Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що 03.08.2016 між нею та відповідачем був укладений безстроковий трудовий договір, відповідно до якого вона була прийнята продавцем продовольчих товарів, а відповідач зобовязувалась оплачувати їй працю у розмірі 730 гривень. 28.10.2016 відповідач звільнила її з вказаної посади за п.2 ст. 41 КЗпП України на підставі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові та товарні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Вважає таке звільнення не законним, оскільки їй не було повідомлено мотиви та підстави звільнення, вона за посадою не входила до кола таких осіб, які можуть бути звільнені за п.2 ст. 41 КЗпП України та припускає, що звільнення сталось у зв'язку з нестачею грошових коштів та її провини у цьому не було. Крім того при звільненні їй не була виплачена заробітна плата за вересень та жовтень 2016 року, не було вручено копію наказу, а трудову книжку надіслано поштою без її письмової згоди. У звязку з цим просить поновити строк для звернення до суду у звязку з тим, що з наказом про звільнення вона так і не була ознайомлена, стягнути невиплачену за вересень жовтень заробітну плату, визнати незаконним наказ про звільнення та поновити на роботі, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 1961 грн. 94 коп. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, мотивуючи це тим, що згідно наявних у відповідача платіжних відомостей позивачу була виплачена заробітна плата за вересень та здійснені відповідні податкові відрахування, а за жовтень позивач відмовилась отримувати заробітну плату, хоча їй повідомлялось, що вона зберігається в магазині. Крім того, згідно ПП ВСУ №9 від 06.11.1992, звільнення з підстав втрати довіря суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом, тощо) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря. При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва та інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіря до них і у тому випадку, коли зазначені дії не повязані з їх роботою. Факт винної поведінки [PERSON] підтверджується [PERSON] про нестачу матеріальних цінностей на суму 6832 грн. 32 коп., а також тим, що 23.10.2016 в магазині «Оптовичок» була вчинена крадіжка грошей на суму 8000 грн., за фактом якої відкрите кримінальне провадження, доступ до магазину мала позивачка. Наказ вона не надіслала з причин своєї необізнаності в питаннях трудового законодавства, а за порушення вимог щодо надіслання трудової книжки та оплату праці вона вже понесла відповідальність і сплатила накладений штраф. Що стосується визнання наказу про звільнення незаконним, то після проведення позапланової перевірки Управлінням Держпраці у Сумській області порушень в цій частині не було виявлено. Третя особа Управління Держпраці у Сумській області, просила справу розглянути без участі їх представника (а.с. 69). Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ч. 1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Судом встановлено,що 03.08.2016 [PERSON] була прийнята на роботу до фізичної особи підприємця, яка використовує найману працю [PERSON] продавцем продуктових товарів,що підтверджується копією трудового договору від 03.08.2016 №5 та Наказу про прийняття на роботу № 9 від 02.08.2016 (а.с. 9,58). Як вбачається з копії трудової книжки [PERSON] серії АЕ №784263, 28.10.2016 позивача було звільнено у звязку з втратою довіри власника (а.с.6-8). Таким чином, оскільки про порушення своїх трудових прав позивач фактично дізналася 02.11.2016, коли отримала трудову книжку поштою, згоду на пересилання трудової книжки вона не надавала, копії наказу про звільнення на її вимогу їй направлено не було, тому їй не були відомі мотиви звільнення, у звязку з цим, суд приходить до переконливого висновку, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з поважних причин та їй слід поновити вказаний строк. Також в судовому засіданні було встановлено, що 29.11.2016 управлінням Держпраці у Сумській області за заявою [PERSON] у ФОП [PERSON] було проведено позапланову перевірку додержання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування, за результатами якої встановлено, що при звільненні [PERSON] трудову книжку останній вручено не було. 29.10.2016 її було направлено рекомендованим листом без письмової згоди працівника, не були дотримані строки розрахунку при звільненні, а саме нарахування та виплата всіх належних працівникові сум не здійснена. При виплаті заробітної плати працівники, в тому числі [PERSON] не ставлять свій підпис щодо її отримання. За вказані порушення винна особа була притягнута до відповідальності, що підтверджується наявними в матеріалах справи [PERSON] перевірки, Постанови про накладення штрафу, листом Управління Держпраці в Сумській області, а також постановами Путивльського районного суду та Апеляційного суду Сумської області (а.с.17,59-63). [PERSON] п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Абзацом 2 пункту 28 ПП ВСУ « Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. З Наказу про звільнення № 13 від 28.10.2016 вбачається, що [PERSON], продавця магазину продовольчих товарів, було звільнено з 28.10.2016 на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України, у звязку з тим, що вона під час виконання своїх функціональних обовязків здійснювала розкрадання матеріальних цінностей та грошових засобів. Підстава акт проведення інвентаризації (а.с.56-57). [PERSON] перерахунку товарно-матеріальних цінностей від 24.10.2016, в магазині «Оптовичок» була виявлена нестача товарно-матеріальних цінностей на суму 6832 грн. 12 коп. (а.с. 54). Крім того, 23.10.2016 року невстановлена особа умисно, таємно, з корисливою метою, користуючись вільним доступом, вчинила крадіжку грошей в сумі 8000 грн. з магазину «Оптовичок», що розташований за адресою: м. Путивль, просп. Іоанна Путивльського, 34 та належить [PERSON], спричинивши тим самим останній матеріальну шкоду на вказану суму, проте дані про особу, якій би було оголошено підозру відсутні, що підтверджується копією [PERSON] з кримінального провадження №12016200230000449 (а.с.51). Свідок [PERSON], чоловік відповідача, суду показав, що [PERSON] працювала у них в магазині, поки не виявили крадіжку грошей в сумі 8000 грн., на наступний день після виявлення крадіжки була проведена ревізія та виявлена нестача 7000 грн. За день перед виявленням крадіжки до нього подзвонив співмешканець [PERSON] Ігор та попросив розтопити баню в них вдома, він з дружиною та [PERSON] зі співмешканцем попарилися та разом повечеряли, було вже пізно та останні збиралися уходити, але [PERSON] попросила ключі від магазину, щоб заїхати та включити холодильники. Вранці наступного дня він відкрив сейф та виявив нестачу грошей, останньою в той день працювала [PERSON], яка запевнила, що поклала гроші в сейф та закрила магазин. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що працює в магазині «Оптовичок» разом з [PERSON], вони з нею дружили, потім у жовтні 2016 року з сейфу було викрадено 8000 грн., але свідок запевнила, що клала гроші у сейф. Вночі в той день приїжджала [PERSON] разом зі своїм співмешканцем включити холодильники. Наступного дня вона та [PERSON] пройшли поліграф, а [PERSON] відмовилась. Остання мала доступ до грошей та матеріальних цінностей. Ключі від магазину були у власників та продавців. [PERSON] акт ревізії не підписала, крім того вона має борг близько 590 грн. в магазині, оскільки брала товар в борг. Свідок [PERSON] повідомила, що [PERSON] була виплачена заробітна плата за вересень 2016 року, а також підтвердила слова [PERSON], що [PERSON] має борг 590 грн. Виручені кошти продавці записували покупюрно та клали в сейф, договір про матеріальну відповідальність не укладався ні з ким. За час її роботи недостачі були 3 рази, з них гроші не стягувалися. Голова Князівської сільської ради Путивльського району [PERSON] суду показала, що [PERSON] проживає в с. Князівка. В кінці жовтня 2016 року до неї подзвонила [PERSON] і попросила вручити [PERSON] трудову книжку через сільську раду. Останньої вдома не було, тоді вона подзвонила їй на телефон, на що та відповіла, що боїться забирати трудову книжку. На початку листопада [PERSON] отримала поштове відправлення в якому була трудова книжка. [PERSON] пункту 28 ПП ВСУ « Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Таким чином, в матеріалах справи відсутні відомості про вчинення розкрадань товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів саме [PERSON] Також судом встановлено, що 25.10.2016 [PERSON] зверталась до суду з заявою про звільнення її з посади за угодою сторін (а.с.79). На що відповідач у судовому засіданні відповіла, що дійсно [PERSON] приходила до неї з такою пропозицією 27.10.2017, проте відповідачем їй було відмовлено у звільненні за такими підставами. Що стосується вимог позивача про стягнення невиплаченої за вересень та жовтень 2016 заробітної плати, то згідно даних розрахунково-платіжних відомостей, підписи [PERSON] про отримання заробітної плати за вересень та жовтень 2016 року відсутні (а.с. 48-49). Проте, відповідач та свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що за вересень 2016 року позивач отримувала заробітну плату, проти чого у судовому засіданні не заперечувала і сама [PERSON], зменшивши розмір своїх позовних вимог в частині стягнення невиплаченої заробітної плати за жовтень на суму 750 грн. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення невиплаченої за вересень заробітної плати в сумі 750 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок) передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. [PERSON] п.п. 3, 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розглядаючи вимогу позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28.10.2016 по день ухвалення рішення суду, суд виходить із наступного. Вимушений прогул позивача з урахуванням режиму, у якому вона працювала, становить з 28.10.2016 по14.02.2017, тобто 57 робочих днів. Як вбачається з довідки ФОП [PERSON] від 03.01.2017, (а.с.75) середній заробіток позивача за останні два місяці склав 740 грн., відповідно середньоденний заробіток склав\~34,42 грн. (1480: 43 (робочих днів) = 34,42 грн.). З урахуванням зазначеного, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 28.10.2016 по 14.02.2017 складе 34,42 грн. х 57 дні = 1961,94 грн. В судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти стягнення з відповідача вказаної суми, з огляду на безпідставність заявлених вимог, разом з тим, не оспорювали правильність розрахунку позивачем та її представником розміру вказаної суми. В силу положень ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких обставин, вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягає задоволенню на вказану суму, з якої підлягають відрахуванню при виплаті передбачені законом податки і збори. З врахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невиплаченої заробітної плати за жовтень 2016 підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, на підставі п. 2 ч. 3 ст.\~79, ст.\~84 ЦПК України, з урахуванням вимог\~Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню 1102 грн. 40 коп. судового збору, виходячи зі ставок судового збору, які встановлено Законом України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час звернення позивачем з позовом до суду, тобто на 13.12.2016. На підставі викладеного,\~\~

Outcome: approved