Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із відповідним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 24 квітня 2014 року позивач уклала з ПАТ «Банк Перший», правонаступником якого є ПАТ «БГ Банк», договір банківського вкладу (депозиту) № ДФ-060362. Банком було прийнято для розміщення на рахунку 16879,20 євро з процентною ставкою 7 % строком на 14 днів, тобто до 08 травня 2014 року. Після закінчення строку вкладу [PERSON] звернулася до банку з вимогою виплати вкладу та нарахованих процентів, однак сума вкладу повернена їй не була, відсотки не виплачені. Посилаючись на норми Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 16879,20 євро (вклад) та суму нарахованих відсотків у сумі 45,00 євро. Відповідач свого представника до суду не направив, хоча був повідомлений належним чином про дати, час та місце судових засідань по справі. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи за відсутності представника відповідача не надав. Тому, за згодою представників позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив праву розглядати у заочному порядку. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 24 квітня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Банк Перший»було укладено договір банківського строкового вкладу № ДФ-060362 (вклад «Мобільний»), згідно якого позивач передала, а банк прийняв на зберігання грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок № 26309513003487, на строк - 14 днів, з 24 квітня 2014 року до 08 травня 2014 року. Відповідно до пункту 1.1 у разі якщо вкладник в день закінчення початкового строку вкладу не звернувся до банку за його поверненням або протягом початкового строку письмово не повідомив банк про бажання отримати вклад, строк вкладу автоматично продовжується на кількість днів початкового строку вкладу, а дія договору продовжується автоматично без підписання сторонами будь-яких додаткових договорів, документів, заяв тощо, на 14 днів. Згідно пункту 1.2 в день укладення договору вкладник передав, а банк прийняв на рахунок грошові кошти в розмірі 16879,20 євро (а.с.5), що також підтверджується платіжним дорученням від 24 квітня 2014 року (а.с.6). Сторони домовилися у пункті 2.1, що банк виплачує вкладникові проценти за початковий строк вкладу в розмірі 7% річних; за пролонгований строк вкладу - в розмірі, що буде діяти в банку для даного виду вкладу в день початку пролонгованого строку вкладу. ПАТ «Банк Перший» змінив найменування на ПАТ «БГ Банк» (зміни до статуту внесені відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 29 липня 2014 року) (а.с.24-26). На підставі постанови Правління Національного банку України від 27 листопада 2014 року № 745 «Про віднесення ПАТ «БГ БАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27 листопада 2014 року № 131 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «БГ БАНК», згідно з яким з 28 листопада 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Згідно з ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн. Відповідно до Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 липня 2012 року № 2, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14 вересня 2012 року № 1581/21893), а саме: п. 4.31 розділу V «Дії Фонду з виведення неплатоспроможного банку з ринку шляхом його ліквідації», де зазначено, що у разі необхідності уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку вносить пропозиції щодо затвердження виконавчою дирекцією Фонду змін до реєстру акцептованих вимог не частіше ніж раз на квартал на підставі, зокрема рішення суду, яке набрало законної сили; свідоцтва про право на спадщину за вимогами кредиторів, які визнані уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку та включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Однак, розглядаючи спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступних приписів законодавства. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною 2 статті 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Статтею 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов'язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому не повернуті за системою гарантування, виходячи із наведених норм ЦК України та умов договорів банківського вкладу. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» як джерело права при розгляді справ у суді застосовується Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод та практика Європейського суду з прав людини. Відмовляючись видати грошові кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж Протоколу є додатковою статтею Конвенції. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У порушення цих норм позивач позбавлений права користуватися своїм майном, де у даному випадку майном є грошові кошти, які відповідач до цього моменту так і не повернув. Зокрема, ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Кошти - це гроші у національній або іноземній валюті (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно до пп.1.1, 1.6. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою НБУ №516 від 03.12.2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.12.2003 року за №1256/8577, вклад (депозит) - це грошові кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті або банківські метали, які банк прийняв від вкладника або які надійшли для вкладника на договірних засадах на визначений строк зберігання чи без зазначення такого строку (під процент або дохід в іншій формі) і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти: у національній валюті, якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок у національній валюті; у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті; Аналіз положень ст.ст.192, 533 ЦК України, статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» дозволяє стверджувати, що при укладенні депозитного договору в доларах чи іншій валюті, а також при наявності у банку ліцензії, яка дозволяє йому здійснення операцій з валютними цінностями, заборгованість банку перед клієнтом за депозитним договором має бути повернута останньому добровільно чи в судовому порядку саме в іноземній валюті вкладу, а не у національній валюті гривні. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення суми вкладу у розмірі 16879,20 євро, а також процентів у розмірі 45,00 євро, розрахунок яких здійснений відповідно до розділу 2 договору між позивачем та відповідачем (7% : 365 днів х 14 днів х 16879,20 євро), всього 16924,20 євро. Згідно з положеннями ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави необхідно стягнути суму 3654,00 грн. судового збору (граничний розмір судового збору, встановлений законом), виходячи з наступного розрахунку: 396195,52 грн. (сума стягнення у гривневому еквіваленті станом на 27 травня 2015 року за офіційний курсом НБУ) х 1 % / 100 % = 3961,96 грн.

Outcome: approved