Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 2012 року народження. При цьому позивачка посилається на те, що вона знаходилася у шлюбі з відповідачем, який було розірвано 06.04.2015 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, відповідач зобов'язаний надавати їй матеріальну допомогу на утримання сина, однак не надає, у зв'язку з чим [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач надала до суду заяву про підтримання позову та розгляду справи у її відсутності. Відповідач надав до суду заяву про визнання позову та розгляду справи у його відсутності. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 28.04.2014 року, актовий запис №79, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.3). Від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву реєстраційної служби Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області 18.09.2012 року (а.с.4). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Син сторін на цей час мешкає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, що не оспорюється сторонами по справі. Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням наведеного, відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд визначає розмір аліментів у розмірі ? частини всіх видів доходу щомісячно, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору в дохід держави в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved