Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що 18 липня 2009 року по 12 липня 2013 року вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2013 року вирішено стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2010 року народження в розмірі ј частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 04.06.2013 року та до досягнення нею повноліття. Невиконання відповідачем судового рішення стало причиною виникнення заборгованості, яка станом на 01.12.2018 року становить 37 800 грн. Згідно уточненого розрахунку позивача розмір заборгованості по аліментах станом на 22.05.2019 року становить 43 322,37 грн., сума неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2013 року по 22.05.2019 року становить 154 036,80 грн. Представник позивача - адвокат Барабаш О.П. в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по аліментах в розмірі 43 322,37 грн та неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2018 року по 22.05.2019 року в сумі 154 036,80 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв. Відзив на позов від відповідача на адресу суду не надходив. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 18 липня 2009 року по 12 липня 2013 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 12.07.2013 року. Після розірвання шлюбу дружина змінила прізвище на [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2013 року вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2010 року народження в розмірі ј частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 04.06.2013 року та до досягнення нею повноліття. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів № 506 від 22.05.2019 року, виданої державним виконавцем Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Черненко О.А. заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 22.05.2019 року становить 43 322,37 грн. Відповідно до ч.3 ст. 194 СК України заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Як передбачено положеннями ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом. При цьому, згідно положень ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Отже, аналіз зазначених норм закону свідчить про те, що право визначати заборгованість по аліментам надано державному виконавцю, і лише у разі незгоди з розміром заборгованості, обчисленим останнім, сторони виконавчого провадження вправі оскаржити його постанову до суду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» та на підставі Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається зі змісту позовних вимог, спір між сторонами виник щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не з приводу обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Разом з тим, слід зазначити, що сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментах, розмір якої не оспорються ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки права стягувача аліментів, в даному випадку права позивача є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні в Золотоніському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів слід зазначити наступне. Так, відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Вказана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), яка відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. При дослідженні письмових доказів, суд вважає обґрунтованим наданий позивачем уточнений розрахунок пені за прострочення сплати аліментів від 22.05.2019 року, який розрахований за період з 01.06.2013 року по 22.05.2019 року, відповідно до якого загальний розмір неустойки становить 154036,80 грн. Разом з тим, оскільки положенням ст. 196 Сімейного кодексу України надано право одержувачу аліментів на стягнення неустойки (пені) в розмірі не більше 100 відсотків заборгованості, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 43 322,37 грн. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] за період з 01 червня 2013 року по 22.05.2019 року в сумі 43322,37 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст.141 ЦПК України,суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial