Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

Позивач звернуся до суду з даним позовом і просить зняти арешт з належного йому нерухомого майна, що накладений постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Таращанського районного управління юстиції Київської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №571/2 від 15.01.2004 року, реєстраційний номер обтяження 28649110 Позивач, вважаючи, що накладеним арештом на нерухоме майно порушуються його законні права як власника щодо вільного користування та розпорядження своїм майном, враховуючи, що виконавче провадження, в межах якого накладено арешт, закінчено, у зв`язку з повним виконанням рішення суду ще в грудні 2009 року, останній звернувся до суду з даним позовом. Відповідачем не було подано відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник Таращанського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області в судове засідання не з`явився, подав заяву з проханням розглядати справу без участі представника, проти задоволення позову в частині знаття арешту не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної часткової власності, на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори Бойко Л.В. від 03.09.1998, належить 46/100 частини домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с. 7, 9). Згідно інформаційної довідки №147737535 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта номер запису про обтяження: 28649110, на підставі постанови, серія та номер: 571/2, виданий 15.01.2004, видавник Державна виконавча служба, вх..н.54 на нерухоме майно позивача, накладено арешт. Позивач маючи намір розпорядитися належним йому нерухомим майном та не маючи фактично такої можливості через накладення на нього державним виконавцем арешту, звернувся 17.12.2018 до відповідача із відповідною заявою. Проте листом начальника Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області №8696/15.16.38/ від 19.12.2018 позивачу було рекомендовано по питанню зняття арешту звернутися до суду. Так, згідно згаданої відповіді начальника Таращанського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області на виконанні у відділі знаходився виконавчий лист №2-317 від 07.08.2003, виданий Таращанським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини (ВП 1850389). 07.12.2009 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.4.ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», так як згідно рішення №2-449 Таращанського районного суду від 09.11.2009 року [PERSON] звільнений від обов`язку сплачувати аліменти. Відповідне провадження було знищено згідно додатку 17 до Порядку, Актом про вилучення виконавчих проваджень для знищення 18.02.2013 №2684/47/2/13. Станом на 19.12.2018 у Таращанському РВ ДВС [PERSON] боржником не являється (а.с.8). В зв`язку з тим, що накладений арешт є перешкодою для позивача, як власника щодо вільного користування та розпорядження своїм майном, та через неможливість зняття арешту відповідачем, останній, звернувся до суду з даним позовом. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року Про судову практику в справах про зняття арешту з майна позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод. Першого протоколу та протоколів № 2, 4. 7. та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. За положеннями ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (діючого на момент закінчення) у разі якщо у виконавчому провадженні держаним виконавцем накладено арештна майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого провадження до суду або іншого органу(посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про знаття арешту, накладеного на майно боржника. За положеннями ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 05.10.2016 у разі закінчення виконавчого провадження, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійсненні державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, та те, що виконавче провадження було закінчене постановою державного виконавця, позивач у Таращанському РВ ДВС боржником не являється, що подальше існування арешту є порушенням прав позивача як власника майна, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved