Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання спільної повнолітньої дитини на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку, у розмірі 50% від усіх його доходів щомісячно, посилаючись на те, що знаходилась в шлюбі з відповідачем, який було розірвано 09 жовтня 2003 року, а в період шлюбу у них народилась спільна повнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO], яка на даний час навчається на першому курсі денного відділення Українського державного хіміко-технологічного університету. Відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дитини, яка потребує такої допомоги в зв'язку з навчанням, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість, оскільки працює та отримує дохід, а їй одній утримувати доньку тяжко, тому змушена звернутися з даним позовом до суду та прохати стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.11), в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.13), відповідно до якої зменшила свої позовні вимоги та прохала суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача, а справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи (а.с.12), в судове засідання не з'явився. Згідно письмової заяви прохав проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги щодо стягнення аліментів на повнолітню доньку у розмірі 14 частини його прибутків щомісячно визнав. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчатися і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, при цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суду бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином, а відповідно до ст.201 цього Кодексу до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком спільної з позивачкою повнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO] (а.с.3), яка народилася у сторін в період шлюбу, який було розірвано згідно актового запису №100 від 09 жовтня 2003 року по відділу реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.2). Судом встановлено, що спільна повнолітня донька сторін [PERSON] є студентом першого курсу денної форми навчання механічного факультету Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» (а.с.4), де навчається на бюджетній основі, внаслідок чого потребує коштів на придбання одягу, продуктів харчування, підручників та забезпечення інших матеріально-побутових умов з урахуванням її віку, стану здоров'я, віддаленості місця проживання від місця навчання та інше, а відповідач має можливість надавати повнолітній доньці, яка навчається, матеріальне утримання, оскільки працює та має щомісячний дохід у виді заробітної плати за місцем роботи (а.с.17), але не робить цього в добровільному порядку. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.200 Сімейного кодексу України враховує сукупність таких юридичних фактів, як досягнення донькою віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років (а.с.5); продовження нею навчання (а.с.4); потреби в зв'язку з навчанням в матеріальному утриманні батьками, в тому числі і відповідачем; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який визнав позов, та повнолітньої дитини (а.с.13). Враховуючи вищенаведене, суд відповідно до ст.ст. 199-200 СК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки у розмірі 1/4 частина доходу щомісячно до закінчення нею навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, а фактично дитину утримує позивачка, з якою вона проживає. Донька, що навчається, потребує витрат на забезпечення харчування, одягу, навчальних посібників та матеріально-побутових умов з урахуванням її віку та розвитку, а встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для особи даного віку згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з 01 січня 2014 року становить 1218 гривень. В зв'язку з задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved