Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем по справі, зареєстрованому 25 червня 2011 року у виконкомі Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області. Під час шлюбу у сторін народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Разом з цим позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання, хоча йому достовірно відомо про те, що інших доходів окрім допомоги на дитину вона не отримує, бо перебуває у відпустці по догляду за дитиною, якій не виповнилося три роки. Отже позивач вважає, що оскільки вона проживає разом з дитиною якій не виповнилося три роки, а тому не працює, тож має право на отримання аліментів від відповідача на своє утримання до досягнення донькою трирічного віку в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку [PERSON] . Обґрунтовує таку позицію тим, що відповідач офіційно працевлаштований, отримує стабільний дохід у вигляді щомісячної заробітної плати, тож вважає, що він має можливість надавати їй матеріальну допомогу саме в такому розмірі. В судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні. Зазначила, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначив, що він працює, з нього вже стягуються аліменти на утримання двох малолітніх дітей, тож стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі ј частини від його доходів, може позбавити його можливості забезпечувати себе. Зазначив що проживає окремо від дружини і дітей. Інших осіб, окрім двох малолітніх дітей , на утриманні не має. Вислухав пояснення сторін, дослідив матеріали справи, з`ясував обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав: Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 25 червня 2011 року у виконкомі Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 16 (а.с.3). Під час перебування у шлюбі, у сторін по справі народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 серпня 2019 року (а.с.4). Матір`ю дитини, у відповідності до вказаного вище свідоцтва про народження є позивач по справі [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивач здійснює догляд за дитиною, якій не виповнилося трьох років, а тому не працює, то нею в позові ставиться питання про стягнення з відповідача на аліментів на її утримання до досягнення донькою трирічного віку в розмірі ј частини усіх доходів відповідача. З огляду на це суд зазначає таке: Спірні правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 2 та ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Отже, в судовому засіданні доведено, що позивач по справі є матір`ю, а відповідач - батьком, малолітньої [PERSON] , яка відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання № 1272 від 09.09.2019 року (а.с.5) зареєстрована за адресою [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю [PERSON] , про що свідчить печатка в паспорті позивача щодо реєстрації місця її проживання (а.с.8). Дані докази суд вважає належним та допустимим доказом того, що дитина, [PERSON] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] . Оскільки дитині не виповнилося трьох років, то її матір - [PERSON] не працює, бо знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, якій не виповнилося трьох років. Отже, аналізуючи викладене суд доходить висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути аліменти на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Щодо розміру таких аліментів, то відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як було встановлено в судовому засіданні, сторони по справі мають двох спільних дітей: сина - [PERSON] [INFO] , на утримання якого з відповідача за рішенням суду стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, та доньку - [PERSON] , [INFO] , на утримання якої з відповідача за рішенням суду стягуються аліменти в розмірі 1/8 частини від всіх видів доходів. Зазначені обставини не заперечувалися в судовому засіданні учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, при визначенні розміру цієї допомоги суд враховує, що відповідач на будь-які хронічні захворювання не страждає, є працездатною людиною, працевлаштований, щомісяця отримує заробітну плату, однак має стягнення за виконавчими листами на утримання двох малолітніх дітей, загальний розмір яких становить 3/8 частини від всіх видів його доходів щомісяця. Враховуючи це, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини до виповнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/20 частини його доходів, бо саме такий розмір грошового утримання дружини відповідача забезпечить баланс між забезпеченням її права на утримання від чоловіка, та можливостями відповідача матеріально забезпечувати себе. Крім того, суд також зазначає, що на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки раніше суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, позивачем і відповідачем судові витрати не понесені, ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача судового збору в розмірі 153,68 грн. на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial