Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним державного акту серія №00790 від 21.03.1997 року на земельну ділянку, який виданий на ім'я [PERSON] та визнання за нею , [PERSON], права на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона згідно з договором купівлі - продажу будинку від 12.11.2002 року є єдиним власником житлового будинку по [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці. Державний акт на земельну ділянку за вказаною адресою виданий на ім'я [PERSON] на підставі Рішення міської ради від 05.02.1997 року. Вважає, що вказаний державний акт виготовлений невірно, оскільки на момент виготовлення спірного держакту будинок за адресою [ADDRESS] м.Горлівки вже належав [PERSON], а не [PERSON]. Викладене унеможливлює виготовлення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої доводи аналогічно викладеному в позовній заяві . Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без участі представників. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає встановленим наступне. Згідно договору купівлі-продажу серії ВАВ №469595 від 12.11.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 4449, [PERSON] придбала житловий будинок по [ADDRESS] у Центрально-Міському районі м. Горлівки. Вказаний договір зареєстрований в Горлівському БТІ 21.11.2002 року за реєстром № 18469. Згідно цього договору купівлі-продажу будинок за вказаною адресою раніше належав гр. [PERSON] на підставі договору дарування від 18.08.1994 року, посвідченого першою Горлівською держнотконторою за реєстровим № 2-4216, зареєстрованого у Горлівському бюро технічної інвентаризації 04.08.1997 року за реєстром № 18469. На земельну ділянку по [ADDRESS] у Центрально-Міському районі м. Горлівки існує державний акт на право приватної власності на землю серії ДН № 00790, зареєстрований за № 00790 від 21.03.1997 року, який виданий гр. [PERSON] на підставі рішення виконкому Горлівської міської ради від 05.02.1997 р. № 58/1. На думку позивача державний акт на право приватної власності на землю серії ДН № 00790 від 21.03.1997 року виготовлено невірно, оскільки на момент виготовлення державного акту на ім'я гр. [PERSON] жилий будинок по [ADDRESS] вже належав гр. [PERSON] на підставі договору дарування від 18.08.1994 року. Проте, суд не погоджується з таким висновком позивача з огляду на те, що перехід права власності на будівлі і споруди до набувача нерухомого майна не тягне за собою автоматичного переходу права власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані. З вимог ч. 2 ст.152 ЗК України вбачається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою . Громадяни набувають права користування земельними ділянками земель комунальної власності виключно за рішеннями органів місцевого самоврядування, оскільки таке право прямо передбачена чинним законодавством України. Оскільки обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у неї таких документів є самовільним зайняттям земельної ділянки, власник земельної ділянки або землекористувач має надати суду правовстановлюючі документи, що підтверджують наявність у нього такого права на землю, статус земельної ділянки і розміри. В матеріалах справі правовстановлюючі документи, що посвідчують наявність права користування (власності ) на землю позивача [PERSON] відсутні. Суд позбавлений можливості вирішити питання про захист порушеного права на землю позивача [PERSON] за відсутності доказів наявності у неї такого права взагалі. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною,визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Заявлена позивачем вимога про визнання державного акта про право власності на землю недійсним ставиться у даному випадку як відновлення права позивача з наслідками, передбаченими законодавством, а тому вирішення цього питання є похідним від встановлення права власності (права користування) спірними ділянками обох сторін . Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі - Державний акт на право власності на землю виготовляється на підставі виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність чи користування відповідної земельної ділянки. Оскільки захист прав громадян на земельну ділянку здійснюється шляхом визнання недійсним рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, то визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю без визнання недійсним рішення, на підставі якого видано цей державний акт, є порушенням норм закону. Позивачем при розгляді справи таких вимог не заявлялось. В даному випадку позивачем обрано невірний спосіб захисту прав та інтересів . Відповідно до ч.1 ст.3, ст.4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, визнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів у спосіб визначений законами України. Звертаючись із зазначеним позовом, позивач просив суд вирішити питання щодо приватизації. Однак питання приватизації вирішуються не судом, а повноважним органом, в даному випадку Горлівською міською радою. Порядок безоплатної приватизації землі громадянами визначено у ст.118 Земельного Кодексу України, відповідно до якої громадянин зацікавлений у приватизації землі що перебуває у його користуванні має подати заяву на приватизацію землі до відповідної районної, сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. На підставі технічних матеріалів та документів, зазначений орган у встановлений законом строк приймає відповідне рішення. Позов є передчасним, оскільки як встановлено судом і це підтверджено позивачем, повноважний орган рішення про надання або про відмову у наданні позивачу земельної ділянки не приймав. З листа Державного підприємства «Центр земельного кадастру» за вих..№ 476 від 23.10.2013 року , /а.с.9/, вбачається, що 15.10.2013 року позивач [PERSON] звернулася із заявою про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Проте сесією Горлівської міської ради рішення з приводу приватизації цієї земельної ділянки не приймалося, зазначене питання взагалі не вирішувалось. Отже, питання щодо приватизації земельної ділянки не було розглянуто по суті, тобто позивачем не дотримано процедуру щодо порядку вирішення питання про приватизацію земельної ділянки. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed