Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] , посилаючись на те, що позивачу на праві власності належить вищевказаний будинок. У вказаному будинку зареєстрований відповідачі у справі, які є родичами позивача: син - [PERSON] , невістка - [PERSON] та онук - [PERSON] . За місцем реєстрації не проживають з грудня 2015 року, їх речей у будинку немає. Реєстрація місця проживання відповідачів у належному позивачу будинку перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Позивачка у судове засідання не з`явилася, але від її представника до суду надійшла заява з проханням розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, але від них надійшли заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі. Представник третьої особи - Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.10.2005 позивачці на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що також підтверджується копією вказаного договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.10.2005 (а.с.6), копією Витягу КП «МБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.10.2005 (а.с.7) та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності від 30.07.2020 (а.с.13). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS] (а.с.26,27). Однак, відповідно до акту про проживання від 28.07.2020, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживають з 10.12.2015 (а.с.11). Судом встановлено, що у зв`язку з реєстрацією відповідачів у належному позивачу будинку, остання не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, відповідачі є членами сім`ї позивача, тому, згідно з чинним законодавством України, у даному випадку слід застосовувати вимоги ч.2 ст.405 ЦК України, згідно яких член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-якої домовленості між сторонами щодо строку відсутності відповідача в будинку судом не встановлено. Згідно з ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. З огляду на викладене, реєстрація місця проживання особи офіційно підтверджує лише факт проживання особи за певною адресою, але не впливає на володіння та користування нерухомим майном, не позбавляє особу майна. Суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідачі з 10.12.2015 не проживають за місцем реєстрації без поважної на те причини. З огляду на викладене, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву у суду не викликають, враховуючи визнання позову відповідачами, а також заяву органу опіки та піклування, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved