Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивачі 08 січня 2014 року звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], треті особи приватний нотаріус ДМНО [PERSON] та Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про розірвання договору довічного утримання. В обґрунтування позовних вимог посилалися на те, що квартира [ADDRESS] належала позивачам. Позивачі є людьми похилого віку та потребують матеріальної допомоги. У зв'язку з чим 14 березня 2009 року позивачі уклали з відповідачем договір довічного утримання (догляду). Однак відповідач з лютого 2013 року не виконує свої зобов'язання за зазначеним договором. Позивачі просили суд розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між ними та відповідачем, посвідчений 14 березня 2009 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], та зняти заборону відчуження квартири [ADDRESS]. Позивачі 14 березня 2014 року надали суду заяви з проханням розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином через SMS-повідомлення. 18 березня 2014 року до суду надійшла заява відповідача з проханням розглядати справу без його участі, позов визнає. 28 лютого 2014 року до суду надійшло повідомлення приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] з проханням розглядати справу без її участі відповідно до діючого законодавства. Представник Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 14 березня 2009 року між [PERSON], [PERSON] (відчужувачі) та [PERSON] (набувач) було укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 953. За умовами зазначеного договору відчужувачі передали, а набувач отримав у власність квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з посвідченням цього договору нотаріусом було накладено заборону відчуження вищезазначеної квартири до припинення чи розірвання договору довічного утримання (а.с. 5-6). Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно п. 2.1. Договору матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватися Відчужувачам, оцінюється сторонами в 1200 грн., яке підлягає індексації у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 2.2. Договору утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення Відчужувачів житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у квартирі житловою площею 36,5 кв.м. у відчужуваній квартирі, у обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями та службами; забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), вартість продуктів складає 800 грн. на місяць; надання побутових послуг (прання постільної білизни - один раз на 14 днів, послуги перукарні - один раз на місяць, ремонт побутової техніки), оцінюється сторонами у суму 60 грн. на місяць; щомісячне забезпечення відвідувань театрів, філармонії, залу органної музики або інших концертних залів, оцінюється у суму 40 грн. на місяць; забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих рецептів на середню суму 300 грн. на місяць; набувач зобов'язаний у разі смерті відчужувачів поховати їх. На підставі ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Однак, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] не виконував умови договору довічного утримання (догляду), не надавав матеріальної допомоги позивачам, тим самим фактично відмовився від виконання, покладених на нього договором обов'язків. На підставі п. 3.1. Договору відчужувачі мають право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків за цим договором згідно ст. ст. 755-756 ЦК України. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Щодо позовних вимог про зняття заборони відчуження квартири [ADDRESS] суд зауважує, що зазначені вимоги є передчасними, оскільки саме по собі розірвання довічного утримання (догляду) є підставою для зняття заборони відчуження, а, отже, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial