Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS], залишивши у власності [PERSON] ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період подружнього життя сторонами було придбане майно, яке є спільною сумісною власністю. З огляду на те, що шлюб між ними розірвано та між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу та використання спільного майна подружжя, позивач просив суд поділити спільне майно подружжя. В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, виходячи із підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, надав до суду заяву, якою просив розглянути справу за наявними матеріалами та без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, встановив наступне. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1997 року, який розірвано рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2013 року /а.с. 4/. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] /а.с. 5/. За період подружнього життя сторонами набуто спільне майно, а саме: 04 червня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованого в реєстрі за № 1512, придбаний житловий будинок [ADDRESS] з господарсько-побутовими будівлями, а саме: ганок, замощення - під літ. «І», огорожа - під літ. «N-N2», зливна яма - під літ. «Ж», водопровід, сараї - під літ. «БЕ», гараж - під літ. «Д», вбиральня - під літ. «З», погріб - під літ. «Гг», розташований на земельній ділянці площею 558,6 кв.м., в межах згідно з планом /а.с.6/. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 68 СК передбачається, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна норма зафіксована і у ч.2 ст. 370 ЦК України, де зазначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Як передбачено п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. На час розгляду справи між сторонами досягнуто домовленості щодо вартості спільного майна. За таких обставин, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд вважає за необхідне залишити у власності [PERSON] ? частину житлового будинку [ADDRESS] з господарсько-побутовими будівлями, а саме: ганок, замощення - під літ. «І», огорожа - під літ. «N-N2», зливна яма - під літ. «Ж», водопровід, сараї - під літ. «БЕ», гараж - під літ. «Д», вбиральня - під літ. «З», погріб - під літ. «Гг», розташований на земельній ділянці площею 558,6 кв.м., в межах згідно з планом для не створювання труднощів при реєстрації права власності на зазначене майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved