Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики від 04.01.2011, а саме: 71039,95 грн. процентів по позиці за період з 01.06.2017 по 31.05.2018, 131983,67 грн. пені по несплачених відсотках за період з 01.06.2017 по 31.05.2018, 84785,76 грн. пені по несплаченій позиці за період з 01.06.2017 по 31.05.2018, 52029,19 грн. збитків внаслідок інфляції на заборгованість по процентам з 01.06.2017 по 31.05.2018, 35520,00 грн. збитків внаслідок інфляції на заборгованість по позиці з 01.06.2018 по 31.05.2018, а всього 375358,57 грн. Позовна заява мотивована тим, що 04 січня 2011 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого вона дала в борг [PERSON] 296 000 грн. зі сплатою 24 % річних та кінцевим терміном повернення до 04 січня 2016 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором позики, 04 січня 2011 року між нею і [PERSON] було укладено договори застави і поруки та в заставу були передані 2 автомобіля-тягачі та 2 напівпричіпа. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2014 року з [PERSON] було стягнуто заборгованість за договором позики від 04 січня 2011 року на загальну суму 556 682,68 грн. Дане рішення суду відповідачем не виконано. 07.05.2014 всупереч умов договору застави не маючи на продаж згоди заставодержателя [PERSON] продав заставлені транспортні засоби [PERSON], який після предявлення йому позову, провів відчудження заставлених транспортних засобів, [PERSON], яка є власником транспортних засобів на даний час. Рішенням Новозаводського суду м. Чернігова від 24.07.2015 (справа № 751/3836/15) залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20.11.2015, передано їй в заклад (володіння) шляхом вилучення у [PERSON], або у іншої особи у володінні якої будуть заставлені транспортні засоби: автомобіль марки RENAULT модель 11GTA11 тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску шасі (кузов, рама) № [NUMBER],номерний знак [NUMBER] та напівпричіп бортовий марки ПП модель KRONE тип н/причіп бортовий- Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], разом з відповідними свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів та ключами від транспортних засобів. В рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 04.01.2011 звернено стягнення на предмет застави за договором застави від 05.01.2011 на транспортні засоби, що належать на праві власності [PERSON] шляхом продажу транспортних засобів нею з укладанням від імені відповідача договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з правом зняття з обліку в органах ДАІ України цих транспортних засобів, а також з наданням їй всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Початкову ціну на транспортні засоби встановлено на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності. Незважаючи на заходи, що були вжиті державним виконавцем, вказані транспортні засоби знайти не вдалося. Отже, оскільки заставлені транспортні засоби [PERSON] 07.05.2014 продав всупереч умов договору застави не маючи на продаж згоди заставодержателя, внаслідок чого на даний час транспортні засоби не знайдені і судове рішення не виконане, то такими діями їй завдано шкоди, яка підлягає відшкодуванню згідно ч. 3 ст. 10 Закону України від 18.11.2003 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Вважає, що оскільки рішення суду на даний час не виконано, вважає, що підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку проценти передбачені договором позики, пеня по процентам та по позиці, інфляційні по процентам та позиці за період з 01.06.2017 року по 31.05.2018 рік. Ухвалою судді від 11.07.2018 було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 08.10.2018 на адресу суду відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він у позовних вимогах просить відмовити повністю посилаючись на те, що договір позики від 04.01.2011 припинив свою дію 03.02.14, оскільки позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України використала своє право дострокової вимоги стягнення з позивальника заборгованості за договором позики. Вважає, що нарахування позивачем процентів після припинення договору позики, пені по цих процентах, пені по тілу позики після припинення договору позики, збитків від інфляції на заборгованість по процентах після припинення договору позики є безпідставним.Крім того постановою Верховного Суду України у справі № 751/3836/15-ц (між цими ж сторонами і стосовно цих же відносин), встановлено, що порука за договором від 04.01.2011 припинена після спливу шестимісячного строку від 03.02.2104, тобто 03.09.2014. Разом з відзивом на позов відповідач [PERSON] надав заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 22.10.2018 заперечення [PERSON] проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження залишено без задоволення. В судовому засідання представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві послався на п. 6.12. Договору про внесення змін до договору застави від 05.01.2011. як на підставу стягнення боргу з [PERSON] Представник відповідача [PERSON] проти задоволенні позову в частині вимог до [PERSON] заперечував, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву та наданих письмових поясненнях. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день і час слухання справи повідомлявся належним чином. Був повідомленим секретарем судового засідання шляхом складення телефонограми, повідомив про небажання брати участь у судовому засіданні. Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 04 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] дала в борг [PERSON] 296 000 грн. зі сплатою 24 % річних та кінцевим терміном повернення до 04 січня 2016 року ( а.с. 9). З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором позики, 05 січня 2011 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір застави, з наступними змінами відповідно до Договору про внесення змін до договору застави від 01.06.2011, згідно з яким [PERSON] передав в заставу: автомобіль марки Renault, номерний знак [NUMBER], напівпричіп бортовий марки Kaiser, номерний знак [NUMBER], автомобіль марки Renault, номерний знак [NUMBER]; напівпричіп бортовий марки ПП, номерний знак [NUMBER] ( а.с. 10-11, 12-13). Також між [PERSON] і [PERSON] 04 січня 2011 року було укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобовязався солідарно відповідати за невиконання [PERSON] зобовязань за договором позики від 04 січня 2011 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 04 січня 2011 року у розмірі 556 682,68 грн, з яких: 296 000 грн сума позики, 218 232,85 грн проценти за користування позикою за період з травня 2011 року до 30 червня 2014 року, 42449,83 грн пеня за період з 01 серпня 2013 року по 30 червня 2014 року. Вказане рішення суду не виконано. Рішенням Новозаводського суду м. Чернігова від 24.07.2015 залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 20.11.2015 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.06.2016 в частині вилучення та передання в заклад [PERSON] предмет застави, а саме: належний на праві власності [PERSON]: автомобіль марки RENAULT, модель 11GTA11, тип сідловий тягач-Е, 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER]; напівпричіп бортовий марки ПП модель KRONE, тип напівпричіп бортовий-Е, 1998 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], номерний знак [NUMBER], разом з відповідними комплектами ключів від транспортних засобів та свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (технічними паспортами). Як вбачається з постанови державного виконавця Новозаводського ДВС м. Чернігів ГТУЮ у Чернігівській області від 17.02.2017 виконавчий документ з виконання вище вказаного рішення суду повернуто стягувачеві, у звязку з не виявленням транспортних засобів ( а.с. 14). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення - невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до статті 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-125цс14, пред'явленням вимоги до поручителя є предявлення до нього позову. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Постановою Верховного суду України від 04.04.2018 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 04 січня 2010 року у загальному розмірі 159 951,79 грн, яка складається із: заборгованості за процентами за користування позикою за період з 01 липня 2014 року по 31 травня 2015 року у розмірі 65 201,05 грн, пені за несвоєчасне повернення позики за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року у розмірі 70 503,14 грн. та пені за несвоєчасне повернення процентів за користування позикою за період з 01 липня 2014 року по 30 квітня 2015 року у розмірі 24 247,60 грн.; відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики ( а.с. 19-24). Верховний суд України, відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики вказав, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за договором позики, сплату процентів за користування позикою та пенею, позикодавець відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінила строк виконання основного зобовязання з 04 січня 2016 року на 03 лютого 2014 року й була зобовязана предявити позов до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) з дня зміни строку виконання основного зобовязання. Позикодавцем пропущено шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, для предявлення вимоги до поручителя, що свідчить про припинення поруки [PERSON] за договором позики від 04 січня 2011 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оскільки шестимісячний строк, встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України з дня зміни позивачем [PERSON] строку виконання основного зобовязання сплинув, тому порука [PERSON] за договором позики від 04 січня 2011 року припинена. Дана обставина була встановлена Верховним судом України в постанові від 04.04.2018 при перегляді рішень першої та апеляційної інстанції у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики (справа № 751/3836/15-ц). Отже, відсутні підстави до задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики як із солідарного боржника. Суд вважає безпідставним посиланням представника позивача на можливість застосування п. 6.12. Договору про внесення змін до договору застави від 05.01.2011 при стягненні грошових коштів у солідарному порядку, оскільки даний пункт передбачає право заставодержателя отримати суму якої недостатньо для повного погашення заборгованості за рахунок звернення стягнення на інше майно Заставодавця. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів по позиці, пені по несплачених відсотках, пені по несплаченій позиці, збитків внаслідок інфляції на заборгованість по процентам, збитків внаслідок інфляції на зоборгованість по позиці, суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 справа № 444/9519/12 виклала правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Враховуючи, що позивач предявила вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 жовтня 2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики від 04 січня 2011 року, а тому право позивача нараховувати передбачені договором проценти, а так само пеню за позикою, припинено. Крім того, оскільки право позивача нараховувати проценти за договором позики припинилося, то необґрунтованою є вимога позивача про стягнення нарахованих на проценти неустойки та збитків від інфляції. Права та інтереси позивача в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог до [PERSON] в частині стягнення з нього на користь позивача інфляційних збитків на суму боргу за договором позики від 04 січня 2011 року за період з 01.06.2017 по 31.05.2018 в розмірі 35520 грн. (296000.00х1.016 х 1.002 х 1,02 х 1.012 х 1.009 х 1.01 х 1,015 х 1.009. х 1.011. х 1.008. х 1.002 =1,12 596000 х 0.12). Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір відповідно до положено ст.. 141 ЦПК України необхідно стягнути з [PERSON] пропорційно розміру задоволених вимог, решту судових витрат компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial