Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. В квартирі також прописана, але фактично не проживає більше року відповідач [PERSON], яка виїхала на постійне місце проживання за кордон до своїх дітей. Її речей в домоволодінні немає, житлом не користується, комунальні послуги не оплачує. Реєстрація відповідача здійснює перешкоди в користуванні житлом, окрім цього позивач змушена нести додаткові матеріальні витрати по комунальному обслуговуванню квартири. У звязку з викладеним просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Треті особи в судове засідання не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2669 від 24.04.1996 року. Право власності зареєстровано в ХДБТІ за реєстровим №34011 від 29.07.1996 року. Іншими співвласниками квартири є [PERSON] та [PERSON]. Згідно акту від 23.05.2017 року, складеного ЖЕК-1 Суворовського району, за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], яка не проживає в квартирі більше року. Як вбачається з довіреності від 14.05.2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважила [PERSON] діяти в її інтересах та бути її представником в ЖЕК № 1 Суворовського району з питання зняття її з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Outcome: approved