Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS]. В позові зазначила, що 1/3 частина зазначеного житла належить їй. Відповідач, який є попереднім власником згаданої частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно, зареєстрований в квартирі, хоча відповідно до договору купівлі-продажу від 23.12.2015 року, за яким позивач отримала право власності на частину квартири, зобовязався припинити реєстрацію до 24 грудня 2015 року. Від вирішення питання у добровільному порядку [PERSON] ухиляється, його особистих речей в житлі немає, бажання користуватися ним він не виказує. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить про усунення цих перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування будинком. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернувся до суду відповідач. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі сторін. Треті особи, належним чином повідомлені про судовий розгляд, до суду не зявилися, надавши суду клопотання про проведення судового розгляду без їхньої участі, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність цих осіб. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 23.12.2015 року належить право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ» (а. с.10-12). В квартирі зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає з вересня 2012 року (а. с. 35). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач в квартирі не мешкає, продав належну йому частину житла, зобовязавшись знятися з реєстраційного обліку до 24 грудня 2015 року (а. с. 10, зворотний бік). Перебування [PERSON] на обліку в житлі позивача створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Outcome: approved