Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивачі 16 жовтня 2014 року звернулися до суду з позовом, в якому згідно останньої редакції уточнень зазначили, що 09 березня 2014 року близько 21.20 год. [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER], при виїзді з АЗС «Сентоза» на головну дорогу не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та зіткнувся з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відразу після цього [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди та скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], належного [PERSON], який стояв з увімкненою аварійною сигналізацією на проїзній частині. Внаслідок вказаної ДТП [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. У звязку з чим [PERSON] спричинена матеріальна та моральна шкода, а [PERSON] тілесні ушкодження, а з ними фізичний біль та моральна шкода. Відповідно до Постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченому ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності. Просили стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 79\~403,23 грн. та 20\~000 моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 20\~000 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалися на обставини, викладені у позові. Співпозивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Суду пояснив, що вимоги позивачів є безпідставними, оскільки винність [PERSON]у ДТП, яка мала місце 09 березня 2014 року не встановлена та в постанові «про закриття кримінального провадження», вказані обставини які виключають винність відповідача. Треті особи у судове засідання не зявилися, про день і час проведення слухання справи сповіщалися належним чином. [PERSON] позов позивачів підтримав у повному обсязі. Від представника ТДВ «СТ «Домінанта» надійшла письмова заява з проханням слухати справу у їх відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, представника відповідача, третьої особи , спеціаліста, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінального провадження № 12014040440000519 за фактом ДТП, яка мала місце 09.03.2014 року, за участю водіїв [PERSON], [PERSON], [PERSON], адміністративний матеріал на водія [PERSON], вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~\~\~ У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 09 березня 2014 року близько 21.20 год. на а/д Знам`янка-Луганськ-Ізварино на 191 км. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], при виїзді з АЗС «Сентоза» на головну дорогу не виконав вимоги дорожнього знаку 2.1. «Дати дорогу» та зіткнувся з автомобілем [NUMBER], в результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Після чого, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], який стояв на проїзній частині. Встановлено, що автомобіль [NUMBER], належить на праві власності [PERSON], на підстав свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.11). Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2014 року [PERSON] був визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченому ст. 124 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с.104). Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована в ТДВ «СТ «Домінанта» за полісом АС/8771255, яка на підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 19.08.2014 року сплатила [PERSON] 15\~144,80 грн., з яких: 14\~735,05 грн. страхове відшкодування; 409,75 грн. пеня, чим виконала свої зобовязання перед позивачем в повному обсязі. В силу ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В силу ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Постановою про закриття кримінального провадження від 11.09.2014 року, старшого слідчого СУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Маслак І.П., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12014040440000519 від 10.03.2014 року закрито у звязку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с.8-10). Як вбачається з постанови в ході проведення досудового розслідування встановлено, що водій [PERSON] допустив зіткнення із автомобілем « Шевроле-Авео» в зв»язку з виниклою на дорозі небезпекою у вигляді невстановленого пішохода, який вийшов на полосу його руху і він знаходився в умовах аварійної ситуації, і його дії Правилами дорожнього руху України не регламентуються. . При цьому, як передбачено в ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином, позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди. [PERSON] погодився з даним висновком. Належним чином його не оскаржив. В силу ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В адміністративній справі з»ясовуються обставини скоєння ДТП, та вина сторін внаслідок чого встановлюється наявність чи відсутність вини особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, а тому, розглядаючи справу у цивільному порядку суд немає права перевіряти обставини ДТП і робити висновок про відповідальність осіб, причетних до ДТП. У цьому випадку вину такої особи може бути підтверджено чи спростовано іншими можливими доказами,передбаченими ЦПК України(ст.. 57). Таким чином, в судовому засіданні не доведений факт, що у вказаній ДТП є вина [PERSON]Суду не надано письмових доказів в підтвердження винності відповідача, постанова про притягнення [PERSON]до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП відсутня, тобто не надано будь-яких належних та допустимих доказів, що посвідчували би викладені у позові обставини, незважаючи на неодноразові роз'яснення судом покладеного обов'язку на доказування вимог, суду не надали. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи здобуті по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині незаконні, не обґрунтовані та такі, що не підлягають задоволенню. Також, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди за нижченаведених підстав. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім`ї, и близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибин фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язаня з розміром цього відшкодування. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправним діянням заподіювача та вини останнього в його заподіянні. Однак, позивачі суду не представили жодних доказів, в яких би зазначили, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходили, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Наведені позивачами підстави та обґрунтування заподіяння та відшкодування заподіяної моральної шкоди не свідчать про її доведеність та наявність підстав для задоволення позову в цій частині. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачами, судом залишено без задоволення, позивачі не звільнені від їх оплати, у звязку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed