Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 24.06.2009 року за адресою вул. Підвальна 4А/6 м. Калуші зареєструвався [PERSON]. 10.06.2009 року він зареєстрував за місцем проживання свою дружину [PERSON] та 01.07.2009 року свого сина [PERSON] Підставою для реєстрації цих осіб було те, що в той час [PERSON] перебував власником вищевказаної квартири згідно договору купівлі продажу від 13.09.2008 року. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 30.11.2009 року зазначений договір купівлі продажу було визнано недійсним і квартира була повернута у власність позивача. У звязку з тим, що вона не давала згоди на реєстрацію [PERSON] та [PERSON], то вважає, що вони повинні бути зняті з реєстрації за місцем проживання. Згодом, вона звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 15.10.2010 року про визнання мирової угоди за нею було визнано право власності на 60/100 квартири, а за [PERSON] 40/100 частини квартири, яку він подарував батькові [PERSON] 03.12.2014 року [PERSON] зареєстрував у квартирі [PERSON] без її, [PERSON], відома та згоди, як співвласника приміщення. Вважає, що після набуття рішення про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири законної сили, [PERSON] позбувся прав власника та має бути знятий з реєстрації разом з усіма членами сімї, яких він зареєстрував коли був незаконним власником квартири. Верховним Судом України висловлено правову позицію в ухвалі від 05.11.2014 року про те, що після припинення права власності на будинок або квартиру, припиняється право колишнього власника та членів його сімї на користування цим приміщенням. Просить постановити рішення про втрату права користування жилим приміщенням за адресою вул. Підвальна 4А/6 в м. Калуші Івано Франківської області громадянами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], із покликанням на ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. 156 ЖК УРСР, та стягнути в солідарному порядку з них в її користь 551,20 грн. судового збору та 2\~500,00 грн. витрат за надання юридичної допомоги. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] подав суду заяву, в якій зазначив, що позов не визнає. Просить у задоволенні позову відмовити, а справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача та відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що вони були зареєстровані у квартирі на законних підставах, тому що на час їх реєстрації у квартирі, [PERSON] був власником квартири. Вважають позов безпідставним та просять у його задоволенні відмовити і стягнути з позивача судові витрати по справі. Також [PERSON] зазначає, що позивач у житлі не проживає, так як працює за кордоном. Витрати по утриманню житла несе вона [PERSON] та відповідачі по справі. Вона зареєстрована та проживає в квартирі, як член сімї співвласника квартири. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши докази по справі, вважає, що позов не підлягає до задоволення із наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі продажу від 13.09.2008 року (а.с. 69) [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із будинкової книги (а.с. 38 41) [PERSON] зареєстрована у квартирі з 10.06.2009 року, [PERSON] зареєстрований у квартирі з 29.06.2009 року та [PERSON] зареєстрований у ній з 30.06.2009 року. [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані у квартирі як члени сімї власника житла, яким на той час був [PERSON] Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано Франківської області від 30.11.2009 року (а.с. 67 68), було визнано недійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] Франківської області. Однак, ухвалою суду від 15.10.2010 року в справі № 2 659/10 (а.с. 8) було визнано мирову угоду, за якою визнано право власності за [PERSON] на 60/100 частини квартири [ADDRESS] Франківської області, а за [PERSON] 40/100 частини квартири. [PERSON] подарував батькові [PERSON] зазначену частину квартири, що підтверджується копією договору дарування від 22.08.2011 року (а.с. 46). Враховуючи наведене, суд вважає, що оскільки [PERSON] є власником 40/100 частини квартири, то він не може втратити право на користування жилим приміщенням з підстав зазначених позивачем, оскільки воно є його власністю. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідач [PERSON] є дружиною [PERSON], а [PERSON] є його сином, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження та про народження (а.с. 35 36). У звязку з цим, відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають право на користування житлом, як члени сімї власника житла. Верховним Судом України у справі № 6 158цс14 висловлено правову позицію про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якого вони є. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Суд не приймає до уваги покликання позивача на те, що після набуття рішення про визнання недійсним договору купівлі продажу квартири законної сили, [PERSON] позбувся прав власника та має бути знятий з реєстрації разом з усіма членами сімї, яких він зареєстрував коли був незаконним власником квартири, тому що на даний час [PERSON] є власником 40/100 частини квартири і разом із членами своєї сімї має право на користування цим житлом. Суд вважає безпідставною позовну вимогу позивача про постановлення рішення про втрату права користування жилим приміщенням за адресою вул. Підвальна 4А/6 в м. Калуші Івано Франківської області громадянами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки втрата права на користування жилим приміщенням регулюється частиною 3 статті 405 ЦК України, згідно якої, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Жодних доказів з приводу цього представником позивача суду не представлено і судом не здобуто. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі по справі проживають у квартирі, несуть витрати на її утримання, а тому не можуть бути визнані такими, що втратили право на користування даним житлом з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Враховуючи те, що позивачу відмовлено у задоволенні позову, й вимоги ст. 88 ЦПК України, то суд вважає, що з [PERSON]\~ в користь\~ [PERSON],\~ [PERSON] та [PERSON]\~ слід стягнути судові витрати за надання правової допомоги в розмірі 3000 грн., згідно квитанцій (а.с. 87, 88). На підставі ст. ст. 356, 358, 383, 391, 405 України, ст. 156 ЖК УРСР й

Outcome: approved