Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цивільним позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на житловий будинок. У позовній заяві вказувала, що в квітні 2001 року вона уклала договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Жовтневій, 18, в с. Драбове-Барятинське Драбівського району Черкаської області з [PERSON] Вона передала йому суму коштів за придбаний будинок, а [PERSON] в свою чергу передав ключі від будинку, після чого вона зі своєю родиною перейшла проживати в указаний будинок та прописалася в ньому. Свій правочин вони підтвердили розписками і домовилися посвідчити договір купівлі-продажу пізніше в нотаріальній конторі. Але через деякий час [PERSON] повідомив, що він виїжджає на постійне місце проживання в Німеччину і не має можливості приїхати для оформлення договору купівлі-продажу будинку в нотаріальній конторі. Тому вона вимушена звернутися до суду про визнання права власності на житловий будинок. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив суд його задоволити, пояснив суду, що позивачка повністю розрахувалася з відповідачем за будинок, відповідач передав їй документи на будинок та ключі, оскільки відповідач поспішав, розписку про отримання останніх коштів у сумі 400 грн. не встиг написати. В подальшому відповідач повідомив по телефону, що зявитися до нотаріуса для оформлення договору не може, оскільки їде за кордон. Дії відповідача змусили позивачку звернутися до суду. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, судом винесена ухвала про ухвалення по справі заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступного. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що спадкоємцем майна [PERSON], померлої 24.08.1995 року, є її внук [PERSON] Спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається з житлового будинку з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться в с. Драбове-Барятинське по вул. Жовтневій, 18. Згідно довідок № 748 від 15.04.2016 року і № 788 від 05.05.2016 року, виданої виконавчим комітетом Драбове-Барятинської сільської ради, в будинку по вул. О. Левицького (колишня Жовтнева), 18, в с. Драбове-Барятинське зареєстровані і проживають з квітня 2001 року [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] На підтвердження укладення договору купівлі-продажу будинку позивач надала суду дві розписки. Одна розписка свідчить про те, що позивач передала [PERSON] гроші в сумі 800 грн. як оплату за купівлю житлового будинку і повинна ще повернути 700 гривень. Підписи сторін засвідчено печаткою та підписом секретаря сільської ради [PERSON]. Згідно другої розписки від 06.04.2001 року позивач передала [PERSON] 300 грн. за оплату і купівлю будинку. Розписка має підпис відповідача про отримання ним коштів. Відповідно до ст.227 Цивільного кодексу УРСР (яка діяла на час укладення договору між сторонами) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Ч.2 ст.47 даного кодексу передбачає, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Ст.153 даного кодексу передбачено, що договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно ст.224 даного кодексу за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами (ст.228). Аналіз вищевказаних розписок свідчить про те, що розписки не містять місце розташування обєкта нерухомого майна, який є предметом купівлі продажу, перша розписка не має дати її складання. Згідно розписок кошти відповідачу передані у сумі 1100 грн., проте з першої розписки вбачається, позивач повинна сплатити відповідачу 1500 грн. вартості будинку. Інших доказів, крім пояснень представника позивача, суду не було надано про повне виконання між сторонами договору купівлі продажу будинку. Сам факт постійного проживання позивачки в будинку не може бути належним доказом укладення між сторонами угоди. Відтак, суд вважає, що позивач не надала належних доказів укладення між сторонами договору купівлі продажу, через відсутність у наданих розписках істотних умов, а саме дати укладення договору, обєкту купівлі-продажу, а крім того, суду не надано доказів про повне викання договору купівлі продажу. Тому суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі продажу між сторонами укладеним та визнання права власності на спірний будинок за позивачкою. На підставі ст.ст.47, 153, 224, 227, 228 Цивільного кодексу УРСР,

Outcome: dismissed