Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], діюча в інтересах [PERSON], звернулись до суду з позовними заявами, кожна окремо, у яких просили визнати право користування квартирою [ADDRESS], незалежно від власника. [PERSON] зазначила, що у спірному помешканні проживає з 2008 року, зареєструвала її власниця [PERSON], при цьому вона є людиною похилого віку, іншого житла не має. [PERSON] зазначає, що зареєстрована в спірному помешканні з 2011 року, тому також не має можливості проживати в іншому житлі. [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 2007 року, у 2010 році у неї народився син, вважає, що має право на користування вищезазначеною квартирою. У судовому засіданні позивач [PERSON] не була присутня, її представник за довіреністю [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягав. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні не були присутні, направили суду заяви, у яких просили справу розглянути у їхню відсутність та у повному обсязі задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не була присутня, надала суду письмові заперечення, у яких просила позовні вимоги позивачів залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] вважала, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки вона є власником спірного житла та не заперечує проти проживання усіх позивачів. Представник третьої особи - відділу опіки та піклування виконкому Жовтневої районної у місті ради Грабарчук О.М. вважала винести рішення на розсуд суду. Заслухавши сторони, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнано такими, що не мають права користування квартирою [ADDRESS], та виселено вказаних осіб із зазначеної квартири без надання іншого житлового приміщення. Встановлюючи правовідносини між сторонами суд дійшов наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що спірна квартира належить відповідачу [PERSON] Відповідач [PERSON] підтримуючи позовні вимоги позивачів стверджувала, що вона є повноправним належним власником спірної квартири на час розгляду справи, проте такі доводи спростовуються матеріалами справи, а інших доказів суду не надано. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном, на свій розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позовних вимог, вказала, що вважає їх необґрунтованими. Свої доводи обґрунтувала тим, що вона є єдиним власником квартири [ADDRESS], бажає проживати, користуватись та розпоряджатись квартирою на власний розсуд, а тому позивачі не мають права на користування вказаною квартирою, оскільки цим створюються перешкоди для володіння та розпорядження квартирою її власнику. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст.ст. 11,15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та обов'язків дається в ст. 16 ЦК України. Як правило власник порушеного права може скористатись не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту цього права. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ на має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Вирішуючи позовні вимоги суд приймає до уваги рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29 травня 2013 року яким визнано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що не мають права користування квартирою [ADDRESS], виселено вказаних осіб без надання іншого житлового приміщення, яке набрало законної сили і обставини, встановлені цим судовим рішенням, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд відхиляє доводи позивачів щодо врахування похилого віку та відсутність житла, неправомірне виселення [PERSON] та малолітнього сина без надання іншого житла, неврахування інтересів [PERSON], яка є інвалідом, та не приймає до уваги, оскільки їх проживання у спірній квартирі судовим рішенням визнано незаконним, та таким, що порушує право власності відповідача [PERSON] Таким чином, виходячи з меж позовних вимог, враховуючи, що спірна квартира належить відповідачу [PERSON], а тому позивачі не мають права користування вказаною квартирою. Оскільки при зверненні до суду позивачами не сплачено судовий збір, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, вважає необхідним стягнути з кожного по 243, 60 грн, на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed