Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 04 листопада 2011 року перебуває в шлюбу з відповідачем. 13 лютого 2015 року сторонами за 5000 доларів США придбано автомобіль Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Наразі шлюбні відносини припинено, автомобіль перебуває в користуванні відповідача, а тому в порядку поділу майна подружжя просить виділити [PERSON] автомобіль та стягнути з нього на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини зазначеного автомобіля в розмірі 67 425 грн. В судовому засіданні підтримала позовні вимоги просила їх задовольнити. Відповідач позов не визнав, зазначив, що кошти на придбання автомобіля Шевролет були його особистими, оскільки перед цим він реалізував своє особисте приватне майно автомобіль, придбаний ще до шлюбу. Крім того, у нього відсутні кошти для сплати їх [PERSON] в рахунок компенсації за автомобіль, також він не проти передати автомобіль позивачу в разі якщо остання сплатить йому ? частину вартості транспортного засобу. По справі за клопотанням позивача проведено судову авто товарознавчу експертизу, висновком якої визначено, що ринкова вартість автомобіля Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 74\~375,00 грн. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтуючись на наступному: Частиною другою та третьою статті 10 ЦПК України визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що з 04 листопада 2011 року по 15 травня 2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 14 лютого 2015 року згідно довідки-рахунку №ВІА635428 [PERSON] набула право власності на автомобіль Chevrolet Aveo, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 7, 16). Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування презумпції майна набутого у шлюбі. Судом розяснено йому положення ст.ст. 10,60 ЦПК України про наслідки неподання цих доказів. Таким чином, спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (чч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Отже, у разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених ч. 5 ст. 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2811цс15, від 07 червня 2017 року №6-2670 цс 16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої\~статті 71 СК України\~щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених\~статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою\~статті 71 СК України\~дій щодо попереднього внесення\~\~відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. [PERSON] погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, проте інший з подружжя [PERSON] відповідної грошової суми (37187,50 грн. компенсації, що є 1/2 частиною вартості автомобіля) на депозитний рахунок суду не вніс. Враховуючи, що сума вартості 1/2 частини спірного автомобіля є достатньою, а без внесення цієї суми на депозитний рахунок суду виконання рішення суду може бути неможливим або затягнеться у часі, суд вважає правильним залишити спірний автомобіль у спільній частковій власності сторін, визнавши їх ідеальні частки власності в цьому майні. Позовних вимог про припинення її права на частку у спільному майні [PERSON] не заявлялось, однак вона, разі необхідності, не позбавлена можливості захистити свої законні права та інтереси, поставивши питання перед судом про припинення права на частку у спільному майні в порядку ст. 365 ЦК України, як і не позбавлена права звернутися до суду з позовом щодо користування спірним автомобілем в силу ст. 358 ЦК України або звернутися з іншими позовними вимогами для вирішення спору, який виникне між сторонами.

Outcome: dismissed