Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що відповідно до договору дарування від 02.11.2002 року вона є власником житлового будинку з по господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . У вказаному будинку з 27 липня 2015 року зареєстрований відповідач [PERSON] , який є сином рідного брата позивачки. Оскільки відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, просить суд постановити рішення, яким визнати його особою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася надавши суду письмову заяву в якій позов підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати за їхньої відсутності (а.с.30 ) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але на адресу суду повернувся конверт без вручення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає», відповідача 05.05.2020 викликано в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті суду. З наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрації місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області інформації, останній станом на 22.12.2020 зареєстрований по [ADDRESS] , куди і була направлена повістка. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. На підставі ст.ст. 280-282 ЦПК України,\~суд ухвалив\~провести заочний\~розгляд даної\~справи,\~про що\~не заперечував\~позивач, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до договору дарування від 02.11.2002 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку з по господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] ( а.с. 17). Право власності на нерухоме майно зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 31 травня 2003 року ( витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 677744 від 31.05.2003 року ( а.с.19). Відповідно до довідки № 1390 від 19.10.2020 року виконавчого комітету Баришівської селищної ради, у вказаному будинку зареєстровані: - [PERSON] мати позивачки з 02.09.1977 року; - [PERSON] брат з 29.07.2000 року; - [PERSON] племінник з 27.01.2015 року. Судом також встановлено, що будучи зареєстрованим за вказаною адресою розташування домоволодіння, за місцем реєстрації не проживав жодного дня. Відповідно до частин 1 та 2 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право. Згідно із\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1\~ст. 383 ЦК України). Положення даної статті кореспондуються із частиною першою\~статті 383\~ЦК України та статтею 150\~ЖК УРСР відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156\~ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156\~ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, ст.\~41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями статті 391\~ЦК України регламентують право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405\~ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64\~ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на нежитлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом безспірно встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з по господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] , був прописаний у спірний будинок за згодою власника 27.01.2015 року, однак жодного дня в ньому не проживав, а його прописка, перешкоджає позивачці вільно володіти та розпоряджатися своєю власністю. За таких фактичних обставин, суд вважає, що заявлений позов є обгрунтованим та підлягає до задоволення, оскільки спосіб судового захисту порушеного права, обраний позивачем, не суперечить законодавству і може бути застосований судом.

Outcome: approved