Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, яким просила усунути перешкоди в користуванні 1/4 ідеальною часткою квартири [ADDRESS] , шляхом вселення в таку квартиру. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач є власником 1/4 ідеальної частки зазначеної нерухомості, однак відповідач перешкоджає заявнику користуватись та розпоряджатись вищевказаним нерухомим майном, не надаючи ключів від спірної квартири та не забезпечуючи доступу позивача до такої квартири. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Позивач є власником 1/4 квартири [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим свідоцтвом від 15.02.2019 року (а.с. 24), постановою старшого державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с. 19-20) та актом передачі майна стягувачу у рахунок погашення боргу того ж державного виконавця (а.с. 22-23). Як убачається з постанови старшого державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, відповідач, [PERSON] , є боржником у зведеному виконавчому провадженні №54053519, до складу якого входять такі виконавчі провадження як №56813168 з примусового виконання виконавчого листа №278/1506/17 від 9.07.2018 року, №49150335 з примусового виконання виконавчого листа №2-2177/12 від 25.02.2013 року та №36753407 з примусового виконання виконавчого листа №2-2177 від 25.02.2013 року. Загальна сума боргу [PERSON] по вказаним виконавчим провадженням становить 113 431, 17 гривень. За [PERSON] на праві приватної власності, а саме на підставі договору дарування №2370 від 27.03.2008 року, виданого приватним нотаріусом Демецькою С.Л., зареєстроване нерухоме майно: 1/4 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . Дане майно було описане та виставлене на прилюдні торги на електронних торгах в системі СЕТАМ. На трьох прилюдних торгах, протоколи №225350 від 4.01.2017 року, №230875 від 25.01.2017 року та №236015 від 16.02.2017 року майно за встановленою після уцінки сумою в розмірі 106 964, 20 гривень, реалізовано не було у зв`язку з відсутністю покупців. Таке нереалізоване на прилюдних торгах майно було запропоновано стягувачу [PERSON] за сумою 106 964, 20 гривень, після чого позивач написав письмову заяву про згоду отримати майно в рахунок погашення боргу. Цією ж постановою позивачу передано в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №2-2177 від 25.02.2013 року, виданого Житомирським районним судом Житомирської області, 1/4 ідеальної частки квартири [ADDRESS] . Передача позивачу вказаного майна підтверджується і актом старшого державного виконавця Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 14.02.2019 року (а.с. 22 - 23). Факт недопуску позивача до вищевказаної квартири також підтверджується і ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 18.01.2018 року у справі №2-2177/12, відповідно до якої державним виконавцям Житомирського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області надавався дозвіл на примусове проникнення до такої квартири (а.с. 27-28). Позивач письмовою претензією від 12.06.2019 року зверталася до відповідача з приводу усунення перешкод у користуванні спірною квартирою, однак відповідач таку претензію проігнорувала (а.с. 29). Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, відзиву на позов не подала, свого ставлення до позовних вимог не висловила. Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані положеннями наступних норм матеріального права. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1, ст. ст. 15-16 ЦК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності. За такими принципами: кожна сторонами повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України); суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Мало того, тягар доказування покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову як такого, що обґрунтований та доведений позивачем. Оскільки позов підлягає до задоволення, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати за розгляд даної справи, що складаються із судового збору в сумі 768, 40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved