Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Заяву мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 15.10.1999 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що спочатку все було гаразд, вони щасливо жили однією сім'єю, але протягом останнього часу спільного проживання сім'я почала розпадатися, вони не знаходять порозуміння у вирішенні сімейних питань, перестали вести спільне господарство, між ними відсутня повага і взаєморозуміння, що з часом призвело до формального існування шлюбу та виникнення конфліктів свідками яких стають їхні діти. Також позивач вказує, що на даний час шлюбні відносини між ними припинені, з відповідачем ведуть різний бюджет, живуть як чужі люди, а спілкування між ними відбувається тільки відносно дітей, а тому подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. Зважаючи на вищенаведене позивач просить суд розірвати шлюб. В підготовче судове засідання сторони не з'явились, позивач до суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, в заяві вказала, що позов підтримує. Відповідач до суду подав заяву у якій просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що позовні вимоги визнає, строк для примирення просить не надавати. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 15.10.1999 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Відділу реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Севастополя зроблено актовий запис № 742 (а.с. 5). Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 6, 7). Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 1).

Outcome: approved