Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просить: -визнати договір дарування нерухомого майна від 05 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 608, та договір дарування нерухомого майна від 06 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 625, удаваним правочином та визначити договір дарування нерухомого майна від 05 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 608, та договір дарування нерухомого майна від 06 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 625, як договір купівлі-продажу нерухомого майна; -зобов`язати відповідача передати протягом десяти днів з дня набуття чинності рішення суду на її користь кошти в сумі 72560 грн. за набуте нерухоме майно: торговий комплекс, що розташований за адресою: [ADDRESS] »; -судові витрати покласти на відповідача. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона здійснила правочин щодо свого майна - торгового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] Так 05 та 06 червня 2018 року було здійснено правочини, а саме договори дарування по 1/2 майна - торгового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] »: договір дарування нерухомого майна від 05 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 698; договір дарування нерухомого майна від 06 червня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д О., зареєстрований в реєстрі за №625. Під час здійснення зазначених правочинів, було досягнуто домовленостей з обдарованим [PERSON] , що замість договору купівлі-продажу майна буде укладено договір дарування, а кошти за майно [PERSON] сплатить на її користь протягом 2018 року у сумі 72560 грн., тобто договір дарування був обумовлений наступним: приховати фактичний договір купівлі-продажу, з метою ухилення від сплати зайвих платежів, податків; зменшення кількості паперів та необхідності звітування у відповідних установах щодо придбання цього майна; переходу майна у власність в повному обсязі (без переходу майна у спільну часткову власність подружжя) з причин, що він має дружину; відсутність кадастрового номеру на земельну ділянку. На забезпечення своїх прав, а саме з метою забезпечення гарантій на одержання коштів від продажу зазначеного майна, від [PERSON] було взято розписку від 31 травня 2018 року на суму 72560 грн від 06 червня 2018 року. За умовами розписки від 06 червня 2018 року, [PERSON] зобов`язується передати грошові кошти на її користь до 06 грудня 2018 року, чого на день подання позовної заяви відповідач не виконав. Нею було направлено претензію від 21 грудня 2018 року про невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, а саме повернути кошти до 06 грудня 2018 року. Претензія була передана [PERSON] . під особистий підпис 29 грудня 2018 року. На зазначену претензію, на мою користь відповіді не надходили, вона залишилась без належного реагування та вчинення певних дій. Враховуючи те, що мирним шляхом примирення сторін неможливе, а у добровільному порядку [PERSON] не бажає виконувати взяте на себе зобов`язання, вона вимушена звертатись до суду з предмету повернення свого майна, шляхом визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними. Враховуючи, що договори дарування є удаваними, і за своєю сутністю зобов`язання, що виникли між ними є зобов`язаннями, що регламентуються нормами права стосовно зобов`язань купівлі-продажу, на покупці - [PERSON] лежить обов`язок сплатити ціну товару у повному обсязі, що з своєї сторони останній не здійснив. Таким чином, у відносинах, що склалися, присутні такі ознаки: нерухоме майно, як суб`єкт права, ціна за таке майно, строк виконання зобов`язання (сплати за майно суму у розмірі 72560 грн. до 06 грудня 2018 року) та факт передачі нерухомого майна на користь відповідача, як такий що відбувся. Тобто, такі відносини не можливо кваліфікувати, як відносини у сфері дарування майна. 26 квітня 2019 року було відкрито провадження у справі і призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 23 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Представник відповідача надав суду заяву, згідно якої його довіритель позовні вимоги визнав у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив провести судове засідання за відсутності сторін на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належало майно: торговий комплекс, що розташований за адресою: [ADDRESS] ». 05 червня 2018 року між сторонами був укладений договір дарування нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 608, відповідно до умов якого позивач передала безоплатно у власність (подарувала) відповідачу належну їй на праві приватної власності 1/2 частину торгового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а останній прийняв її у дар. 06 червня 2018 року між сторонами був укладений договір дарування нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Кам`янського міського нотаріального округу Моісєєнко Д.О., зареєстрований в реєстрі за № 625, відповідно до умов якого позивач передала безоплатно у власність (подарувала) відповідачу належну їй на праві приватної власності 1/2 частину торгового комплексу, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а останній прийняв її у дар. Вказані обставини підтверджуються копіями договорів (а.с. 11-12, 15), витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 126457542 та № 126606295 (а.с. 13-14, 16), технічним паспортом (а.с. 19-27). Відповідач до теперішнього часу користується торговим комплексом, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та сплачує орендну плату за земельну ділянку, на якій він розташований, що підтверджується договором оренди № 14800 від 22 травня 2019 року (а.с. 46-47), розрахунком розміру орендної ділянки (а.с. 48), витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 168374207 (а.с. 49), актом приймання-передачі земельної ділянки від 23 травня 2019 року (а.с. 50). Відповідно до розписки від 06 червня 2018 року (а.с. 17), наданої позивачу відповідачем, останній зобов`язався передати грошові кошти в сумі 72560 грн. позивачу за майно, а саме торговий комплекс, що розташований за адресою: [ADDRESS] », яке було передано йому позивачем. Станом на дату звернення позивача до суду з позовом відповідачем не виконано зобов`язання щодо передачі позивачу грошових коштів в сумі 72560 грн. за розпискою від 06 червня 2019 року, що підтверджується претензією (а.с. 18) та визнано відповідачем. Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку про те, що фактично між сторонами 05.06.2018 року та 06.06.2018 року були укладені договори купівлі продажу нерухомого майна. Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Як роз`яснив Пленум Верховного суду України у п. 25 Постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про визнання його недійсним. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що договори дарування є удаваними, оскільки у відносинах, що склалися між сторонами, були присутні ознаки: нерухоме майно, як суб`єкт права, ціна за таке майно, строк виконання зобов`язання та факт передачі нерухомого майна на користь відповідача, як такий що відбувся, тож за своєю сутністю зобов`язання, що виникли між сторонами є зобов`язаннями, що регулюються правилами, щорегламентують вкинення договору купівлі-продажу. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині обов`язаня відповідача передати протягом десяти днів з дня набуття чинності рішення суду на її користь кошти в сумі 72560 грн. за набуте нерухоме майно: торговий комплекс, що розташований за адресою: [ADDRESS] », з урахуванням вище зазначеного, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved