Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 24 жовтня 2009 року між нею і відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . 05 грудня 2013 року судовим рішення шлюб між сторонами розірвано. Донька проживає разом з позивачем, яка перебуває у струтному матеріальному становищі, оскільки проживає одна, дитина не отримує державної допомоги на утримання, позивач працює медичною сестрою в КЗ «Синельниківська ЦРЛ» ДОР», отримує невелику заробітну плату, інших доходів не має. Відповідач ухиляється від утримання дитини у повній мірі, оскільки сплачує аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно, тоді як має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Інших стягнень відповідач не має, аліменти більше нікому не сплачує, інших дітей не має. Дитина потребує розвитку, лікування, позивач несе витрати на комунальні послуги, маючи мінімальний дохід. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини. Позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Також зазначив, що відповідач хоч і є інвалідом третьої групи, однак це робоча група і він взмозі отримувати більший дохід, ніж він отримує в якості державної соціальної допомоги. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і пояснив, що він кожного місяця сплачує за домовленістю з позивачем аліменти в розмірі 500,00 грн., оскільки він є інвалідом третьої групи, переніс два інфаркти і не може працювати. Отримує лише державну соціальну допомогу як інваліду. В той же час він у разі потреби надає додаткову допомогу доньці, коли вона про це просить. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 24 жовтня 2009 року підтверджується копією свідоцтва про шлюб. З копії свідоцтва про народження вбачається факт родинних відносин між сторонами і їх донькою [PERSON] , [INFO] . Згідно копії заочного рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано 17 грудня 2013 року. Факт проживання дитини разом з позивачем підтверджується довідкою квартального комітету від 15 лютого 2019 року. Як вбачається з довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії відповідач є інвалідом третьої групи внаслідок загального захворювання. Дата чергового огляду 14 квітня 2020 року. Довідкою Управління праці та соціального захисту населення від 12 квітня 2019 року підтверджується факт того, що відповідач на даний час знаходиться на обліку і отримує державну соціальну допомогу як інваліду в розмірі 1497,00 грн. Згідно копії виписки із медичної карти №4427 стан здоров`я відповідача при виписці покращився, рекомендовано раціональний режим праці і відпочинку. Відповідно до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Отже, враховуючи, що відповідач на даний час не працює, є інвалідом третьої групи, має постійний щомісячний дохід у вигляді державної соціальної допомоги інваліду, суд вважає, що стягнення з нього аліментів повинно здійснюватися не у твердій грошовій сумі, а у частці від його заробітку (доходу). Доказів щодо необхідності несення додаткових витрат на утримання дітей у зв`язку зі станом їх здоров`я позивач суду не надала, сама позивач є працездатною і також зобов`язана приймати участь в матеріальному забезпеченні дитини. Відповідач є інвалідом третьої групи, яка є робочою групою, має дохід і можливість працювати, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідач повинен надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання дитини і розмір цієї допомоги повинен складати 1/4 частина усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Оскільки позивач від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial