Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на їхню дитину - [PERSON], [INFO], з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 02.03.2018 року у розмірі 14264 грн., в якості 50% витрат позивача на навчання спільної дитини сторін посилаючись на те, що дитина сторін є студентом першого курсу денного відділення факультету сходознавства Київського національного лінгвістичного університету та стипендії не отримує. Позивачем, до досягнення дитиною повноліття було сплачено за її навчання 28528 грн., тому вважає, що такі витрати є додатковими і відповідач повинен сплатити на її користь їх половину, чого в добровільному порядку не робить. Крім того просив стягнути витрати на правову допомогу адвоката. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказував, що батько повинен нести половину додаткових витрат на навчання дитини, які були понесені позивачем. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та вказував на те, що на момент понесення позивачем витрат на дитину сторін у вигляді оплати вартості навчання у вищому навчальному закладі, остання була неповнолітньою, а витрати на навчання не входить до визначення особливих обставин визначених ст. 185 СК України, оскільки отримання вищої освіти не охоплюється ст. 185 СК України і не входить до поняття додаткових витрат на дитину. Окрім цього вказував на те, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва перебуває справа за позовом позивача до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання спільної дитини, яка продовжує навчання. Відмітив, що одні і ті самі обставини не можуть бути підставами для стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання і стягнення додаткових витрат на утримання дитини, оскільки вказані правовідносини носять хоча і схожий характер, однак різні за своєю суттю. Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи 26.11.1999 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.03.2002 року було розірвано. В період шлюбу, [INFO] у сторін народилася дитина - [PERSON], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 29.03.2002 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти у вигляді 1/4 розміру доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. 11.08.2017 року між позивачем та Київським національним лінгвістичним університетом було укладено договір №64127-0104 про надання освітніх послуг за умовами якого, КНЛУ взяв на себе зобов'язання, за рахунок коштів позивача надати освітні послуги з підготовки фахівця за першим (бакалаврським) рівнем - навчання дитини сторін. Згідно довідки КНЛУ від 03.10.2017 року №0272/17 дитина сторін [PERSON] є студентом першого курсу денного відділення факультету сходознавства Київського національного лінгвістичного університету. Навчається на контрактній основі,академічну стипендію не отримує. Період навчання:01.09.2017 року - 30.06.2021 року. Згідно квитанції від 25.08.2017 року позивач, в рамках укладеного з навчальним закладом договору сплатив 14264 грн. за навчання дитини на першому курсі (перший семестр). Згідно квитанції від 31.01.2018 року позивач сплатив 14264 грн. за навчання дитини на першому курсі (другий семестр). Таким чином, позивачем за перший курс навчання спільної з відповідачем дитини було сплачено 28528 грн., 50 відсотків з яких просить стягнути з відповідача, як половин понесених додаткових витрат на дитину. Окрім іншого вказував на те, що оскільки витрати на навчання було здійснено до повноліття дитини сторін, то такі витрати носять характер саме додаткових витрат, пов'язаних із розвитком особливих здібностей дитини, а позовні вимоги підлягають задоволенню. З такими твердженнями позивача суд погодитися не може виходячи із наступного. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193,198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Враховуючи характер спірних правовідносин та приписи норм чинного законодавства України, суд не убачає підстав для задоволення позовних вимог оскільки навчання дитини у вищому навчальному закладі не зумовлене розвитком особливих здібностей дитини чи іншими обставинами, які викладені у ст. 185 СК України. Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року №61-1717св18. Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд не убачає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed