Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % мінімальної заробітної плати, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем з 19 червня 2012 року перебуває у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №05. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільна дитина мешкає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Спільне проживання позивача з відповідачем фактично припинено з веренся2016 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у вихованні не приймає, у зв'язку з чим позивач звертається до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася. До суду надала заяву, згідно з якою підтримала позовні вимоги, просить суд їх задовольнити та розглядати справу без її участі, а в разі повторної неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення суду. В судове засідання відповідач повторно не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Адресно-довідкового Бюро ГУМВС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч.3. ст. 122 ЦПК України, про що в матеріалах справи маються відповідні документи. Заяв про розгляд справи за його відсутності чи письмових заперечень проти позову до суду не надав, причини неявки суду не повідомив. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 червня 2012 року перебувають у шлюбі, який зареєстровано виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №05 (підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 19.06.2012 виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №05). Як зазначено позивачем у тексті позовної заяви, спільне проживання подружжя припинено з вересня 2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області, на підставі актового запису №09 від 17.05.2012. Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], та перебуває на її утриманні, що також підтверджується довідкою про склад сім'ї за вих.№09-17/66 від 17.02.2017 виданої виконавчим комітетом Малороганської сільської ради Харківського району Харківської області. Згідно зі ст.180 СК України, батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 статті 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідна правова позиція викладена у п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що відповідач не приймає участь в утриманні дитини, а також ним до суду не надано доказів на підтвердження обставин, які б вплинули на розмір аліментів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частинами 1, 5 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни у ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, та встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Закон набрав чинності 08 липня 2017 року. Таким чином, під час розгляду справи змінився мінімальний розмір аліментів, який встановлений відповідно до вимог ст. 182 СК України. За таких обставин, оскільки є законні підстави для стягнення з нього аліментів,

Outcome: partial