Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві, у якому просила звільнити з під арешту все нерухоме майно, належне [PERSON] , іпн - [NUMBER] , накладеного на підставі постанови про накладення арешту нерухомого майна від 24 червня 2014 року відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві. Позовні вимоги мотивує тим, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року у справі №1-кн/359/100/2013 [PERSON] визнано винною в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.305 КК України і призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна належного їй на праві особистої власності в дохід держави. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.07.2014 року у справі №521/11371/14-к до [PERSON] суд застосував положення ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» та вирішив звільнити її від подальшого відбування покарання, призначеного вироком від 03.09.2013 року. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2014 року, старшим державним виконавцем Артемчуком Т.В. Шевченківського районного ВДВС було відкрито виконавче провадження за № 41554939. Відповідно до постанови старшого державного виконавця Савчука К.П. від 24.06.2014 року було накладено арешт на все нерухоме майно належне [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. Згідно зі ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання. Як вбачається з положень ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільняються від парування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі ст. 1 цього Закону, засуджені за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров`я, якщо вони на день набрання чинності цим законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання. Відповідно до здійсненого Верховним Судом України узагальнення від 19.09.2000 року, у якому підсумовано практику застосування судами конфіскації майна, суди повинні враховувати також положення закону про поширення акта амністії, який повністю звільняє засудженого від покарання, на конфіскацію майна, якщо до набрання чинності цього акта майно, яке підлягає конфіскації, вилучено не було. Після ухвалення акта про амністію, якщо вона звільняє засудженого від конфіскації майна, і останнє не реалізовано, вирок у цій частині не приводиться до виконання. Ураховується також, що амністія не надає права на грошове відшкодування державою конфіскованого і реалізованого майна. Відповідно до автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадженим завершено, а виконавчий лист повернений стягувачеві на підставі постанови державного виконавця від 07.06.2016 року. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 166238216 під 12.05.2019 року за реєстраційним номером обтяження №6592804 зареєстровано 07.08.2014 року обтяження всього нерухомого майна, належного [PERSON] , на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, №41554939, від 24.06.2014 року, ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, державний виконавець Савчук К.П . За таких обставин, на даний момент арешт майна власника порушує право заявника на вільне використання своєю власністю, що в свою чергу суперечить загальним засадам володіння особою майном, на підставі чого останній звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року відкрито провадження у справі. 08 листопада 2019 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, відповідно до якого просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 лютого 2020 року закінчено підготовче провадження по справі, справу призначено до слухання по суті. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі у судове засідання своїх представників не направили, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Суд,

Outcome: approved