Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог звернулася в суд з позовною заявою до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 22 березня 2012 року померла її тітка, [PERSON]. За життя [PERSON] склала заповіт на її користь. Заповіт посвідчено секретарем Феневицької сільської ради 01 листопада 2005 року за реєстром № 36. Після смерті [PERSON] її спадкове майно успадкувала позивач шляхом подання заяви про прийняття спадщини до [PERSON], приватного нотаріуса Іванківського районного нотаріального округу (спадкова справа №18/2012). Інших осіб, які б мали намір успадкувати майно [PERSON], немає. [PERSON] на праві особистої приватної власності мала земельні ділянки, розмірами 1,8965 га, 1,0310 га, 0,5031 га, призначені для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області. За життя [PERSON] не встигла отримати державні акти на право власності на вищезазначені земельні ділянки та зареєструвати своє право власності на них. При зверненні в Управління Держкомзему у Іванківському районі Київської області позивачу було видано копії архівних примірників державних актів на право власності на земельні ділянки, одних з яких серії ЯМ № 487435, виданого [PERSON] та зареєстрованого 18.06.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322200001004016, яким посвідчено її право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,8965 га, кадастровий номер 3222086400:02:002:0022, що розташована на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області; другий - серії ЯМ №107427, виданого [PERSON] та зареєстрованого 24.07.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322200001004170, яким посвідчено її право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,0310 га, кадастровий номер 3222086400:02:004:0035, що розташована на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області; третій - серії ЯМ №107428, виданого [PERSON] та зареєстрованого 24.07.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322200001004169, яким посвідчено її право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,5031 га, кадастровий номер 3222086400:02:001:0054, що розташована на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області;. При зверненні позивача до [PERSON], приватного нотаріуса Іванківського районного нотаріального округу з проханням видати свідоцтво про право власності на спадкове майно [PERSON], отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючого документу на земельні ділянки. У звязку з тим, що приватний нотаріус Іванківського районного нотаріального округу [PERSON] не може видати свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивач звертається з даним позовом до суду та просить визнати за нею право приватної власності на завершення приватизації на спадкове майно [PERSON], а саме: земельні ділянки, розмірами 1,8965 га, 1,0310 га, 0,5031 га, призначені для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області. У судове засідання сторони не зявилися. Позивач звернулася до суду із заявою, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] сільська рада, звернулися до суду з листом, в якому позов [PERSON] визнають та просять справу розглядати у відсутності їх представника. Суд, вивчивши докази, якими обгрунтовуються позовні вимоги, враховуючи визнання позову відповідачем, приходить до висновку про задоволення позову як обгрунтованого доказами. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Позивач надала суду належні докази: копію свідоцтва про смерть спадкодавці [PERSON], яка померла 22 березня 2012 року; копію заповіту, посвідченого 01 листопада 2005 року, [PERSON], секретарем Феневицької сільської ради Іванківського району Київської області, за реєстром № 36, з якого слідує, що [PERSON], все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]; копії архівних примірників державних актів на право власності на земельні ділянки, розмірами 1,8965 га, 1,0310 га, 0,5031 га, призначені для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться на території [PERSON] сільської ради Іванківського району Київської області, власником яких є [PERSON]. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Іванківського районного нотаріального округу від 22 серпня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки в звязку з відсутністю на них правовстановлюючого документу. Після смерті [PERSON], яка померла 22 березня 2012 року, спадщину після якої [PERSON] прийняла, але не оформила свої спадкові права у встановленому законом порядку, оскільки спадкодавцем за життя не були отримані державні акти про право власності на земельні ділянки. Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельну ділянку; виготовлення технічної документації на земельну ділянку; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акту на право власності на земельну ділянку; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, встановлюється належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. З матеріалів справи слідує, що позивач, [PERSON] здійснила дії, які необхідні для набуття права власності на спадкове майно (земельні ділянки) після смерті [PERSON], тому її позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судові витрати сплачені позивачем при подачі позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved