Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 20.02.2015 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки він останнім часом все частіше почав влаштовувати сварки, погрожувати їй та принижувати її, що також негативно відображається на психіці дитини. Також позивач вказує, що до липня 2017 року вони з відповідачем проживали разом по [ADDRESS], але з липня 2017 року відповідач залишився проживати у вказаній квартирі, а її з донькою фактично вигнав, у зв'язку із чим вона була вимушена переїхати до своїх батьків в м. Вишгород. У відповідача сформувався своєрідний, хибний погляд на сімейне життя, кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем які виникають між ними та не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім'ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З липня 2017 року спільного господарства вони не ведуть, спільного бюджету не мають, подружніх стосунків не підтримують та проживають окремо один від одного. В підготовче судове засідання сторони не з'явились. Позивач до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, в заяві вказала, що позов підтримує. Відповідач до суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, строк для примирення просить не надавати. Також відповідач 20.04.2018 року подав заперечення проти позову у яких зазначив, що він не згоден із обґрунтуваннями позову зазначеними позивачем, оскільки вважає їх хибними, не погоджується з тим, що він влаштовував сварки, погрожував та принижував свою дружину. Зрозумівши з відповідачем, що сімейне життя у них не складається, вони з липня 2017 року вирішили жити окремо, відповідач добровільно вирішила проживати за адресою [ADDRESS]. Доньку він любить, вважає себе гарним батьком та якомога частіше намагається проводити з нею час, оскільки дитині потрібні люблячі батьки. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 20.02.2015 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 266 (а.с. 7). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач строк для примирення просить не надавати та розірвати шлюб, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 1, 2).

Outcome: approved