Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 15 грудня 2012 року вона звернулася із заявою до ПАТ «Банк Русский Стандарт», в подальшому правонаступником є ПАТ «Банк Форвард», на здійснення банківських операцій №226 від 04 листопада 2011 року, яка містить в собі пропозицію (оферту) про укладення кредитного договору. Як з`ясувалось пізніше, то на підставі його заяви, начебто між нею і ПАТ «Банк Русский Стандарт» укладено договір №102513041 та відкрито рахунок № [NUMBER] , на який йому було перераховано кредит в розмірі 2617,42 грн. Від ПАТ «Банк Русский Стандарт» позивач отримала «Графік платежів» без будь-якої підпису і печатки. Невідомо також, до кого саме позивач звернулася з заявою про здійснення бамівський операцій - до ПАТ «Банк Русский Стандарт» чи до ПАТ «Форвард Банк». Судячи по логотипу на заяві - це ПАТ «Банк Русский Стандарт». Але, із ЄДРПОУ вбачається, що ця юридична особа була припинена 06 серпня 2008 року ( номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи - 10741120011022369), тобто станом на 15 грудня 2012 року ця колишня юридична особа не мала цивільної правоздатності і не могла вступати в будь- які правовідносини з іншими особами. На підставі сумливих документів позивач отримала грошові кошти в розмірі 2617,42 грн. та сплатила згідно графіку платежів, невідомо кому грошові кошти в розмірі 20185,95 грн., тобто безпідставно з позивача було отримано грошові кошти в розмірі 17568,53 грн. 21 січня 2019 року позивач звернулася до відповідача, як правонаступника ліквідованого Банку, з пись\-мовою заявою про надання їй інформації в бюро кредитних історій. 09 лютого 2019 року позивач отримала відповідь №14/1-08-468 від 31 січня 2019 року, підписану началь\-ником Управління клієнтського обслуговування та телемаркетингу ПАТ «Банк Форвард», про те, що відповідач не заперечує проти того, що він є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт», і що станом на лютий 2015 року заборгованість за договором складає 905,66 грн. Однак розрахунку заборгованості відповідач не надає, пропонує звернутися з цим питанням до ТОВ ФК «Довіра та гарантія», якому нібито було переуступлено право вимоги. З наданих позивачем квитанції вбачається, що на виконання вищезазначеного кредитного договору вона сплатила відповідачу грошові кошти у загальній сумі 20185,95 грн. Вважає, що відповідач зобов`язаний повернути їй безпідставно набуті грошові кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції в розмірі 26477,96 грн. з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; відповідно ч. 2 ст. 203 ЦК України - особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; відповідно до ч. 4 - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; згідно вимог ч. 4 ст. 87 ЦК України юридична особа вважається створеною з дня її державної реєст\-рації. З ЄДРПОУ вбачається, що ТОВ «Банк Русский Стандарт» був створений 27 лютого 2006 року ( но\-мер запису про проведення державної реєстрації - 1 069 102 0000 006749). Відповідно до вимог ст.90 ЦК України юридична особа повинна мати свої найменування, яке міс\-тить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Юридична особа не має права викорис\-товувати найменування іншої юридичної особи. Як зазначив сам відповідач у своїй відповіді № 14/1-08-468 від 31 січня 2019 року, факт зміни назви юридичної особи ТОВ «Банк Русский Стандарт» на ПАТ «Банк Форвард» підтверджується Змінами і доповненнями до Статуту ПАТ «Банк Русский Стандарт», які зареєстровані 07 жовтня 2014 року дер\-жавним реєстратором, та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 08 жовтня 2014 року. Таким чином, якщо можна вірити відповідачу, зміна назви юридичної особи з ТОВ «Банк Русский Стандарт» на ПАТ «Банк Форвард» відбулася 08 жовтня 2014 року з часу внесення записів у ЄДРПОУ. Тобто до 08 жовтня 2014 року юридичної особи під назвою ПАТ «Банк Форвард» не існувало і ця юридична особа була створена лише 08 жовтня 2014 року. В той же час, відповідно до вимог ч.2 ст.104 ЦК України юридична особа є такою що припинилась, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. З ЄДРПОУ вбачається, що 06 серпня 2008 року за № 10741120011022369 внесена запис про держав\-ну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «Банк Русский Стандарт». Можливі посилання відповідача на те, що припинення банків має свою специфіку, не можна приймати до уваги, оскільки ця специфіка стосується порядку припинення банків, але не моменту припи\-нення юридичної особи, який визначається з часу внесення до ЄДРПОУ відповідного запису. Таким чином, з часу припинення ТОВ «Банк Русский Стандарт», тобто з 06 серпня 2008 року, до дня створення ПАТ «Банк Форвард», тобто до 08 жовтня 2014 року, за законом визнається, що ці шість років не існувало ані ТОВ «Банк Русский Стандарт», ані ПАТ «Банк Форвард». Незважаючи на те, що 15 грудня 2012 року ТОВ «Банк Русский Стандарт» вже п`ять років як при\-пинився, але з ним був укладений кредитний договір від імені цієї юридичної особи. Посилання відповідача на те, що він є правонаступником, що юридична особа просто змінила наз\-ву, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки законом не дозволяється нікому (в тому числі й бан\-кам) виступати від імені іншої юридичної особи, тім більш на той час не існувало навіть правонаступ\-ника - ПАТ «Банк Форвард». Оскільки станом на 15 грудня 2012 року ТОВ «Банк Русский Стандарт» вже припинився, а ПАТ «Банк Форвард» ще не створився, обидві ці структури не мали цивільну правоздатність, цивільну дієз\-датність та не були юридичними особами. З жодним учасником цивільних відносин позивач не укладав кредитного договору від але за цим неукладеним договором позивач отримала грошові кошти в розмірі 2617,42 грн., а від\-повідачу передала 20185,95 грн. З урахуванням взаємозаліку відповідач безпідставно набув грошові кошти в розмірі 17568,53 грн. Оскільки договір між позивачем та будь-ким іншим не укладався, то розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одер\-жання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банка України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. З урахуванням встановлених рівнів облікової ставки НБУ відповідач повинний сплатити позивачу з ура\-хуванням розмірів процентів за користування чужими грошовими коштами з 18 січня 2013 року до 04 листопада 2018 року складає 8783,82 грн. За даними Держкомстату України індекс інфляції в Україні з лютого 2013 року по квітень 2018 ро\-ку складає 186, 1%. Тому, відповідач повинен повернути позивачу суму боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 26477,96 грн. Три відсотки річних від простроченої суми боргу складають 5200,25 грн. ( 33550 гр. х 62/12 років х 3%), а разом відповідач повинний сплатити позивачу грошові кошти у загальній кількості 40462,03 грн., з яких: сума боргу з урахуванням індексу інфляції - 26477,96 грн.; проценти за користування чужими грошовими коштами - 8783,82 грн.; три проценти річних за прострочення виконання своїх обов`язків - 5200,25 грн. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк Форвард», код ЄДРПОУ 34186061, юридич\-на адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105, на її користь вищезазначену суму безпідставно отриманих коштів з урахуванням процентів і трьох відсотків річних. До початку судового засідання позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзиву відповідачем по даній справі суду не надано. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 15 грудня 2013 року позивач звернулася до ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є ПАТ «БАНК ФОРВАРД», із заявою, яка містить в собі пропозицію (оферту) про укладення договору і позивачу було перераховано кредит в розмірі 2617,42 грн. Але, із ЄДРПОУ вбачається, що ця юридична особа була припинена 06 серпня 2008 року (номер запису про державну реєстрацію припинення юридичної особи - 10741120011022369), тобто станом на 15 грудня 2012 року ця колишня юридична особа не мала цивільної правоздатності і не могла вступати в будь- які правовідносини з іншими особами. Отже, позивач отримала грошові кошти в розмірі 2617,42 грн. та сплатила згідно графіку платежів грошові кошти в розмірі 20185,95 грн., тобто безпідставно з позивача було отримано грошові кошти в розмірі 17568,53 грн., що з урахуванням встановленого індексу інфляції з 18 січня 2013 року до 04 листопада 2018 року складає 26477,96 грн. Судом встановлено, що відповідно до відповіді ПАТ «Банк Форвард» від 31 січня 2015 року № 14/1-08-468 на заяву позивача ПАТ «Банк Фокард» є правонаступником ПАТ «Банк Русский Стандарт». Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1. ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. На виконання вимог ст.80 ЦПК України відповідачем не надано доказів на спростування твердження позивача, що банк надав позивачу в письмовій формі повну інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість споживчого кредиту, а правочин вчинений у письмовій формі не містить дати та підпису його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зо\-бов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про відшкодуван\-ня шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За таких обставин, суд вважає, що вищезазначений договір вчинено з недодержанням в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, приходить до висновку про безпідставність нарахування позивачу кредиту в розмірі 2617,42 грн. згідно графіку платежів за даним договором, а тому позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Бак Форвард» на користь позивача без достатньої правової підстави отриманих грошовий коштів з урахуванням індексу інфляції в розмірі 26477,96 грн. підлягають задоволенню. Також підлягає задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних в розмірі 5200,25 грн., оскільки відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Доводи сторони позивача, щодо стягнення процентів за користування чужими грошима в розмірі 8783,82 грн. не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та не ґрунтуються на вимогах закону, тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial