Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і обґрунтовує його тим, що 06 червня 2013 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу 26/100 частини земельної ділянки, відповідно до умов якого вона передала, а відповідач прийняв в особисту власність 26/100 (двадцять шість сотих) частини земельної ділянки від загальної площі 0,0378га., яка належала їй на праві приватної власності. Відповідач на виконання умов договору повністю розрахувався з нею, сплативши суму грошових коштів у розмірі 24000,00грн. Також, відповідно до вказаного акту, іншими співвласниками земельної ділянки є [PERSON], яка володіє 45/100 та відповідач, який володіє 29/100 частин земельної ділянки від загальної площі 0,0378 га. Межі земельних ділянок в натурі не виділялися. Між співвласниками за весь період проживання склався певний порядок користування земельною ділянкою, відповідно до належних їм часток - частки розділені парканами, крім двору загального користування. Ініціатива, щодо укладання вказаного договору, надходила від відповідача, який неодноразово пропонував позивачці продати належну їй частку земельної ділянки. При цьому відповідач обіцяв, що, після укладання договору, ніяким чином не буде порушувати існуючий порядок користування земельними ділянками, який склався між співвласниками та взагалі не буде здійснювати будь - яких дій, щодо зміни існуючого становища. Позивачка деякий час відмовлялася від укладання угоди, але враховуючи гарантії відповідача про збереження порядку користування земельними ділянками та те, що у неї виникла необхідність проведення медичної операції, на яку потрібні були грошові кошти, з часом надала згоду на продаж своєї частки земельної ділянки. Але, всупереч встановленим домовленостям, відповідач, одразу після укладання договору, звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовною заявою про встановлення порядку користування земельною ділянкою, припинення права спільної часткової власності. Вона до останнього часу була у добросусідських відносинах з відповідачем, неодноразово пропонувала повернути йому сплачені їй грошові кошти та розірвати укладений між ними договір, але відповідач відмовляється розірвати договір та повернути їй земельну ділянку. Позивач вважає, що обставина незмінності умов користування нею земельною ділянкою після укладання договору купівлі - продажу має істотне значення. Саме гарантування відповідачем незмінності умов користування нею земельною ділянкою і стало вирішальним при наданні згоди на укладання договору з її боку. Зміна позиції відповідача перед укладанням договору (ненадання тих гарантій) взагалі унеможливлювало укладання договору з її боку. Вважає, що відповідач ввів її в оману, тому цей договір згідно з ст.230 ЦК України повинен бути визнаний недійсним. Позивач просить ухвалити рішення яким визнати недійсним договір купівлі - продажу 26/100 частини земельної ділянки [ADDRESS], який був укладений 06 червня 2013 року. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з зазначених в позові підстав та просили їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, зазначивши, що волевиявлення сторін було вільним при укладенні договору. Відповідач повідомив позивачку в березні 2013 року, що бажає придбати 26/100 частин земельної ділянки, а договір був укладений в червні місяці, позивач дала свою згоду, оскільки вона не користувалася цією частиною земельної ділянки. Він повідомляв позивача, що буде придбавати земельну ділянку для будівництва. На даний час у нього є спір з [PERSON] з приводу володіння, користування земельною ділянкою, загальною площею 0,0378 га. Він не вводив в оману позивачку, вважає, що підстави для визнання договору недійсним як укладеного під впливом обману, відсутні. Просять в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні третя особа [PERSON] пояснила, що вона підтримує вимоги позивачки, вважає, що договір був укладений з порушенням чинного законодавства. Свідок [PERSON] - невістка позивачки пояснила, що влітку 2013 року вона прийшла до [PERSON] і остання їй повідомила, що сусід прохав продати землю, власником якої вона є, для будівництва будинку. Вони не користувалися цією частиною земельної ділянки, тому і погодилися. [PERSON] сказав, що не буде претензій до 26/100 частин земельної ділянки, яку він придбав у [PERSON] Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, третьої особи, показання свідка, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав: Судом встановлено, що 06.06.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу 26/100 частини земельної ділянки від загальної площі 0,0378 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 5 ). Також [PERSON] є власником 29/100 частин земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, для ведення садівництва, розташованих за адресою [ADDRESS] на підставі договорів купівлі-продажу (а.с. 32-36 ). Позивач стверджує, що перед укладанням договору відповідач обіцяв, що не буде змінювати існуючий порядок користування земельними ділянками, який склався між співвласниками та не буде здійснювати дій щодо зміни існуючого становища. Відповідно до ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Пунктом 5.3 спірного договору передбачено, що сторони однаково розуміють значення і умови цього договору, його правові наслідки, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до договору купівлі-продажу 26/100 частин земельної ділянки [PERSON] став власником цієї частини земельної ділянки і має право відповідно до ст.317 ЦК України на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. З укладеного договору вбачається, що позивач [PERSON] розуміла, що власником 26/100 частин земельної ділянки з загальної площі 0,0378 га стає [PERSON] 03.07.2013 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON], [PERSON] і з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с.30-31,37) просить виділити йому у власність 29/100 частин земельної ділянки, загальною площею 0,1 га для будівництва та обслуговування жилого будинку (власником 45/100 частин цієї земельної ділянки є [PERSON], 26/100 частинами земельної ділянки користується [PERSON].), а також поділити та припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку, розміром 0,0378га за адресою [ADDRESS] між ним та [PERSON] ([PERSON] власник 45/100 частин, [PERSON] власник 55/100 частин земельної ділянки (29/100 + 26/100 частин). [PERSON] також звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] з приводу виділу їй в натурі 45/100 частин земельної ділянки, загальною площею 0,1 га та 45/100 частин земельної ділянки, загальною площею 0,0378 га за адресою [ADDRESS] (а.с. 38-39). Позивач стверджує, що перед укладанням договору відповідач обіцяв, що не буде змінювати існуючий порядок користування земельними ділянками, який склався між співвласниками та не буде здійснювати дій щодо зміни існуючого становища. З показань свідка [PERSON] вбачається, що [PERSON] не користувалася 26/100 частин земельної ділянки і продала цю земельну ділянку. Свідок [PERSON] стверджувала, що [PERSON] повідомляв, що не буде мати претензій до придбаної частини земельної ділянки. У [PERSON] з приводу володіння та користування 55/100 частин земельної ділянки, загальною площею 0,0378 га (29/100+26/100 частин) виник спір з [PERSON] Звернення [PERSON] з позовом до суду щодо поділу та припинення права спільної часткової власності на земельну ділянку, площею 0,0378 га (спір з цього приводу у нього виник з [PERSON].) не є обставиною, що має істотне значення, оскільки укладаючи договір [PERSON] розуміла, що [PERSON] як власник буде мати право володіти, користуватися, розпоряджатися земельною ділянкою, буде мати право на захист своїх прав як власника. З врахуванням викладеного, позивач не довела, що вона укладала договір під впливом обману, тому в задоволенні позову необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed