Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 22.11.2008 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Внаслідок погіршення взаємовідносин між ними вони втратили взаєморозуміння та повагу, що призвело до припинення шлюбних відносин з вересня 2013 року, спільного господарства не ведуть та протягом останніх трьох місяців відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Тому просить шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 всіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, та просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Радушинська». Відповідач у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що є працездатним та інших утриманців не має. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 22 листопада 2008 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. Судом встановлено, що у зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння, шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2013 року та спільного господарства не ведуть. Зважаючи на те, що наміру зберігати сім'ю сторони не мають та мір для цього не приймають, а збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, тому за даних обставин суд приймає визнання відповідачем позову у цій частині та вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням позивача суд вважає можливим відновити їй дошлюбне прізвище «Радушинська». Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобов'язаний утримувати її до досягнення нею повноліття, що передбачено положеннями ст. 180 СК України. Добровільної угоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Дитина проживає з позивачем згідно довідки № 1649, виданої 18.12.2013 року КП «ВЖРЕП № 8» Житомирської міської ради. Суд приймає визнання відповідачем позову в частині стягнення аліментів, так як таке визнання позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров'я або непрацездатності відповідача, відомості про перебування на його утриманні інших осіб, його тяжкого матеріального становища, а також докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів. За таких обставин суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви в частині позову про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в розмірі 229 грн. 40 коп., що підтверджено документально і тому підлягає стягненню на її користь з відповідача. У частині позову про стягнення аліментів з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 229 грн. 40 коп., так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved