Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Тульчинської державної нотаріальної контори про усунення порушень права власності та зняття арешту з майна, який під час розгляду справи уточнила, мотивуючи свої вимоги тим, що вона постійно проживає в [INFO]. В даний час їй необхідно було провести відчуження належного їй нерухомого майна. Але при зверненні до нотаріуса їй було повідомлено про наявність обтяження, а саме заборони, яка була накладена 03.07.1986 Тульчинською державною нотаріальною конторою. На її звернення до Тульчинської державної нотаріальної контори 17.12.2016 нею було отримано відповідь за №918/01-16, в якій повідомлялось, що підставою обтяження було повідомлення КСП ім.Кірова. Крім того, в усному порядку державним нотаріусом їй було розяснено, що будь-які документи про причини накладення заборони відсутні, є лише запис в журналі накладення заборон за 1986 рік, який в 2007 році при введенні в дію Єдиного реєстру заборон був автоматично перенесений з журналу в реєстр. В журналі реєстрації заборон є відмітка про погашення заборони на її імя, але, незважаючи на це, заборона в єдиному реєстрі заборон все рівно зареєстрована і для її зняття їй було запропоновано звернутись до суду. Вважає дії Тульчинської державної нотаріальної контори про відмову вчинити дію, а саме зняти заборону, незаконними та такими, що порушують її конституційні права та свободи. Наявність заборони позбавляє її можливості в повній мірі реалізовувати права, гарантовані їй Конституцією України, в тому числі по розпорядженню належними їй обєктами власності, безперешкодно виїзжати за межі України до інших держав. Їй достовірно відомо, що ніколи ніяких стягнень з неї не проводилось, судових рішень чи рішень інших органів про стягнення з неї коштів також не було, боржником також вона не була. В державній нотаріальній конторі в журналі реєстрації заборон зроблена відмітка про зняття заборони і погашення цього запису. Будь-яких документів про її боргові зобовязання не існує, що підтверджує той факт, що ніяких боргових зобовязань ні перед ким в дійсності немає. А тому накладення заборони являється незаконним. Так як наявність обмежень порушує її права і свободи, то за захистом вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить усунути порушення її права власності і зобовязати Тульчинську державі нотаріальну контору скасувати обтяження, а саме: вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про субєкта обтяження:[PERSON], адреса: Україна, Вінницька область, Тульчинський район, с.Одая; відомості про реєстрацію до 01.01.2013 р.: єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5299545, 13.07.2007 15:45:37, реєстратор: Тульчинська державна нотаріальна контора, Тульчинський районний нотаріальний округ; опис предмета обтяження: невизначене майно; додаткові відомості про обтяження: архівний номер 1901467VINNITSA2, Архівна дата: 14.01.2000 15:39:00, Дата виникнення: 03.07.1986, № реєстра: 12, внутр.. №1801Е02F22F148303D3C. Позивач в судове засідання не зявилась. Направила суду заяву в якій просить справу розглянути в її відсутність. Просить позов задовольнити. Відповідач - представник Тульчинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В судовому засіданні встановлено, що 03.07.1986 Тульчинською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення КСП ім.Кірова було накладено заборону на невизначене майно, про що свідчать копія реєстру для реєстрації заборон відчуження нерухомого майна, а також арештів накладених на нерухоме майно судовими та слідчими органами Тульчинської державної нотаріальної контори (а.с.18-20) та інформаційна довідка з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 26.01.2017 (а.с.15-16). Згідно вищевказаної інформаційної довідки [PERSON] належить земельна ділянка, кадастровий номер 0524380800:01:002:0092, площею 1,4995 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дранської сільської ради та ? частина житлового будинку, загальною площею 92,7 кв.м., житловою площе 56,6 кв.м., розташованого в с. Одая Тульчинського району Вінницької області. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно розяснень, викладених у п. 33 ПП ВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014, відповідно до положень статей\~391,\~396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Наявність обтяження на належне позивачеві майно не позбавляє його права володіння ним. Разом з тим, його наявність, порушує право власності позивача, зокрема, право щодо розпорядження цим майном. Згідно з ч. 4\~ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку визнання позову представником відповідача не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та законних інтересів. Враховуючи те, що на даний час позивач, позбавлена можливості належним чином користуватися своїм правом власності, підстави для збереження обтяжень, накладених відповідачем на це майно відсутні, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і наявності підстав для їх задоволення. У відповідності до\~ст. 88 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. На підставі ст.316, ст.317, ст.319, ст.321, ст.391 ЦК України, ст.10, ст.11, ст. 60, ст.88, ч. 4\~ст. 174, ст. 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved