Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину-інваліда з березня 2016 року у розмірі 13500,00 грн. Посилаючись на те, що вона дані кошти витратила на постійне лікування в спеціалізованих лікарнях, приймання ліків, обстеження, спеціального харчування, цілодобового догляду за дитиною. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь- якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Правом на подання відзиву відповідач не скористався. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 1999 року по 24 березня 2004 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], свідченням чого є свідоцтво про народження серії І-ФП № 066881. Прізвище позивача змінено у зв'язку із зареєстрованим шлюбом, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ФП №030800. Дитина народилася з вродженими вадами і тому з народження є дитиною інвалідом, яка потребує постійного стороннього догляду, постійного медикаментозного лікування та реабілітації, що підтверджуються медичними виписками, які долучені до матеріалів справи (а.с. 23-31). 16 грудня 2003 року рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва (справа №2- 3968/2003) з відповідача були стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку (доходу), але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 03.12.2003 року і до повноліття дитини. 16 червня 2016 року Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва (справа №2/489/1160/16) відповідач був позбавлений батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Інгульським відділом державної виконавчої служби міста [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області від 08.08.2017 року за вих.. № 40517, станом з 01.07.2017 року заборгованість по сплаті аліментів на утримання [PERSON] становить 11850,48 грн. Відповідно до квитанцій про покупку підгузків, каші, засобів гігієни, медикаментозних ліків за період з березня 2016 року по серпень 2017 року позивачка витратила кошти на загальну суму 13500,17 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Верховний Суд України в постанові від 13 вересня 2017 року в справі №6-1489цс17 дійшов висновку, що це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Частиною 2 статті 185 Сімейного кодексу України визначено, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13 вересня 2017 року в справі №6-1489цс17, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, в матеріалах справи відсутні докази щодо фінансового стану відповідача та позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки витрати на утримання дітей батьки несуть порівну, тобто з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі 6750 грн. 00 коп. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.. На підставі ст. 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial