Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Софіївської селищної ради Софіївського району, треті особи - приватний нотаріус Софіївського районного округу Дніпропетровської області [PERSON], Реєстраційна служба Софіївського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку який знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме житловий будинок А загальної площею 63,9 кв. м., не житлової площі 42,3 кв. м., літнеї кухні, Б загальної площею 5,7 кв. м., погребу загальною площею 14,9 кв. м. -Б п/д; сараю В загальною площею 20,0 кв. м., сараю Г загальною площею 9,9 кв. м., вбиральні Д загальною площею 1,5 кв. м. . Зазначений житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.05.1969 року, посвідченого нотаріально виконавчим комітетом Петровської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області. 23 грудня 2014 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва на право на спадщину за законом після померлої [INFO] її матері -[PERSON], але у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок на ім'я померлої. 12 січня 2015 року позивач звернулась з заявою до державного реєстратора Реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області про реєстрацію права власності на житловий будинок, але в реєстрації було відмовлено, так як позивач не є належною особою для реєстрації права власності. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON]. Крім позивача спадкоємців за законом не має. У зв'язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], просить суд визнати за нею право власності на будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає, просить розглянути справу за її відсутності про що надала до суду відповідну заяву. Відповідач Софіївська селищна рада проти позову не заперечують, позовні вимоги визнають, просять розглянути справу за відсутності їхнього представника, про що надали до суду відповідну заяву. Третя особа приватний нотаріус Софіївського районного округу Дніпропетровської області [PERSON] проти позову не заперечує, просить розглянути справу за її відсутності про що надала відповідні заяву. Третя особа реєстраційна служба Софіївського районного управління юстиції, будучи у встановлено чинним законодавством порядку повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання свого представника не направили, заяв про розгляд справи за його відсутності не подавали. Суд розглядає справу, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне: В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12), свідоцтвом про народження (а.с. 7). На час смерті [PERSON] їй належав будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS], який мати придбала 15.05.1969 року відповідно до договору купівлі-продажу у [PERSON] (а.с. 6). Після укладення договору купівлі-продажу будинок був переданий матері позивача -[PERSON] і вона стала проживати в ньому та була головою сім'ї даного господарства, по що свідчать архівні витяги з Погосподарських книг по с. Петрове за 1967-1969 роки, 1971-1973 роки (а.с. 21,22). В будинку [ADDRESS] [PERSON] проживала до своєї смерті, рахувалася як голова господарства (а.с.24). Проте мати позивача за життя державну реєстрацію права власності на житловий будинок не здійснила. Відповідно до ст.ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку [ADDRESS]. Статтями 1261, 1267 ЦК України передбачено, що при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, дружина та батьки померлого. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері [PERSON]. Крім позивача спадкоємців за законом не має. Отже до позивача, як спадкоємця першої черги перейшли всі права та обов'язки спадкодавця. 23 грудня 2014 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва на право на спадщину за законом після померлої [INFO] її матері -[PERSON], але у видачі свідоцтва їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок на ім'я померлої (а.с. 19). 12 січня 2015 року позивач звернулась з заявою до державного реєстратора Реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області про реєстрацію власності на житловий будинок, але в реєстрації було відмовлено, так як позивач не є належною особою для реєстрації права власності (а.с. 20). У зв'язку з неможливістю належним чином оформити свої спадкові права після смерті своєї матері, позивач була змушена звернутись до суду із цією позовною заявою. Відповідно до ст.ст. 100-101 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент придбання у володіння спадкодавцем позивача домоволодіння, громадяни могли мати у власності житловий будинок. При цьому глава 10 цього Кодексу не пов'язувала наявність такого права з його обов'язковою державною реєстрацією. Так, ст. 128 ЦК УРСР визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» звертається увага на те, що відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визначаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за таких умов: якщо реєстрація права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністра юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Придбання матір'ю позивача будинку здійснювалося в період дії норм Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР, затвердженої Міністром комунального господарства УРСР 31.01.1966 року. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності ЗУ від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, на момент укладення угоди купівлі-продажу будинку від 15.05.1969 року матір'ю позивача, виникнення права власності не залежало від його державної реєстрації. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved