Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення пені, яка виникла внаслідок не сплати аліментів, покликаючись на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року стягнуто з відповідача на її користь 13985,00 грн. індексації аліментних платежів, однак відповідач не належно виконує свої аліментні зобовязання та не виконує належним чином рішення суду. Внаслідок неналежного виконання своїх зобовязань сума неустойки (пені) за період з 15 лютого 2017 року по 30 жовтня 2017 року становить 13985,00 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь 13985,00 грн. пені. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просить стягнути з відповідача на користь позивача 13985,00 грн. пені у звязку із неналежною сплатою суми індексації аліментних платежів. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив, пояснив, що ним належно виконано рішення суду, закінчено виконавче провадження, а тому вважає позов безпідставним, просить у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 13985,00 грн. індексації аліментів. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №53552255 від 15 березня 2017 року Сихівським ВДВС м. Львова відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року. Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого\~Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому\~Сімейним кодексом України.\~Виконавець зобовязаний\~обчислювати розмір\~заборгованості із\~сплати аліментів\~щомісяця.\~За наявності\~заборгованості зі\~сплати аліментів,\~сукупний розмір\~якої перевищує суму відповідних платежів за 1-3 роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу. Згідно з ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. У відповідності до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження\~підлягає закінченню\~у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №53552255 від 13 лютого 2018 року заборгованість згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року сплачено [PERSON] у повному обсязі, виконавче провадження закінчено. Враховуючи наведене, а також те, що виконавче провадження з примусового виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року закінчено у звязку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду, суд вважає, що відповідачем [PERSON] належно та у повному обсязі виконане таке рішення суду, зокрема, під час виконавчого провадження державним виконавцем здійснювались усі розрахунки необхідних платежів, зокрема, з врахуванням суми платежів [PERSON], періоду їх надходження та необхідності нарахування неустойки (пені) чи інших штрафів і їх розміру, а відтак, суд вважає, що покликання позивача та її представника на неналежне виконання відповідачем рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 січня 2017 року є безпідставним. Крім того, позивачем не надано жодних розрахунків неустойки (пені), обґрунтувань таких розрахунків, зокрема, за який період та у якому розмірі розраховано суму такої неустойки. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження, оскільки позивачем та її представником не представлено, а судом не отримано жодних належних, достатніх, допустимих, достовірних доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Outcome: dismissed