Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням та виселення. У своєму позові позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири, укладеного 04.11.2004 року та посвідчений державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] Договір зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 06.01.2005 року за № 6148865. Згідно договору дарування відповідач по справі та його мати [PERSON] подарували, а позивач прийняла в дар квартиру [ADDRESS], жилою площею 27,7 кв.м, загальною площею 44,22 кв.м. Після підписання цього договору колишні співвласники квартири залишилися в ній мешкати: мати до самої смерті 10.07.2013 року; її син, відповідач по справі, до теперішнього часу. Після смерті матері у 2013 році [PERSON] звернувся до позивача з проханням тимчасово пожити у її квартирі, щоб влаштуватися на роботу. Але, до цього часу відповідач так ніде і не працює, влаштовує з позивачем сварки, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, приводить своїх друзів, які часто залишаються у квартирі на усю ніч і з якими він вчиняє у квартирі безлад. Знаходження відповідача у квартирі, яка належить позивачу, та його спосіб життя порушують права позивача щодо вільного користування та розпорядження своєю власністю,змушують її витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за відповідача. Після дарування квартири відповідач жодного разу не оплачував за квартиру та комунальні послуги. Все це робила сама позивач. З 30.07.2014 року позивач зареєструвала у спірній квартирі свою доньку з онукою, а 11.09.2015 року ще одну онуку. Родичі позивача не мають можливості вселитися на вказану житлову площу та мешкати в ній, оскільки відповідач перешкоджає їм у вселенні та створив у квартирі антисанітарні умови. 26.11.2015 року позивач звернулась до відповідача з претензією про негайне виселення з її квартири та зняття з реєстраційного обліку. Однак, відповідач до теперішнього часу в добровільному порядку квартиру не звільнив та не знявся з реєстраційного обліку, чим продовжує своїми діями порушувати право позивача на квартиру і чинить їй перешкоди в користуванні належним їй майном. У своєму позові позивач просить усунути їй, [PERSON], перешкоди у користуванні квартирою № 6 в будинку № 37 по вул. Радіаторній в м. Запоріжжі шляхом визнання [PERSON], [INFO] таким , що втратив право користування вищевказаною квартирою. Виселити [PERSON] із квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач позов підтримала і просить його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і суду пояснив, що він на час укладання договору дарування вживав наркотичні засоби. Просить у задоволенні позову відмовити. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача та відповідача, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Із договору дарування від 04.11.2004 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS]. Із технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що власником квартири є [PERSON]. Судом встановлено, що вищевказаний договір дарування нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі. Із витягу з Державного реєстру правочинів від 04.11.2004 року вбачається, що існує запис про реєстрацію правочину за № 241848 - договору дарування квартири [ADDRESS]. Із витягу з ОП ЗМБІ про реєстрацію права власності від 06.01.2005 року вбачається, що існує запис за № 36022 в книзі 225 про реєстрацію права власності на обєкт нерухомого майна: [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. Судом було розяснено відповідачу про те, що він мав право звернутися до суду з позовом з приводу порушення його прав, але до суду він не звертався. Із вищевказаного договору дарування спірної квартири вбачається, що він укладений з дотриманням вимог цивільного законодавства (ст.ст.202-205 ЦК України): вчинений у формі, встановленій законом нотаріально посвідчений; внесений до Державного реєстру. Крім того, волевиявлення та дієздатність сторін правочин було перевірено нотаріусом. Тому, суд не узяв до уваги довідку, яку надав у судовому засіданні відповідач про те, що він з 2006 року перебуває на обліку у наркологічному диспансері, оскільки договір дарування було укладено у 2004 році. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідач [PERSON] до суду не звернувся про визнання правочину недійсним і не заявляв про наявні докази під час розгляду справи, а також не надав ніяких доказів в підтвердження своїх заперечень. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном, в даному випадку квартирою, на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник квартири має право вимагати усунення перешкод при користуванні та розпорядженні своєю власністю. Судом встановлено, що договір дарування на момент винесення рішення недійсним не визнано, а тому відповідач по справі дійсно порушує права [PERSON] як власника, створює їй перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою. Таким чином, позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved