Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, який в процесі судового розгляду уточнила та просить зобов'язати відновити їй незаконно змінені істотні умови праці, зокрема режим роботи за час дії наказу №5 від 31.01.2011 року, за період з 05.04.2011 року по 16.01.2012 року, стягнення різниці в окладі за весь час вимушеного прогулу в розмірі 22758 грн. 75 коп., з яких зобов'язати відповідача сплатити обов'язкові податки, у тому числі помісячно, у пенсійний фонд з метою відновлення їй загального та пенсійного стажу. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала у Львівському відділенні Українського державного геологорозвідувального інституту на посаді старшого наукового співробітника по час звільнення 01.07.2012 року у зв'язку із ліквідацією Львівського відділення, та на підставі наказу керівника Львівського відділення УкрДГРІ від 31.01.2011 року №5 їй було встановлено неповний робочий тиждень 0,2 ставки (з одним робочим днем). В подальшому, на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03.06.2011 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16.01.2012 року, зазначений наказ був скасований за позовом одного із співробітників підприємства, і з цього часу були відновлені її умови праці, що існували до прийняття наказу. У зв'язку із тим, що судом було визнано незаконність застосування до всіх працівників Львівського відділення УкрДГРІ змін умов праці передбачених наказом від 31.01.2011 року №5 внаслідок яких вона працювала лише один день на тиждень замість трьох, а решту часу перебувала у вимушеному прогулі і їй неправомірно нараховувалася заробітна плата із розрахунку 0,2 ставки, а тому просить позов задоволити, стягнути за час перебування у вимушеному прогулі з 05.04.2011 року по час скасування наказу 16.01.2012 року різницю у заробітку між 06 та 02 ставки, що становить 22758 грн. 75 коп. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, дала пояснення аналогічні вище наведеним. Відповідач Державне підприємство «Український державний геологорозвідувальний інститут» в судове засідання явку свого представника не забезпечило повторно, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив. Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлений про розгляд справи відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у його відсутності, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 1986 року по 01.07.2012 року перебувала у трудових відносинах із Львівським відділенням Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут», структурним підрозділом Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут», працюючи на посаді старшого наукового співробітника з виплатою 0,6 ставки. Згідно наказу Державного підприємства «Український державний геологорозвідувальний інститут» від 05 березня 2012 року №11, Львівське відділення УкрДГІ ліквідовано з 01.07.2012 року. На підставі наказу від 31 січня 2011 року №5 «Про роботу ЛВ УкрДГРІ на умовах неповного робочого дня» (а.с.7-10) їй та іншим працівникам починаючи з 05 квітня 2011 року і до покращення фінансового стану відділення, було встановлено неповний робочий тиждень з виплатою 0,2 ставки. На підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 03 червня 2011 року (а.с.12-16), залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 16 січня 2012 року (а.с.17-19), за позовом іншого працівника до ДП УкрДГІ, наказ Львівського відділення ДП УкрДГІ від 31 січня 2011 року №5 скасовано. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір та відповідно до ч.2 одночасно прийняти рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З врахуванням наведеного, оскільки рішенням суду було встановлена незаконність наказу Львівського відділення ДП УкрДГІ від 31 січня 2011 року №5 в цілому, а відтак є очевидною і незаконність зміни істотних умов праці позивача із 0,6 ставки на 0,2 при яких позивач фактично перебувала у вимушеному прогулі, будучи змушеною виходити на роботу один раз на тиждень замість трьох та отримуючи заробітну плату пропорційно відпрацьованому часу. Однак, як встановлено в ході судового розгляду, і дані обставини підтверджуються довідкою про доходи позивача (а.с.11), після скасування наказу Львівського відділення УКрДГІ від 31 січня 2011 року №5, істотні умови праці позивача, які існували до його прийняття були їй поновлені лише з 16.01.2012 року. Враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку про те, що відповідачем безпідставно відновлено істотні умови праці позивача з виплатою 0,6 ставки лише з 16.01.2012 року, такі підлягають відновленню з часу їх неправомірної зміни на підставі визнаного в судовому порядку незаконним наказу із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 22758 грн. 75 коп. у відповідності до вимог ст. 235 КЗпП України. А тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити. Судові витрати слід покласти на відповідача. При цьому суд погоджується із розрахунком, який подано позивачем, оскільки він здійснений виходячи із її середнього заробітку 4553грн. Оскільки позивач отримала заробітну плату за цей період за 0,2ставки, тому вона має право на отримання різниці між середнім заробітком та отриманими коштами. А отже, їй підлягає виплаті за період з 05.04.2011 року по 16.01.2012 року 0,4 ставки щомісячно. Крім цього суд вважає зайвою вимогу позивача про покладення обов'язку на відповідача здійснити відрахування із виплаченої їй суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу обов'язкових податків, у тому числі помісячно, у пенсійний фонд з метою відновлення їй загального та пенсійного стажу, оскільки такі відрахування до державного бюджету здійснюються в обов'язковому порядку в процесі примусового виконання рішення суду.

Outcome: approved