Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачку такою, що втратила право користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS], яка належить йому на праві власності. В позові зазначила, що вона придбала квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1998 року. Зазначене право зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». Відповідачка є онучкою позивача. У 2009 році вона виїхала з квартири, вивезла всі свої речі, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, однак до теперішнього часу перебуває на реєстраційному обліку в спірному будинку. Перебування відповідачки на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі створює перешкоди у здійсненні ним права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому він просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеною квартирою, оскільки вона не мешкає в ній без поважних причин понад встановлені законом строки. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідачка до суду не з'явилась з невідомих причин. Заперечень проти позову не надала. За згаданих обставин за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт непроживання відповідачки в житлі позивача з 2009 року, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 04.12.1998 року належить право власності на квартиру [ADDRESS]. Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». В квартирі зареєстрована [PERSON], яка фактично в ній не проживає з 2009 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідачку права користування належним позивачу житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідачка впродовж шести років в квартирі не мешкає. Перебування [PERSON] на обліку створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У зв'язку з викладеним право позивача, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний ним спосіб.

Outcome: approved