Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання незаконним рішення та зобовязання вчинити певні дії мотивуючи тим, що 26.05.2015 року [PERSON] міська рада прийняла рішення «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» № 1463-75-VI, яким відмовила їй в передачі земельної ділянки для ведення садівництва в м. Білій Церкві, провулок 1-й Річковий, 13б, площею 0,1189 га за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, згідно п. г/ частини першої ст. 211 ЗК України, а саме: невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Але позивач жодним чином не порушувала вимог щодо використання земель за цільовим призначенням, також 13.02.2014 року [PERSON] міська рада своїм рішенням № 1156-56-VI надавала їй дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1189 га за вказаною вище адресою у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, цей проект землеустрою був розроблений ПП «Гео-Кадастр», а тому у відповідача були відсутні будь-які законні підстави для відмови у передачі земельної ділянки їй у власність для ведення садівництва в м. Біла Церква по пров. 1-й Річковий,13б площею 0,1189 га. Крім того, [PERSON] міська рада приймала відносно спірної земельної ділянки аналогічне рішення № 1279-62-VI від 29.08.2014 року, яке було визнано незаконним Білоцерківським міськрайонним судом Київської області /рішення від 09.02.2015 року № 2/357/823/15, яке набрало законної сили/. А тому позивач просила суд визнати незаконним рішення [PERSON] міської ради «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» від 26.05.2015 року № 1463-75-VI в частині: підпункт 12.1 пункту 12; зобовязати [PERSON] міську раду розглянути питання щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення садівництва в м. Біла Церква, пров. 1-й Річковий,13б, площею 0,1189 га за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква. В суді позивач та її представник неодноразово уточнювали позовні вимоги, згідно заяви про уточнення позовних вимог /а.с.121-124/ просили суд визнати незаконним рішення [PERSON] міської ради «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» від 16.05.2015 року № 1463-75-VI в частині: підпункт 12.1 пункту 12; визнати незаконним рішення [PERSON] міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування відділу [PERSON] міської ради з питань фізичної культури та спорту» від 25.06.2015 року № 1503-76-VI; передати земельну ділянку для ведення садівництва в м. Біла Церква пров.1-й Річковий,13б, площею 0,1189 га за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий номер 3210300000:03:021:0042, у власність [PERSON]; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що рішення від 26.05.2015 року № 1463-75-VI є законним та обґрунтованим, прийнятим в межах повноважень [PERSON] міської ради як органу місцевого самоврядування щодо вирішення питань розпорядження землями територіальної громади, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, крім того, спірна земельна ділянка передана відділу фізичної культури та спорту [PERSON] міської ради для облаштування спортивного майданчика для мешканців міста /рішення ради від 25.06.2015 року № 1503-76-VI/. Що стосується вимог до суду передати земельну ділянку для ведення садівництва у власність позивача, то згідно діючого законодавства такі повноваження є виключною компетенцією [PERSON] міської ради як органу місцевого самоврядування. За ухвалою суду від 24.07.2015 року до участі в розгляді даної справи в якості 3-ї особи без самостійних вимог на предмет спору залучено відділ [PERSON] міської ради фізичної культури та спорту, представник якого в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, особи, які беруть участь у справі, не заперечували щодо розгляду даної справи без участі представника 3-ї особи. Також за ухвалою суду від 29.09.2015 року закрито провадження у справі в частині вимог [PERSON] про визнання незаконним рішення [PERSON] міської ради «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування відділу [PERSON] міської ради з питань фізичної культури та спорту» від 25.06.2015 року № 1503-76-VI в звязку з тим, що спір в цій частині не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства, а має вирішуватися адміністративним судом. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Так, по справі встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами № 13б по провулку 1-й Річковий в м. Білій Церкві та власником земельної ділянки за вказаною адресою площею 0,0624 га з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, що стверджується копією технічного паспорта МБТІ на дане домоволодіння, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2013 року реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, /а.с.126-131/, копією свідоцтва від 26.12.1992 року про право власності на 1/2 частину вказаного будинку та копією договору дарування від 05.01.1993 року, на підставі якого позивач набула у власність 1/2 частину даного будинку /а.с. 136-138/, копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 598417, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 12.09.2005 року за № 3436 /а.с.135/. З матеріалів справи також вбачається, що рішенням [PERSON] міської ради від 24.09.2009 року № 1137 [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку за адресою: пров. 1-й Річковий,13б, площею 1189 кв.м, для ведення садівництва, що стверджується копією витягу з цього рішення /а.с.37/. Технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку для ведення садівництва [PERSON] по провулку 1-й Річковий,13б в межах [PERSON] міської ради, було виготовлено ПП «Гео-Кадастр», погоджено з управлінням містобудування та архітектури [PERSON] міської ради і управлінням земельних ресурсів у місті Білій Церкві, а рішенням [PERSON] міської ради від 26.11.2009 року № 1203 затверджено виготовлену технічну документацію із землеустрою, що вбачається з копії цієї технічної документації, яку надано на запит суду відділом Держземагенства у м. Біла Церква Київської області /а.с.139-159/. В судовому засіданні також встановлено, що 01.02.2010 року між позивачем та [PERSON] міською радою Київської області укладено договір оренди землі № 01 на термін 5 років, предметом якого є земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,1189 га по провулку 1-й Річковий,13б, кадастровий номер 3210300000:03:021:0042, що стверджується копією цього договору /а.с.32-33/ та копією акту приймання передачі земельної ділянки, що передається в оренду відповідно до договору оренди землі, від 01.02.2010 року /а.с.38/. Судом встановлено, що 18.12.2013 року позивач звернулася з письмовою заявою до [PERSON] міської ради про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва площею 0,1189 га по провулку 1-й Річковий,13б, що слідує з копії цієї заяви /а.с.21/. Рішенням [PERSON] міської ради від 13.02.2014 року № 1156-56-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» /а.с.20/ позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква для ведення садівництва площею 0,1189 га по провулку 1-й Річковий.13б /пункт 17 Додатку № 1 до рішення/, а згідно п.6.2 рішення [PERSON] міської ради від 29.08.2014 року № 1279-62-VI визнано таким, що втратив чинність, пункт 17 Додатку № 1 до попереднього рішення в звязку з поданням клопотання землекористувача /а.с.165/, п.15.1 цього рішення [PERSON] було відмовлено в передачі у власність вищевказаної земельної ділянки згідно пункту г/ частини першої статті 211 ЗК України в звязку з невиконанням вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. За позовом [PERSON] рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2015 року по справі № 357/18279/14-ц 2/357/823/15, яке набрало законної сили 10.03.2015 року, позов задоволено, визнано незаконними п.п.6.2 та п.п.15.1 рішення [PERSON] міської ради № 1279-62-VI від 29.08.2014 року щодо відмови у передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1189 га для ведення садівництва за адресою: м. Біла Церква, провулок 1-й Річковий,13б; зобовязано [PERSON] міську раду на найближчій сесії розглянути питання щодо передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,1189 га для ведення садівництва. Наведене стверджується копією рішення суду /а.с.12-14/. Отже, після набрання зазначеним рішенням суду законної сили залишилося чинним вказане вище рішення [PERSON] міської ради від 13.02.2014 року № 1156-56-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» /а.с.20/, яким позивачу надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква для ведення садівництва площею 0,1189 га по провулку 1-й Річковий.13б, прийняте на підставі заяви позивача від 18.12.2013 року про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва площею 0,1189 га за вказаною вище адресою, з іншими заявами до відповідача позивач не зверталася, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність виготовлено не було, доказів з цього приводу суду не надано. Як встановлено судом, 23.12.2014 року позивач звертається з письмовою заявою до відповідача щодо поновлення договору оренди землі для ведення садівництва, але рішенням [PERSON] міської ради від 19.02.2015 року № 1408-72- VI [PERSON] відмовлено в поновленні договору оренди землі для ведення садівництва по провулку 1-й Річковий,13б площею 0,1189 га згідно пункту г/ частини першої статті 211 ЗК України, що стверджується копією заяви та копією витягу з рішення ради /а.с.29-30/. Дане рішення [PERSON] міської ради позивач не оскаржувала, строк дії договору оренди вищенаведеної земельної ділянки закінчився 01.02.2015 року, договір оренди землі на новий строк поновлено не було. З матеріалів справи також вбачається, що на виконання рішення суду в частині зобовязання розглянути питання щодо передачі у власність позивача земельної ділянки для ведення садівництва, рішенням [PERSON] міської ради від 26.05.2015 року № 1463-75-VI [PERSON] знову було відмовлено в передачі земельної ділянки у власність для ведення садівництва в м. Білій Церкві по провулку 1-й Річковий,13б площею 0,1189 га згідно пункту г/ частини першої статті 211 ЗК України, а саме: невиконання вимог щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням, що стверджується копією витягу з цього рішення /а.с.9, 45-46/. А 25.06.2015 року [PERSON] міська рада прийняла рішення № 1503-76- VI про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування відділу [PERSON] міської ради з питань фізичної культури та спорту під облаштування спортивного майданчика для мешканців міста по провулку 1-й Річковий, в районі житлових будинків № 13а та № 13б, орієнтовною площею 0,1200 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква /а.с.52/. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Норми безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян визначено ст. 121 ЗК України. Зокрема, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара. За ст.122 цього Кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено ст. 118 ЗК України. Зокрема, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Отже, цей порядок застосовується тільки в тому випадку, коли земельна ділянка перебуває у користуванні громадянина. За приписами ч.ч. 6-10 цієї статті, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до [PERSON] міністрів Автономної Республіки Крим. [PERSON] Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін на підставі прийнятого рішення (розпорядження, наказу) відповідного органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Відповідно до ст.186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано обєкт будівництва або планується розташування такого обєкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури. В окремих випадках, визначених цією статтею проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується з органами виконавчої влади у сфері охорони навколишнього природного середовища, з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин, або його територіального органу для здійснення такої експертизи. Після погодження проекту землеустрою та подання його на затвердження проводиться реєстрація та внесення даних про земельну ділянку в систему Державного земельного кадастру в територіальному відділі/управлінні Держземагентства за місцем розміщення земельної ділянки, про що надається витяг. Після прийняття рішення (розпорядження, наказу) про затвердження проекту землеустрою та надання земельної ділянки здійснюється реєстрація права власності на земельну ділянку у реєстрі речових прав на нерухоме майно. Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені в статті 118 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Як встановлено судом і вказано вище, позивач звернулася до [PERSON] міської ради із заявою про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідної земельної ділянки для ведення садівництва, рішенням [PERSON] міської ради, на яке вказано вище і яке є чинним, їй було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,1189 га по провулку 1-й Річковий,13б в м. Білій Церкві, такий проект не був розроблений та погоджений в установленому порядку, на який вказано вище, термін дії договору оренди земельної ділянки закінчився ще 01.02.2015 року, тобто, на дату винесення міською радою оскаржуваного рішення від 26.05.2015 року про відмову [PERSON] у передачі земельної ділянки у власність вказана земельна ділянка не перебувала у користуванні позивача. [PERSON] міська рада винесла рішення про відмову в передачі земельної ділянки у власність з підстав невиконання вимог щодо використання земельної ділянки за цільовим призначенням, тоді як позивач не зверталася до відповідача у вищенаведеному в рішенні порядку, погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не надавала. Посилання представника позивача з приводу того, що проект землеустрою в даному випадку не потрібний, а тому і було внесено відповідні зміни до рішення [PERSON] міської ради, суд вважає необґрунтованими, оскільки саме за позовом [PERSON] рішенням суду від 09.02.2015 року було визнано незаконним п.6.2 рішення ради від 29.08.2014 року про внесення відповідних змін до рішення ради від 13.02.2014 року, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення відповідного проекту землеустрою. Крім того, з відповідною заявою до [PERSON] міської ради в порядку, передбаченому ч.ч.1,2 ст.118 ЗК України, коли рішення про приватизацію земельних ділянок приймається на підставі технічної документації, позивач не зверталася, рішення про відмову у поновленні договору оренди земельної ділянки не оскаржувала. До того ж, у рішенні від 09.02.2015 року, яке набрало законної сили, де позивач оскаржувала аналогічне рішення міської ради від 29.08.2014 року, судом було встановлено, що земельна ділянка використовувалася позивачем за цільовим призначенням, до відповідальності за порушення земельного законодавства вона не притягувалася, мотиви для відмови у передачі [PERSON] у власність земельної ділянки є безпідставними та надуманими. А відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В ст.211 ЗК України, на яку посилалася [PERSON] міська рада при винесенні оскаржуваного рішення, передбачені підстави для притягнення громадян або юридичних осіб до відповідальності за порушення земельного законодавства, а не підстави для відмови у передачі у власність земельної ділянки. А тому проаналізувавши все вищенаведене, суд дійшов висновку, що рішення [PERSON] міської ради від 26.05.2015 року № 1463-75- VI в частині відмови у передачі земельної ділянки для ведення садівництва [PERSON] є необґрунтованим та таким, що суперечить приписам діючого законодавства, а тому суд вважає за необхідне визнати його незаконним. Позивач також просила суд передати земельну ділянку для ведення садівництва їй у власність. Згідно зі статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються, зокрема, питання регулювання земельних відносин. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Надання земельної ділянки або відмова у її наданні здійснюється виключно органами, визначеними у статті 118 ЗК. Рішення, дію або бездіяльність цих органів щодо надання земельних ділянок може бути оскаржено до суду. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. А тому обраний позивачем спосіб захисту її права шляхом передачі їй у власність земельної ділянки не узгоджується з вищенаведеними нормами права та встановленими по справі обставинами. В цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити за його необґрунтованістю. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. А за ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. На підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: partial