Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до Южного міського суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що з 03 жовтня 2009 року по 29 квітня 2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. [INFO] року від шлюбу народилася спільна дитина - син [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.01.2012р. Вона з дитиною мешкає разом, з 2012 року відповідач мешкає окремо, сином взагалі не цікавиться, не відвідує його, не дзвонить, матеріально не допомагає, не цікавиться його станом здоров'я, взагалі не спілкується з сином, що вказує на його повну байдужість та ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків, у зв'язку з чим вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник третьої особи - Служби справах дітей Южненської міської ради Одеської області не заперечувала проти задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином оголошеннями в газеті «Одеські вісті» від 04.06.2016 року №43(4866), яка містяться в матеріалах справи, причини неявки до суду невідомі, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши позивача, представника третьої особи та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 29.04.2013р. року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Під час перебування у шлюбі, [INFO] року у сторін народилася дитина -син [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 31.01.2012р., копія якого міститься в матеріалах цивільної справи. Відповідач з сім'єю не проживає більше трьох років, дитиною не піклується, матеріально не допомагає, взагалі ніякої участі у вихованні та навчанні дитини не приймає, не дбає про фізичн6ий та психічний стан здоров'я, не створює належних умов для розвитку дитини, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 05.05.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] у відношенні до його малолітнього сина [PERSON], [INFO].н., копія якого міститься в матеріалах справи. Неповнолітня дитина перебуває на утриманні та вихованні у своєї матері - [PERSON] Після розірвання шлюбу між сторонами, з 2013 року та по теперішній час відповідач жодного разу свою дитину не провідував, не телефонував їй, не відвідував на свята, не цікавився станом здоров'я, тобто відповідач повністю ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не турбується за фізичне та духовне виховання дитини, матеріально її не забезпечує. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що останні декілька років відповідач не з'являється, не допомагає, з дитиною не спілкується та не приймає участі у житті дитини. Згідно ч. 1,2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено: виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно до ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3 передбачене положення про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При таких обставинах суд вважає, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO].

Outcome: approved