Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно її дочки [PERSON] [INFO] . В позові зазначив, що відповідач є матір`ю [PERSON] , але після смерті чоловіка - [PERSON] - батька дівчинки, перестала цікавитися життям своєї дитини, не утримує її матеріально, не спілкується з нею та з вчителями доньки, не відвідує школу, ухиляється від свого обов`язку по вихованню дитини, повністю залишивши [PERSON] на утриманні дідуся [PERSON] , крім того веде аморальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями. Органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її дочки [PERSON] . Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Представник третьої особи органу опіки та піклування Ніжинської міської ради в судове засідання не з`явилася, до суду надала заяву в якій не заперечила задоволення заявлених вимог та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, тому, відповідно до ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу в його відсутність з винесенням заочного рішення. Дослідивши письмові докази, які є в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Копією свідоцтва про народження підтверджується, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до свідоцтва про смерть на а.с.8 [PERSON] помер [INFO] . Довідкою ЖБК «Восход» від 29 липня 2019 року підтверджується, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дружиною, дочкою - [PERSON] та онукою [PERSON] (а.с.10). Неналежне виконання своїх батьківських обов`язків [PERSON] по відношенню до її дочки підтверджується характеристикою ЗОШ I-III № 10, відповідно до якої, [PERSON] вихованням та навчання дитини не цікавиться, участі у вихованні дитини не бере(а.с.9). Висновком від 27.06.2019 року органу опіки та піклування виконкому Ніжинської міської ради, затвердженому рішенням № 214, встановлена доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дочки [PERSON] . У висновку зазначено, що відповідач участі у вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться її навчанням. Фактично вихованням дитини займається дідусь [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.11-12). Крім того, як вбачається з акту обстеження умов проживання від 22 липня 2019 року, дівчинка проживає з бабусею та дідусем, де створені належні умови для проживання дитини, матір дитини фактично не проживає з ними(а.с.14). Твердженя позивача про неналежну поведінку [PERSON] підтверджується довідкою Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області, відповідно до якої вона неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 175-1, ч. 1, 2 ст. 178, 177 КУпАП(а.с.13). Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження її участі у вихованні [PERSON] Відповідач тривалий час не спілкується з дочкою, не утримує матеріально, що є елементами протиправного невиконання нею, передбачених ст.150 СК України, обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Постанова Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. По даній справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] буде суперечити її інтересам. На думку суду поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання нею обов`язку по вихованню дитини. Такий акт свідомої поведінки [PERSON] розцінюється судом як небажання виконувати свій батьківський обов`язок. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як викладені в ньому доводи знайшли своє підтвердження , відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, яка в якості підстави для позбавлення відповідача батьківських прав передбачає ухилення матері та батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Відповідно до 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає до стягнення судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок на користь [PERSON] .

Outcome: approved