Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

Позивач звернулася з означеним позовом до суду, мотивуючи тим що відповідач являвся її зятем, прописаний у житловому будинку в с. Застав»є по вул. Польова, 6, Буського району Львівської області, який позивач успадкувала після смерті батька [PERSON]. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом, оскільки такий фактично прописаний у даному будинку, однак з 2002 року не проживає, добровільно знятися з реєстрації не хоче. Також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Позивач, її представник згідно довіреності від 14.06.2017 р. [PERSON], позовні вимоги підтримали в повному обємі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча судом належним чином повідомлений судом про день та час розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Клопотання про розгляд справи у його відсутності, клопотань, заперечень, тощо, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач та її представник не заперечують проти проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів з постановленням заочного рішення, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вислухавши позивачку, її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці в порядку спадкування, згідно заповіту від 05.08.1991 року, посвідченого секретарем виконкому Ожидівської сільської ради за реєстровим № 21, після смерті батька [PERSON], належить житловий будинок № 6 по вул. Польова в с. Застав»є Буського району Львівської області. З записів будинкової книги вбачається, що у будинку за вище вказаною адресою прописаний відповідач [PERSON]. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням(ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідально до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач формально прописаний в належному позивачу будинку, однак з 2002 року за місцем реєстрації не проживає, жодних витрат по утриманню будинку не несе, особистих речей в будинку немає. Останнє також стверджується довідкою Ожидівської сільської ради № 801 від 21.06.2017 року. Факт непроживання відповідача у спірному будинку в судовому засіданні переконливо ствердив свідок [PERSON], колишній чоловік позивачки. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Положення наведених правових норм вказують про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом, у разі не проживання понад установлений строк без поважних причин. Як встановлено в судовому засіданні, позивач несе витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні платежі, відповідачу жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивачем, ні іншими членами сімї, не чинилось. Судом не встановлено поважність відсутності відповідача за вказаною адресою. Показам позивача суд надає віри та кладе в основу рішення. В силу вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума сплаченого, при подачі позовної заяви, судового збору в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved