Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, яку в процесі розгляду справи уточнила (т. 1 а.с. 162-169, 236-250, т. 2 а.с. 7-15), та в якій зазначила, що після смерті [INFO] її батька - [PERSON] залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , яке прийняла відповідач, яка є бабою позивача. Зауважила, зокрема, на те, що вона має право на частку у спадковому майні, оскільки на момент відкриття спадщини була неповнолітньою. Позивач вказала, що про зазначене спадкове майно їй стало відомо лише у 2015 році, оскільки його наявність від неї приховували. У зв`язку з наведеним позивач просить суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та право користування присадибною ділянкою загальною площею 0,125 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 31.07.2008 року № 2-1555 після смерті [PERSON] , видане державним нотаріусом Третьої Житомирської державної нотаріальної на ім`я [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 77,5 кв.м., житловою площею 29.8 кв.м., форма власності приватна, розмір частки 1/1, за реєстраційним номером у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 23557883. Представник відповідача подала заяву про застосування позовної давності (т. 1 а.с. 170). 03 квітня 2017 року Житомирським районним судом Житомирської області було ухвалено рішення (т. 2 а.с. 79-84) про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . 14 червня 2017 року Апеляційним судом Житомирської області за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] було постановлено ухвалу про залишення зазначеного вище рішення без змін (т. 2 а.с. 169-170). Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року після скасування зазначених вище судових рішень справа була направлена на новий розгляд (т. 3 а.с. 125-128). Під час нового розгляду справи позивач звернулася до суду із заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності. В обгрунтування зазначила, що дізналася про факт порушення свого права лише у грудні 2015 року від родичів. (т. 3 а.с. 148-151). Відповідач подала відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності (т. 3 а.с. 183-184). Позивач надала письмову відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що викладені відповідачем обставини не відповідають фактичним обставинам справи, нормам спадкового та цивільного права, є необ`єктивними та спростовуються наявними доказами (т. 3 а.с. 200-211). У судове засідання позивач не з`явилась, подала заяви про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала. Відповідач у судове зсідання також не з`явилась. У процесі розгляду справи представники відповідача просили відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (т. 1 а.с. 9, 10), якому належав житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 11, 15-17, 20, 142, 143). Згідно з довідкою Виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 18 травня 2016 року № 550 у користуванні [PERSON] перебувала земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 151). Після смерті [PERSON] позивач зверталася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , а також у зв`язку з тим, що нотаріальною конторою вже було видано свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 187, 188). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його мати - [PERSON] (т. 1 а.с. 134), яка 31 липня 2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] (т. 1 а.с. 145). Частиною 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР, в редакції, яка діяла станом на час виникнення спірних правовідносин (далі - ЦК), передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ч. 2 ст. 524 ЦК). Відповідно до ст. 525 ЦК часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 529 ЦК при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК). Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК). Отже, для набуття спадщини необхідним є її прийняття, тобто волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій, а саме: фактичне вступлення в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Суд зауважує, що на відміну від чинного Цивільного кодексу України, норми Цивільного кодексу Української РСР, які діяли станом на час виникнення спірних правовідносин, не містили положень про те, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину. Зазначене узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 13 березня 2019 року у справі № 494/164/17. Частиною 1 ст. 14 ЦК передбачено, що за неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун. Вони вправі учиняти лише дрібні побутові угоди. Суду не надано доказів на підтвердження того, що протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті [PERSON] в інтересах позивача її мати або опікун зверталися із заявою про прийняття спадщини після смерті батька позивача, як і доказів продовження строку на прийняття спадщини позивачем. Частиною 2 ст. 553 ЦК визначено, що вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Отже, враховуючи відсутність доказів на підтвердження вчинення дій, що свідчать про прийняття позивачем спадщини після смерті батька, суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування свідоцтва про право власності відповідача та визнання за позивачем права власності на спадкове майно, у зв`язку з чим вважає за потрібне відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. З огляду на наведене,

Outcome: dismissed