Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до Южного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на багаторазове тимчасове вивезення за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27 вересня 2008 р. по 01 квітня 2015 р. Шлюб розірвано на підставі рішення Южного міського суду Одеської області від 01 квітня 2015 року. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. За рішенням суду місце проживання доньки після розлучення визначено разом з позивачем. В даний час дитина проживає з нею за адресою: [ADDRESS] Відповідач з квітня 2015 року звільнився з основного місця роботи ВАТ «ОПЗ» та виїхав до Російської Федерації, м. Казань. Там він працює, одружився, отримав вид на проживання іноземного громадянина на території Російської Федерації - це документ, який дає право іноземним громадянам та особам без громадянства довгий час проживати і легально працювати на території Російської Федерації. Після отримання виду на проживання іноземний громадянин отримує статус постійно проживаючого на території РФ, та отримує право через 5 років отримати громадянство РФ, чим відповідач і планує скористатись. На території України буває раз на рік впродовж декількох діб. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я своєї дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. [PERSON] є розвинутою дитиною - добре вчиться у школі та відвідує гурток - колектив сучасного танцю «My Way» Комунального позашкільного учбового закладу Южненський міський Палац творчості дітей та юнацтва «МРІЯ» в планах якого є участь у конкурсах як на території України так і за кордоном. Протягом декількох років після розлучення позивачем неодноразово здійснювалися спроби вивезти доньку [PERSON] за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте колишній чоловік затримував оформлення документів, або взагалі відмовлявся. Батько дитини пояснює свої дії тим, що він знаходиться за межами України та небажанням витрачати кошти на оформлення потрібних документів. Додатково наголошує на тому, що поїздки плануються для оздоровлення та відпочинку на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України. Таким чином, жодні права батька, встановленні чинним законодавством України, в тому числі на побачення з дитиною, порушуватися не будуть. Вважає, що така позиція її колишнього чоловіка і батька неповнолітньої [PERSON], шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання ним своїми батьківськими правами. Позивач просить надати їй дозвіл на багаторазове тимчасове вивезення дитини [PERSON] за кордон без дозволу (згоди) батька дитини до повноліття дитини. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 18.06.2018 року відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою та розгляд справи здійснено у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.09.2018 року розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на багаторазове тимчасове вивезення за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, за участю третьої особи - Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області здійснити з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у його відсутність, позов визнає. Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 01.04.2015 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.10-12). Під час перебування у шлюбі [INFO] року у сторін народилася дитина - [PERSON], батьком якої є відповідач (а.с.13), яка проживає з позивачем окремо від відповідача та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Позивач у позовній заяві вказує, що [PERSON] не надає згоди на виїзд дитини, [PERSON], за межі України. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 150 Сімейного Кодексу України, ч. 1, ч. 2 ст. 255 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини за вимогами ст. 157 СК України вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Як вбачається зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ст. 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п. 16, п. 18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» самостійний виїзд за кордон дітей, які не досягли 18-річного віку, здійснюється за нотаріально засвідченою згодою батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Надання дозволу на необмежений виїзд дитини за кордон без дозволу одного з батьків за рішенням суду законодавством не передбачено та суперечить положенням цього Закону та статтей 141, 153, 157 СК України. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.04.2018 року 9цивільна справа №705/2898/17ц) Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 05.11.2018 року у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову [PERSON] про надання дозволу на багаторазове тимчасове вивезення за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька відмовлено. За таких обставин, суд враховуючи, що багаторазове вивезення дитини за кордон без надання згоди батька чинним законодавством не передбачено, надання судом дозволу на майбутнє на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків, без визначення при цьому конкретного часу та місця перебування, суперечить положенням чинного законодавства, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на багаторазове тимчасове вивезення за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, за участю третьої особи - Служба у справах дітей Южненської міської ради Одеської області необхідно відмовити.

Outcome: dismissed