Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області про визнання за нею права власності на виробничий будинок кормоцех літ. «Ц» б/н загальною площею 334 кв. м., що розташований за адресою Херсонська область, Білозерський район, с.Станіслав, на території колишньої молочно-товарної ферми «Тваринницького комплексу №2», за межами села, в порядку набувальної давності, оскільки безперервно володіє та користується вказаною будівлею на протязі 15 років. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вказана молочно-товарна ферма в цілому складалася із певного переліку будівель та споруд (літер) та належала КСП «Лиман», правонаступником якого є ТОВ «Лиман». Так, будівля за літ. «Ц» виробничий будинок кормоцех, використовується позивачкою з 2005 року, як склад для зберігання корму та сільськогосподарської техніки, проте документи, які б підтверджували факт належності цього приміщення у позивачки відсутні та право власності на вказане домоволодіння не зареєстровано, оскільки вказана будівля кормоцеху не увійшла в розпаювання майновими паями КСП «Лиман». Враховуючи те, що позивач [PERSON] з 2005 року та на сьогоднішній день продовжує відкрито, безперервно та добросовісно володіти вказаною будівлею, вважала, що для захисту її прав на це майно необхідно визнати за нею право власності на вказане майно за набувальною давністю. Ухвалою судді від 31.07.2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Позивач та їх представник в підготовчому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просили їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву в якій позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. Приймаючи до уваги, що відповідачі визнали позов у повному обсязі та вказане визнання позову прийнято судом, відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України суд дійшов переконання про можливість ухвалення рішення у справі за результатами підготовчого засідання. Вивчивши матеріали справи та оцінивши досліджені докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 2005 року і по теперішній час відкрито та безперервно, без наявності правовстановлюючих документів, володіє та користується нежитловим нерухомим майном, а саме будівлею кормоцеху літ. «Ц», яка знаходиться на території колишньої молочно-товарної ферми «Тваринницького комплексу «2», що розташована за адресою: Херсонська область, Білозерський район, с.Станіслав, майновий комплекс б/н, за межами села. Вказане підтверджується актом обстеження від 22.05.2020 року комісією щодо виявлення, взяття на облік, збереження та використання безхазяйного майна, визнання спадщини відумерлою та прийняття такого майна у комунальну власність Станіславської територіальної громади, з якого вбачається, що позивачка використовує вказане приміщення як склад, здійснює за ним догляд та несе витрати щодо його утримання. 08.02.2018 року рішенням Білозерського районного суду Херсонської області на підставі матеріалів інвентарної справи на «Тваринницький комплекс №2» розташований за адресою: Херсонська область, Білозерський район, Станіславська сільська рада, за межами населеного пункту, встановлено, що власником цього майнового комплексу станом на 1990 рік була Агрофірма «Лиман» правонаступником якої відповідно до статутних документів стали в 1998 році ПСЗ «Лиман», а в 2000 році ТОВ «Лиман», яке в подальшому було визнано банкрутом та в 2008 році припинило своє існування, як юридична особа, про що внесено відповідний запис до єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Крім того, з відповіді Білозерської філії КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, наданої на адвокатський запит від 29.05.2020 року, вбачається, що об`єкт нерухомого майна, зазначений в технічній документації під назвою «кормоцех літ.Ц», в свідоцтво про право власності ТОВ «Лиман» на «Тваринницький комплекс № 2» за адресою: Херсонська область, Білозерський район, Станіславська с/р, майновий комплекс б/н від 16.01.2007 р., виданого згідно рішення Станіславської сільської ради від 29.11.2005 р. № 107, не увійшов, та право власності на кормоцех літ. «Ц» станом на 31.12.2012р. не зареєстровано. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна від 20.06.2020 р., право власності на «кормоцех літ. Ц» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до положень статей 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачена ст.ст.15, 16 та ч.4 ст.344 ЦК України, відповідно до яких захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 вищевказаної Постанови). З урахуванням вищенаведеного та виходячи зі змісту ч.1 ст.344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Враховуючи, що позивач більше десяти років добросовісно, відкрито, безперервно володіє вищевказаним виробничим будинком, відповідач не заперечує проти задоволення даного позову, інші особи не претендують на дану будівлю, суд дійшов переконання, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved