Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів про визнання права власності на будинок № 10 по вул. Дунаєвського в м. Ковелі в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з чоловіком [PERSON] проживала до його смерті і на теперішній час проживає в [INFO]. Зазначений житловий будинок було збудовано в 1982 році її чоловіком [PERSON] на земельній ділянці, наданій останньому. 19 вересня 1997 року [PERSON] помер та не встиг до дня його смерті зареєструвати вище вказане майно в реєстрі прав власності на нерухоме майно, також не склав заповіту, у зв'язку з чим існує неможливість видачі спадкоємцям свідоцтва про права на спадщину. Позивач [PERSON] є інвалідом другої групи з/з, постійно проживала у даному будинку з своїм чоловіком [PERSON] з початку його будівництва і продовжує проживати та користуватися усім майном після смерті чоловіка по даний час, тобто, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. У даній справі відповідачами є дочки позивача [PERSON] та [PERSON], які ніколи не мали наміру звертатись до нотаріуса із заявами про прийняття і оформлення спадщини і зараз хочуть щоб право власності на усе спадкове майно було визнано за їх мамою [PERSON], що відображено в їхніх письмових заявах, доданих до позову.Тому, позивач вважає себе єдиним законним власником всього майна набутого в шлюбі і отриманого після смерті чоловіка у спадок. 02.02.2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Ковельського нотаріального округу Волинської області [PERSON] щоб оформити спадщину, однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкоємцем не надані правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на вищевказаний житловий будинок, про що розяснено у повідомленні № 39/02-16 від 02.02.2016 року. Просить визнати за нею право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], а саме; на житловий будинок загальною площею 101,8 кв.м (без урахування вартості земельної ділянки) по вул. Дунаєвського № 10 в м. Ковель Волинської області. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, однак до початку судового засідання подали до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися, попередньо подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають та не заперечують, щоб спадкове майно після смерті їх батька успадкувала їх мати. Суд зважаючи на позицію сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Матеріалами справи встановлено, що будинок № 10 по вул. Дунаєвського в м. Ковелі був побудований [PERSON] у встановленому на той час порядку на відведеній земельній ділянці, та проживав у цьому будинку разом з позивачкою та відповідачами до дня своєї смерті. 19 вересня 1997 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 025019, виданого міськвідділом реєстрації актів громадянського стану по м. Ковелю Волинської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яку на підставі ст. 1268 ЦК України фактично прийняла позивач, яка продовжила проживати у спадковому будинку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У 2016 році [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю реєстрації власності за померлим та належних правовстановлюючих документів. На переконання суду, надати такі документи не можливо, оскільки на час набуття права власності на будинок [PERSON] (1982 рік) реєстрація права власності на будинки не була передбачена законом. Станом на 1990 рік виготовлений технічний паспорт на будинок за адресою вул. Дунаєвського, 10 в м. Ковелі Волинської області на імя [PERSON] У цьому будинку постійно проживала та проживає до цього часу дружина померлого позивач [PERSON] Побудований [PERSON] житловий будинок по вул. Дунаєвського, 10 в м. Ковелі відповідає чинним державним будівельним нормам і вимогам та проекту забудови земельної ділянки, що стверджується актом обстеження технічного стану цього житлового будинку та господарських споруд від 03.02.2016 року та висновком начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Ковельської міської ради від 11.02.2016 року. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід всіх прав та обовязків від фізичної особи до інших осіб. Положеннями абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними в разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведення відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що існують реальні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, єдиним виходом із даної ситуації є визнання за позивачем права власності на квартиру в порядку спадкування у судовому порядку. Через відсутність реєстрації прав власності позивач не може реалізувати своє право на оформлення свідоцтва про право на спадщину, тому її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За таких обставин, враховуючи також відсутність заперечень у відповідачів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Визнання права власності за позивачем не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивач звільнена від судових витрат, тому судовий збір слід стягнути в користь держави з відповідачів у рівних частинах. На підставі викладеного,

Outcome: approved