Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення часток у спільній сумісній власності. Посилаючись на те, що їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . У зв`язку з відсутністю згоди [PERSON] визначити розмір частки у спільній сумісній власності на вказану квартиру, не має можливості у позасудовому порядку визначити розмір ідеальних часток у нерухомому майні. Враховуючи, що частки у спільній сумісній власності не визначено та позивач обмежена у праві розпоряджатися своєю часткою, посилаючись на норми матеріального права просить суд, визначити частки співвласників [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] по 1/3 у кожного. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 07.09.2020 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 02.11.2020 року до Першотравневого районного суду м. Чернівці від представника відповідача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] надійшли письмові пояснення у справі, згідно яких він вважає позов не обґрунтованим та таким, що поданий за відсутності предмету спору виходячи з наступного. Суд не може визначити частку у спільній сумісній власності, оскільки мова йде про технічний розрахунок такої частки. Зокрема визначення ідеальної частки в майні, які здійснюється відповідним технічним інвентаризатором. Мова у позові про визнання права власності на частку, чи її виділ в натурі, поділ майна не йде, вимога до суду сформульована за змістом передбачає, що суд задовольняючи позов застосовує свої технічні знання та визначить частку, що так само не передбачає спору між сторонами. Відповідач [PERSON] не проти визначити частку у позасудовому порядку, як того вимагає чинне законодавство, проте до нього ніхто з таким проханням чи вимогою не звертався. [PERSON] не заперечує явки до органів. що здійснюють інвентаризацію, реєстрацію нерухомості чи посвідчення правочинів для визначення частки у спільній сумісній власності. На підставі вище викладеного вважає, що відсутній спір та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 02.11.2020 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи по суті представник позивача подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, на позові наполягає. До початку розгляду справи по суті відповідач [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. До початку розгляду справи по суті представник відповідача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позовних вимог просить відмовити. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до Витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.06.2008 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Оскільки нерухоме майно належить сторонам на праві приватної спільної сумісної власності, частки співвласників не виділені, але є рівними, а тому існує можливість визначення ідеальних часток із спільної сумісної власності по 1/3 частини кожному в позасудовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Окрім цього позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону. Як встановлено у судовому засіданні між позивачем та відповідачами відсутній спір про право. Ст. 370 ЦК України передбачено виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Ст. 372 ЦК України передбачений поділ майна, що є у спільній сумісні власності. З позовом щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності або поділ майна, що є у спільній сумісні власності позивач до суду не зверталася. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що відсутні законні підстави для визначення часток майна, що є у спільній сумісній власності. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed