Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка з січня 2013 року проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2013 шлюб між сторонами було розірвано. Посилаючись у позові на те, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, стягнув з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі, який відповідає 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судовому засіданні пояснила, що відповідач на даний час надає допомогу на утримання дитини (грошові кошти перераховує на банківську картку позивача мати відповідача), розмір сум коливається від 500 грн. до 1000 грн., хоча позивачу відомо, що відповідач перебуває на заробітках в Росії і отримує там заробітну плату, яка досягає приблизно в перерахунку 12 000 грн. Вона ж, хоча і працює офіційно, втім, її дохід у період з 01.03.2018 по 31.08.2018 складає 22031,87 грн. На даний час позивач не працює, оскільки перебуває у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами (02.02.2019 орієнтовний термін пологів), тому фона просто фізично не в змозі утримувати дитину на ті кошти, що надає відповідач в особі його матери [PERSON] Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, надані позивачем у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Дослідив докази в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідач та позивач є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 8), яка проживає разом із позивачем, що підтверджується актом фактичного проживання від 17.09.2018 (а.с. 9). Відповідач мешкає окремо від дитини, суду не було надано доказів щодо працевлаштування відповідача та розміру отриманого ним доходу. Згідно з довідкою про доходи позивача остання працює у ТОВ «Пі.Ді.Ем.» на посаді касира торгівельного залу, та за період з березня 2018 р. по серпень 2018 р. доход позивача склав 22 031,87 грн. На даний час позивач не працює, що підтверджується відповідним листком непрацездатності, згідно з яким позивач перебуває у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами (02.02.2019 орієнтовний термін пологів). Як встановлено судом на підставі виписки по банківській картці позивача, 12.04.2017 позивач від [PERSON] (мати відповідача) отримала 508,00 грн., 15.05.2017 - 498,00 грн., 13.06.2017 - 508,00 грн., 23.06.2017 - 301,51 грн., 10.07.2017 - 498,00 грн., 07.08.2017 - 1.005,03 грн., 14.11.2017 - 598,00 грн., 09.01.2018 - 502,51 грн., 16.02.2018 - 502,51 грн., 10.03.2018 - 603,02 грн., 11.04.2018 - 603,02 грн., 14.05.2018 - 502,51 грн., 14.07.2018 - 804,02 грн., 13.08.2018 - 1 005,03 грн., 10.09.2018 - 1.005,03 грн., 14.11.2018 - 1 005,03 грн. Спірні правовідносини виникли із обов'язку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Повністю задовольняючи вимоги позову, та захищаючи права позивача, порушені відповідачем (ст. 5 ЦПК), суд враховує, що відповідач не виконує покладеного на нього обов'язку з утримання дитини в повному обсязі. Позивач на даний час перебуває у відпустці у зв'язку з вагітністю та пологами (листок непрацездатності серії АДС №361336, виданий 27.11.2018 КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №9» ) і не в змозі самостійно повністю утримувати дитину, яка потребує утримання. Щодо розміру аліментів, які стягуватимуться на підставі даного судового рішення, то суд враховує, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років з 01.12.2018 складає 2027 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічне положення міститься в ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6). За ст. 13 ЦПК України (ч. 1) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На переконання суду позивач виконав обов'язок доказування, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved