Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів, щодо одного з яких провадження у справі закрито, та остаточно просила про визнання малолітнього [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житлом - квартирою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що квартира перебуває у власності позивача. Відповідач в ній не проживає більше року. Просив позов задовольнити. Законний представник малолітнього відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що позивач не заперечила проти заочного розгляду справи та подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за відсутності законного представника відповідача, надавши йому та самому відповідачу можливість подати заяву про перегляд заочного рішення з моменту його отримання, що забезпечить його право на справедливий суд, а також захистить інтереси дитини. Третя особа та представник органу опіки та піклування в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлялися про час та місце розгляду справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані позивачем письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень, крім випадків наявності підстав для звільнення від доказування, передбачених статтею 61 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстровані в квартирі [ADDRESS], частина якої яка є власністю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.10.2012, копія якого містяться в матеріалах справи (а.с. 3-6). Доказів, які б спростовували право власності позивача на частину цієї квартири у суду в даний час немає. Відповідач в квартирі не проживає без поважних причин більше одного року. Зазначена обставина нічим не спростована та підтверджується наданою суду в листі № 550/58-06/14 від 26.05.2015 року Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради інформацією, згідно з якою [PERSON], [INFO], було усиновлено за рішенням суду та передано усиновлювачам 23.03.2015 року. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі [ADDRESS], понад рік, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Суд вважає, що усиновлення відповідача не є поважною причиною його відсутності за адресою реєстрації місця проживання, оскільки дитина може проживати з усиновлювчами. На підставі наведеного, відповідно до ст.8, 24, 47, 55, 124 Конституції України, ст. 15, 16, ч. 4 ст. 311, ст. 405 Цивільного кодексу України, ст. 72 Житлового кодексу України,

Outcome: approved