Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. 16.12.2011 року у вказаній квартирі була зареєстрована відповідач [PERSON] на підставі їх спільної заяви. Як вказують позивачі, з серпня 2013 року відповідач у квартирі не проживає, квартплату та комунальні послуги не сплачує, квартирою не цікавиться, не несе витрат по її утриманню, квартиру залишила добровільно. Посилаючись на викладені обставини, позивачі просять визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили про їх задоволення. Позивачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явились, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивачів [PERSON] та [PERSON] на підставі наявних доказів. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового розгляду судом повідомлена належним чином. За даних обставин суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі матеріалів, згідно вимог ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вивчивши письмові докази, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності від 31.08.1998, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях (а.с.7). Як вбачається з довідки Ф-3, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» Деснянського району м.Києва 05.03.2016 року № 10/527, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано 6 осіб, а саме: позивачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та з 16.12.2011 року відповідач [PERSON]. (а.с.8). Згідно актів ЖЕД-305 від 02.12.2016 року, 19.05.2017 року, 24.05.2017 року відповідач [PERSON] дійсно зареєстрована у спірній квартирі, але фактично не проживає у спірній квартирі з серпня 2013 року по теперішній час (а.с.9, 47, 48). Звернувшись до суду з даним позовом позивачі просили про його задоволення, вказуючи на те, що відповідач втратила право користування спірною квартирою внаслідок її непроживання понад один рік без поважних причин. Суд вважає, що доводи позивачів є обґрунтованими, з огляду на наступне. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст.319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частина 3 ст.9 ЖК України визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки в судовому засіданні знайшов своє повне підтвердження факт непроживання відповідача у спірній квартирі понад один рік без поважних причин. На підставі викладеного,

Outcome: approved