2015 р. 108,02 грн., з 01.06.2015 р. по 30.06.2015 р. 115,74 грн., з 01.07.2015 р. по 31.07.2015 р. 119,60 грн., з 01.09.2015 р. по 30.09.2015 р. 130,95 грн., з 01.10.2015 р. по 31.10.2015 р. 135,50 грн., з 01.01.2016 р. по 31.01.2016 р. 135,50 грн. Згідно ст. 79 ч. 3 п. 2 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Матеріали справи не містять жодного належного доказу щодо надання позивачеві правової допомоги, а також витрат, здійснених нею на правову допомогу. Отже, вимоги позову в цій частині суд вважає необґрунтованими, а тому - не підлягаючими задоволенню.

Outcome: partial