Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цивільним позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку. У позовній заяві вказувала, що у 1993 році їй у користування була виділена земельна ділянка площею 0,15 га для ведення домашнього господарства, що розташована в с. Степанівка Драбівського району Черкаської області на території господарського двору колишньої ферми. Дана земельна ділянка було приведена нею в належний для господарювання стан. Вона вільно та безперешкодно користувалася нею до 2014 року, тобто 20 років. 13.11.2014 року та 03.12.2014 року вона зверталася з заявою до [PERSON] сільської ради. 13.11.2014 року сільський голова с. Степанівка направив їй відповідь на клопотання щодо вирішення земельного питання, в якому зазначив, що земельна ділянка знаходиться поза межами с. Степанівка, але перебуває в адміністративних межах [PERSON] сільської ради, а тому врахована при проведенні розпаювання земель між членами місцевого господарства, де зараз розміщені пять не успадкованих паїв, які перебувають в оренді СТОВ «ЗК «Хорс». А тому, виходячи з наведених підстав, рішення про передачу в користування зазначених земельних ділянок будь-кому з громадян [PERSON] сільською радою не розглядалися. Вважаючи такі дії сільського голови незаконними, він звернувся до суду з адміністративним позовом до [PERSON] сільської ради та [PERSON] РДА. 15.12.2014 року Драбівський районний суд виніс постанову, якою її адміністративний позов задовольнив частково та визнав дії степанівського сільського голови щодо надання їй відповіді на звернення з клопотанням про надання у користування чи власність земельної ділянки незаконними. У 2015 і 2016 році вона зверталася із заявами до [PERSON] РДА з проханням вирішити питання передачі їй у власність чи користування земельної ділянки. 13.01.2016 року на її заяви вона отримала відповіді від голови [PERSON] РДА, в яких їй було рекомендовано для врегулювання даного земельного питання звернутися до суду. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили суд його задоволити. Представник відповідача [PERSON] РДА в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, вважає, що норма закону про набувальну давність на землю на даний час не може застосовуватися, а вирішення даного питання можливе одночасно з скасуванням права власності на земельну ділянку, яка належить третій особі, про що позивач в позовних вимогах не ставить. Представник відповідача [PERSON] сільської ради позов не визнав, вважає, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами сільської ради, і сільська рада не приймала щодо неї рішень. Представник третьої особи вважає позов необґрунтованим, пояснила, що її [PERSON] отримала земельну ділянку на законних підставах, осіб, які раніше користувалися землею було своєчасно сповіщено про оформлення земельної ділянки у власність та надано їм час для закінчення користування нею. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. Сторонами визнається факт, що позивач з 1993 по 2014 роки використовувала земельну ділянку площею 0,15 га, яка входила до розпайованого масиву земель колективної власності бувшого КГСП «Степанівський», і що на даний час спірна земельна ділянка перебуває у власності [PERSON], яка успадкувала її від [PERSON] Земельний кодекс України (далі ЗК України), яким врегульовані земельні відносини набув чинності 01 січня 2002 року, ч.2 ст.92 даного кодексу визначено перелік осіб, які мають право отримати в користування земельну ділянку із земель державної чи комунальної власності. Даним переліком не передбачено можливості фізичних осіб отримувати в користування землю для особистого селянського господарства, на відміну від попереднього законодавства. П. 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Позивач не надала суду доказів про переоформлення прав власності чи оренди на спірну земельну ділянку, а відтак, законних підстав для користування спірною землею позивач не має. Ч.1 ст.119 ЗК України передбачено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Дана норма закону є новою, а тому початок перебігу строку користування земельною ділянкою потрібно рахувати з 01 січня 2002 року, тобто з часу набрання чинності ЗК України. Відтак, застосувати дану норму закону для визнання права власності на спірну землю неможливо у звязку з тим, що на даний час не закінчився визначений законом строк 15 років користування землею. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed