Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач є батьком дитини [PERSON] . Оскільки дитина проживає з позивачем, а відповідач з 2019 року не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини, хоча він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє йому працювати, тому може сплачувати аліменти. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2020 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, якою просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] до суду надав заяву, якою проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього аліментів на користь позивачки аліментів на її утримання у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини не заперечував, справу просив розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] від 30.08.2017 року, виданим Центральним районним у місті Маріуполі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, відповідач [PERSON] є батьком, а позивачка [PERSON] - матір`ю, [PERSON] , яка народилася [INFO] (а.с.4). Як вбачається з матеріалів справи, малолітня дитина сторін проживає за місцем мешкання матері дитини: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно із ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому, враховуючи те, що відповідач є здоровим, не має жодних утриманців та має забезпечити дитині не тільки мінімальний рівень життя, а достойний рівень, тому суд вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, забезпечать мінімальний рівень для існування дитини. Відповідно до правил п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved