Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання їх дітей. Вимоги мотивовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 1999 року, є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] Спільне господарство подружжям не ведеться, припинили проживати однією сім'єю. Спору щодо місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя між ними не має. На даний час діти проживають з матір'ю та потребують матеріальної допомоги, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Вважаючи, що сім'я розпалася, позивач просила розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно. В судове засідання сторони не з'явилися - надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, відповідно до змісту яких позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, відповідач - позов визнав. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 06 лютого 1999 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 2 (а.с. 3). Неприязні стосунки призвели до розпаду сім'ї - подальше подружнє життя неможливе. Відповідно до свідоцтв про народження - [PERSON], народився, [INFO]; [PERSON] народилася, [INFO], їх батьком є [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с. 5 - 6). Відповідно до паспортних даних, [PERSON], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідач в порушення ст. 180 СК України ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини (ст. 18 Конвенції про захист прав дитини). Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Кожний з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що подружжя має дійсне прагнення до розірвання шлюбу, внаслідок цього не будуть порушені особисті та майнові права сторін. Вбачає доведеною ту обставину, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку по утриманню спільних із позивачем дітей, тому вимога про стягнення аліментів є правомірною. Враховуючи вищенаведене та виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, враховуючи вік дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача в розмірі - 1/3 частини, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved