Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що 17 лютого 2005 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, про що Микільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області вчинено актовий запис №01, від якого мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. В даний час вони з відповідачем проживають окремо, а відповідач не приймає жодної участі в утриманні дітей. Позивач зазначає, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, а домовленості щодо сплати аліментів між нею та відповідачем не досягнуто. Позивач вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти в розмірі 1/2 частини від всіх видів його доходу на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON], виходячи з того, що з 1 вересня 2015 року в Україні прожитковий мінімум, встановлений ЗУ «Про державний бюджет на 2015 рік» на одну особу віком до 6 років становить 1167 гривень, а віком від 6 до 18 років 1455 гривень, тобто для нормальної життєдіяльності кожної людини такого віку необхідно витратити не менше вказаної суми. Позивач зазначає, що вона в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною і не може працювати, тому вважає, що утримання дітей на рівні прожиткового мінімуму має забезпечити відповідач, який працює в Солонянській СВК-21 і отримує заробітну плату приблизно 1800 гривень, тому відповідно 1/2 його частина заробітку (доходів) становитиме 900 гривень, що приблизно дорівнює прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку. При визначенні розміру аліментів позивач просить суд врахувати, що дітям необхідні нормальні харчування, одяг, іграшки та інші речі для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку, а також взяти до уваги те, що син [PERSON] від народження має вади з серцем та кишківником і потребує додаткових фінансових затрат на лікування. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.19), у судове засідання 30 грудня 2015 року не зявилась, надавши суду письмову заяву , за якою просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити (а.с.29). Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, згідно розписки про одержання повістки про виклик до суду (а.с.20-22), у судове засідання 30 грудня 2015 року не зявився, заявою просив розглянути справу за його відсутності, а також надав суду довідку про те, що він офіційно працює та отримує заробітну плату. Згідно поданої заяви позов визнав частково, пояснивши, що згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини від свого доходу (а.с.30). У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не зявились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що з 17 лютого 2005 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Микільською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області за актовим записом №01 (а.с.5). В період зареєстрованого шлюбу у них народилися спільні діти: донька [PERSON], 06 березня 2005 року, син [PERSON] (а.с.6,7). Спільні діти сторін проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідками Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області від 01 грудня 2015 року за №1482, №1483, актом обстеження житлово-побутових умов від 30 листопада 2015 року, складеного депутатом Микільської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.8-10). В судовому засіданні встановлено, що будь-якої домовленості щодо розміру щомісячного утримання дітей між сторонами не досягнуто, у звязку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина, та інші обставин, що мають істотне значення. Так, при визначенні розміру аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище платника аліментів, який офіційно працевлаштований в Солонянській виправній колонії №21, де отримує заробітну плату (а.с.31), здійснює погашення за кредитом (а.с.32),стан здоровя як відповідача, так і дітей. При цьому судом враховується, що син позивачки та відповідача згідно виписки з історії хвороби №1854 (а.с.12) має діагноз «Перинатальне ураження ЦНС, обємне утворення черевної порожнини», перебуває на обліку у лікаря кардіолога (а.с.13-14), що свідчить про необхідність здійснення додаткових витрат на його утримання та підтримання його стану здоровя, проведення лікування, у звязку з чим позивачка позбавлена можливості працювати. Частиною 1 ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). На підставі зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у частці від його заробітку (доходу) в розмірі 1/2 частини від заробітку відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей, а відповідач не відмовляється від виконання свого обовязку утримувати дітей, про що зазначив у своїй заяві (а.с.30). При цьому суд зазначає, що аліменти у розмірі 1/2 частини від заробітку відповідача буде дорівнювати приблизно половині прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а позивач, як мати дітей також зобовязана їх утримувати і здійснювати забезпечення матеріального утримання дітей на рівні не менше встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є не правом, а обовязком батьків. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дітей, так і відносно відповідача, сторонами не надано, а доказів існування інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України відповідач суду не надав. Крім цього, у звязку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved