Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом, який неодноразово уточнила та остаточно просить визнати за нею право власності на 11/100 частин домоволодіння № 11, за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла 27 березня 1983 року; також просить вигнати за нею право власності на 1/5 частину вищевказаного домоволодіння в порядку набувальної давності. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [PERSON], яка є бабою позивача, на праві власності належала 1/3 частина житлового будинку № 11 за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції. 16 грудня 1966 року [PERSON] 1/6 частину вказаного домоволодіння подарувала відповідачу [PERSON], який 06 вересня 1967 року зареєстрував своє право власності на отриману у дар частину нерухомого майна. 15 січня 1967 року [PERSON] померла. Спадкоємцями за законом після її смерті залишились її дочки: [PERSON] та [PERSON], які спадщину після смерті матері прийняли, оскільки [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк подала до Першої Державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, а [PERSON] прийняла спадщину, фактично вступив у її управління, оскільки проживала разом із спадкодавицею у спірному будинку і залишилась проживати у будинку після смерті матері. [PERSON] свої спадкові права у встановленому законом порядку на частину житлового будинку не оформила, у спадковому будинку не проживала і не була зареєстрована. [PERSON] померла 12 грудня 1982 року. Після її смерті син померлої відповідач по справі [PERSON] свої спадкові права не оформив. [PERSON], також свої спадкові права на частину житлового будинку також не оформила. 27 березня 1983 року [PERSON] - померла. Після її смерті, спадщину, яка складається з 1/6 частини житлового будинку № 11 за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції фактично прийняла її донька позивач по справі [PERSON] з того часу добросовісно, відкрито та безперервно володіє також 1/5 частиною житлового будинку № 11 за вищевказаною адресою, яка належить на праві власності [PERSON], який у спадковому будинку не оселився та не зареєстрував своє місце проживання, обслуговування власності не здійснював, комунальні послуги не сплачував, в натурі свою частку домоволодіння не виділяв та фактично залишив свою частку будинку у користування [PERSON] В період з 1983 року по цей час відповідач до позивача з вимогою про повернення майна в розмірі частини житлового будинку № 11 за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції відповідач не звертався. В березні 2014 року позивач звернулася до Першої Державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте в оформленні права власності на 1/6 частину житлового будинку № 11 за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції позивачу відмовлено, оскільки право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно не зареєстровано. Вищевказані обставини змусили позивача звернутися до суду з вимогою про визнання за нею права власності. Позивач у судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити з підстав викладених у позові і вказала, що змінила позовні вимоги та просить визнати за нею право власності на 11/100 частин домоволодіння № 11, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], а в порядку набувальної давності просить визнати за нею право власності на 1/5 частину будинку. Представник позивача [PERSON] [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні підтримав заявлені його довірителем вимоги, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позивача визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував, при цьому пояснив, що є власником частини будинку № 11 за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції, яку одержав у дар від [PERSON]. Також вказав, що організацію та поховання [PERSON], яка померла 13 грудня 1982 року здійснив він, оскільки остання є його матірю. Представник Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача [PERSON], представника Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 248 від 22 травня 2014 року, що надана Комунальним підприємством Харківське районне бюро технічної інвентаризації, право власності на житловий будинок № 11 за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції станом на 31 грудня 2012 року зареєстровано: в 1/5 частинах за [PERSON] і в 11/100 частинах за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 1990 року № 2-1843/90; в 33/100 частинах за [PERSON] на підставі договору дарування від 14 серпня 19991 року Р/№ 2-1620, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району та на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 жовтня 1990 року № 2-1843/90; в 9/25 частинах за [PERSON] на підставі договору довічного утримання від 17 травня 2008 року Р/№2908, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] Суду також наданий договір дарування, що посвідчений 16 грудня 1966 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району, реєстр № 3760, відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 1/6 частину будинку та надвірних будівель за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції. [PERSON] померла 15 січня 1967 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії VI-ЯР № 311099, видане 15 січня 1967 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області, запис № 4 від 15 січня 1967 року. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] залишились її дочки: [PERSON] та [PERSON]. Родинний звязок [PERSON] та [PERSON], підтверджується посвідкою серії УИ № 684362 про народження [PERSON], де матірю записана [PERSON], та даними свідоцтва серії IV-ЯР № 797691, видане 14 березня 1958 року, про реєстрацію 01 червня 1957 року шлюбу [PERSON] із [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до листа № 1423/02.14 від 20 травня 2014 року Першої Державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] протягом шестимісячного строку із заявою про прийняття спадщини звернулася дочка померлої [PERSON]. Заяви від інших спадкоємців не поступали, свідоцтво про право на спадщину держнотконтора не видавала. [PERSON] померла 12 грудня 1982 року, про що свідчить свідоцтво про смерть ІІ-ВЛ № 438466, видане 13 грудня 1982 року Безлюдівською селищною радою Харківського району Харківської області, запис № 106 від 13 грудня 1982 року. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], залишився її син відповідач по справі [PERSON], який і поховав матір, що визнала у судовому засіданні позивач по справі. [PERSON] померла, 27 березня 1983 року про що свідчить свідоцтво про смерть серії ІІ-ВЛ № 452413, видане Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області 01 квітня 1983 року, запис № 129 від 01 квітня 1983 року. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] залишилась її дочка позивач по справі [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження [PERSON], де матірю записана [PERSON], та свідоцтво про укладення шлюбу відповідно до якого [PERSON] 05 квітня 1977 року зареєструвала шлюб із [PERSON], актовий запис № 60, і дружині після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до листа Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області № 1423/02.14 від 20 травня 2014 року, після смерті [PERSON], яка померла 27 березня 1983 року, за період з 2001 року по 2014 рік, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про права на спадщину держконтора не видавала. Судом також встановлено, що відповідно до записів у будинковій книзі у переліку громадян, що проживають у житловому будинку № 11 за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції серед інших зазначені [PERSON], [PERSON]. Також в якості доказів суду надані: копія паспорту громадянина України та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера на імя позивача; інвентаризаційна справа на житловий будинок № 11, за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції; типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання № 109765 від 06 грудня 2012 року; договір про надання послуг з газопостачання № 109165 від 01 квітня 2006 року; договір про надання послуг з вивезення побутових відходів від 07 листопада 2012 року, копії квитанцій по сплаті за комунальні послуги; висновок про вартість майна від 25 лютого 2014 року, виконаний субєктом оціночної діяльності, фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках діти, дружина і батьки померлого. Онуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Враховуючи, що [PERSON] померла у 1967 році, [PERSON] померла у 1983 року, в період дії Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, тому на правовідносини щодо спадщини, яка залишилась після смерті кожної з них розповсюджується дія саме цього закону. Судом встановлено, що [PERSON] на день смерті матері [PERSON] проживала у будинку, частина якого належала спадкодавиці і продовжувала там проживати після смерті матері, тому спадщину прийняла, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном. Позивач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] також прийняла, фактично вступив в управління спадковим майном, оскільки на день смерті матері проживала і продовжує проживати у частині будинку, яку [PERSON] прийняла у спадщину, але спадкові права на яку належним чином не оформила. Таким чином, у суду не викликає сумніві, що позивач після смерті матері [PERSON] прийняла у спадщину частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції, 11, але в задоволенні вимог про визнання за позивачем права власності на 11/100 частин вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] суд відмовляє, оскільки позивач на надала доказів, які б безумовно підтвердили, що [PERSON] у 1967 році успадкувала після смерті [PERSON] частину будинку саме у розмірі 11/100 частин, і відповідно позивач у 1983 році успадкувала після смерті [PERSON] частину будинку у розмірі 11/100 частин, при цьому виходить з тих обставин, що право власності в 11/100 частин зареєстровано за [PERSON] у 1990 році, на підставі рішення суду від 05.10.1990 року, прийнятого вже через 23 роки після смерті [PERSON] і через сім років після смерті [PERSON]. Таким чином позивач не надала доказів на підтвердження розміру частини житлового будинку, як спадкового майна, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. В частині вимог позивача про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності на 1/5 частину житлового будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Революції, 11, суд також відмовляє з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Оскільки позивачем не надано жодного доказу який би підтвердив, що позивач добросовісно на законних підставах заволоділа 1/5 частиною житлового будинку, що зареєстрована за відповідачем [PERSON], при цьому виходить з тих обставин, що факт користування і утримання вказаної частини будинку, не є підставою переходу до позивача права власності на нерухоме майно за набувальною давністю і не свідчить про добросовісність заволодіння нею чужим нерухомим майном, оскільки утримання будинку, оплата комунальних послуг є обовязком позивача, як особи яка користується житловим приміщенням та споживає комунальні послуги, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю, при цьому суд також враховує, що відповідач у судовому засіданні підтвердив тільки ту обставину, що він не заперечував проти проживання позивача в належній йому частині будинку. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач, як власник частини будинку не позбавлений можливості розпорядитись належною йому частиною будинку в тому числі на користь позивача, що не потребує вирішення у судовому порядку. Також, суд не приймає до уваги докази, які не стосуються предмета доказування і не мають суттєвого значення для правильного вирішення справи. На підставі ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, суд відносить за її рахунок.

Outcome: dismissed