Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: місто Тетіїв, вул. Ярослава Мудрого,21, Київської області, вартістю 68173гривень. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після смерті матері [PERSON] з 27.01.2003 року почала проживати в її будинку та зареєструвалась за вказаною адресою. 20.07.2016 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку даного житлового будинку. Крім неї, спадщину також прийняли брат та сестра, однак не оформили її нотаріально. [PERSON] десяти років відкрито і безперервно позивач володіє всім житловим будинком, тому має право на набуття права власності на це майно за набувальною давністю. При попередньому судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради Київської області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала. Треті особи: [PERSON], [PERSON] не заперечують проти задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02.06.1987 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІІІ-БК №398477. (а.с.7). [PERSON] про право приватної власності на житловий будинок виданого 22.10.1986 року встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок за адресою: м.Тетіїв, вул.Ворошилова,21. (а.с.10). [PERSON] про право на спадщину за законом серії НВТ №690347 виданого 20.07.2016 року державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори встановлено, що спадкоємцями майна [PERSON], яка померла 02.06.1987 року, є її діти: [PERSON], на 1/3 частку спадщини, [PERSON], на 1/3 частку спадщини, [PERSON], на 1/3 частку спадщини. [PERSON] про право на спадщину на 1/3 частки житлового будинку (адреса: м.Тетіїв, вул. Ярослава Мудрого (в минулому вул.Ворошилова), №21, Київської області) видано [PERSON]. [PERSON] про право на спадщину на 2/3 частки житлового будинку ще не видано. (а.с.11). Спадкоємець [PERSON] помер 04.10.1994 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії І-ОК №374416. (а.с.8). Спадкоємиця [PERSON] померла 10.01.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК №106706. (а.с.9). Із копії домової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрована в житловому будинку за адресою: м.Тетіїв, вул.Ворошилова,21, Київської області, з 27.01.2003 року. (а.с.14-16). 25.05.2006 року між [PERSON] та [PERSON] ФЕГГ укладено договір про надання послуг з газопостачання за адресою: м.Тетіїв, вул.Ворошилова,21. (а.с.17-18). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із розяснень п.9 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до\~ч.1 ст.344 ЦК,\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пунктом 13 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 року розяснено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень\~статей15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Пунктом 14 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 року розяснено, рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що з 27.01.2003 року позивач [PERSON] добросовісно заволоділа житловим будинком, що розташований за адресою: м.Тетіїв, вул.Ярослава Мудрого (в минулому вул.Ворошилова), б. №21, Київської області, продовжує відкрито, безперервно володіти даним нерухомим майном протягом тринадцяти років, тому, суд вважає, що позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності в порядку набувальної давності на 2/3 частки житлового будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою: місто Тетіїв, вул. Ярослава Мудрого,21, Київської області, вартістю 68173гривень, є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved