Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні характери та різні погляди на життя. Щодо аліментів зазначила, що в зв'язку з тим, що добровільно погодити матеріальну участь відповідача в утриманні дитини не змогли, вимушена була звернутися до суду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсяз. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, щодо розірвання шлюбу не заперечував . В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів пояснив , що кошти на утримання дитини надає позивачці , купував дитині необхідні речі , відправляв дитину на лікування . Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України, визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.06.2011 року, від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи та пояснень у судовому засіданні вбачається, що спільне життя сторін не склалося, через несумісність характерів, взаємне непорозуміння та відсутність спільних поглядів на життя та сім'ю. В судовому засіданні сторони пояснили, що майже рік спільного господарства не ведуть. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд вважає, що подальше збереження сім'ї за викладених обставин буде носити формальний характер та суперечити інтересам сторін. Вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини є також обґрунтованими , оскільки в добровільному порядку сторони в питанні матеріального утримання дитини не визначилися. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) на утримання дитини щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги позивача, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., а також на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved