Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, третіх осіб про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] Позовні вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у шлюбі народилась донька - [PERSON]. Однак, спільне життя не склалося, 29.11.2013 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. З цього часу вона самотужки виховувала та утримувала доньку. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її життям.У квітні 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23.04.2014 року позов було задоволено, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 26.01.2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено на підставі того, що [PERSON] повністю не ухиляється від виконання батьківських обов'язків, оскільки сплачує кошти на утримання дитини. Проте, на даний час батько дитини ухиляється від виконання будь яких його обов'язків як батька, а зміна ставлення до останньої, до якої зобов'язував апеляційний суд, не відбулась. Саме тому, у квітні 2017 року позивачка повторно звернулась до органів опіки та піклування Жовківської міської ради Львівської області із заявою про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.Вважає позовні вимоги підставнимита просить позов задоволити. Ухвалою від 09.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи. Ухвалою від 23.01.2018 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі дала пояснення аналогічні наведеним вище, просить позов задоволити. Представник відповідача позовні вимоги визнав, зазначив що відповідач врахував всі обставини щодо можливості участі у вихованні малолітньої доньки та просить суд прийняти законне та справедливе рішення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Жовківської міської ради в судове засідання не з'явилася, однак на адресу суду надійшла її заява в якій вона просить справу слухати без її часті, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, позов задовольняє з таких підстав. У відповідності до ч.2,3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК Україниправо на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз'яснив у своїй постанові Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно із свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.12), неповнолітній [PERSON], народилася [INFO] року, і її батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29.11.2013 шлюб між сторонами було розірвано. В судовому засіданні встановлено, що починаючи з 2014 року неповнолітня [PERSON] проживає виключно із позивачкою, перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям. Рішення від 26.01.2015 року Апеляційним судом Львівської області, яким було відмовлено в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відповідача, було зобов'язано його змінити ставлення до виховання дитини. Проте, з пояснень позивача вбачається, що на вказане рішення відповідач належним чином не відреагував, висновків не зробив, жодного разу не навідував доньку, дитина ніколи не бачила батька, бажання погодити графік побачень з дитиною не проявляв. Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і відповідачем та представником не спростовані. Зокрема, як вбачається із акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 02.06.2017 року (а.с.18), акту обстеження умов проживання (а.с.17), неповнолітня [PERSON] проживає однією сім'єю із своєю матір'ю [PERSON], та бабусею [PERSON] Для виховання та розвитку дитини є усі необхідні меблі, техніка та предмети, тобто сім'я забезпечена сприятливими умовами для проживання. Крім цього, з висновку органу опіки та піклування оформленого у формі рішення Жовківської міської ради від 08.06.2017 за №153 (а.с.19) вбачається, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться фізичним, духовним та культурним розвитком доньки. А тому, виконком Жовківської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Суд враховує, що відповідач хоч і сплачує аліменти на дитину, що сторонами не заперечується, проте обов'язок утримувати дитину не є виключним обов'язком батьків та не може однозначно та незаперечно стверджувати про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав. Окрім цього, відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні представник відповідача фактично визнав позов. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач [PERSON] ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої [PERSON], [INFO], нею не займався та не піклувався про неї, не проявляв інтересу до стану здоров'я та навчання дитини, не цікавився її фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO].

Outcome: approved