Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій зазначила, що вона є власницею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідачами є колишній власник квартири - [PERSON] та її колишній чоловік - [PERSON] . Відповідачі зареєстровані у її квартирі, однак [PERSON] не проживає у квартирі з 2004 року, а [PERSON] не проживає з 2014 року. Відповідачі не використовують житлову площу за належністю, але залишаються бути зареєстрованими за місцем розташування квартири. На теперішній час місце проживання чи перебування відповідача [PERSON] їй не відомо. Відповідач [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Тим, що відповідачі зареєстровані у квартирі позивача, порушується її право на власність, а саме: у випадку виникнення необхідності розпорядитися даним майном з метою придбання іншого, реєстрація відповідачів та їх право на проживання у квартирі стануть перешкодою у здійсненні позивачем відчуження квартири. Крім того, той факт, що відповідачі мають право на сьогоднішній день проживати у її квартирі, також порушує її право як власника майна. Відповідачі не проживають більше п`ятнадцяти та п`яти років у квартирі позивача без поважних причин, у добровільному порядку з реєстрації не знялися, не використовують житлову площу по цільовому призначенню більше п`ятнадцяти та п`яти років без поважних причин. У зв`язку із зазначеним позивач просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні нею, [PERSON] , правом власності та визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . У дане судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але надала суду письмову заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просить їх задовольнити, судове засідання просить провести без її участі без застосування засобів технічної фіксації, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі у справі, місце реєстрації яких за адресою, зазначеною в позовній заяві, підтверджено відповідями органу місцевого самоврядування на запит суду, будучи неодноразово повідомленими судовими повістками про виклик у підготовчі та судові засідання та будучи неодноразово повідомленими про розгляд справи в суді відповідно до вимог ст.128 ч.11 ЦПК України шляхом завчасного оприлюднення на офіційному веб-сайті суду оголошень про їх виклики у підготовчі та судові засідання, до суду жодного разу не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, із заявами про розгляд справи за їх відсутності або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не зверталися, відзиви на позов не подали. Тому суд розглядає справу за відсутності відповідачів за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи і давши оцінку добутим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З копії паспорта громадянки України на ім`я [PERSON] судом встановлено, що вона зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] . З копії договору дарування від 28 грудня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Пологівського районного нотаріального округу Запорізької області Єрмоленко Л.М. 28 грудня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №3336, встановлено, що [PERSON] подарувала [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З копії Витягу про реєстрацію права на нерухоме майно №6242871 від 18 січня 2005 року та копії технічного паспорта, виданого 08 грудня 2004 року, встановлено, що власником трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] на підставі договору дарування від 28 грудня 2004 року. З копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 14 квітня 2014 року встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 25 квітня 2014 року. З копії довідки №522, виданої 28 січня 2020 року виконавчим комітетом Пологівської міської ради, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і має склад сім`ї: колишній чоловік [PERSON] , [INFO] , брат [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , колишній власник житла [PERSON] , [INFO] . З акту, складеного та підписаного [PERSON] , [PERSON] 11 лютого 2020 року, встановлено, що [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2004 року, [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з серпня 2016 року. Судом враховано, що ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Згідно зі ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення, 2) позбавлення права користування житловим приміщенням, 3) виселення, 4) визнання особи безвісно відсутньою, 5) оголошення особи померлою. Аналогічна правова позиція висловлена і Верховним судом України у постановах від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно зі ст.169 ЖК України у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Отже, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] не є власниками (співвласниками) квартири, не проживають у ній без поважних причин більше п`ятнадцяти та п`яти років відповідно, витрати по утриманню квартири не несуть, за комунальні послуги не сплачують, суд вважає, що реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі порушує права останньої як власника квартири. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved