Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що вона з 2011 р. проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу. За час проживання з відповідачем у в них народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. ЇЇ доходів недостатньо для утримання їх дитини, так як на даний час отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860 грн., а відповідач мешкає окремо, матеріальної допомоги дочці не надає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю, після оголошення перерви в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності (а.с.22). Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти в меншому розмірі. Обґрунтовував це тим, що має статус безробітного, окрім державної допомоги доходів не отримує, інших утриманців не має. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. У силу положень ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В силу ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною четвертою ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], підтверджено, що батьком дитини записаний відповідач ( а.с 6). [PERSON] є працездатною особою, \~на цей час перебуває на обліку як безробітний\~\~і отримав дохід\~\~з 11 листопада по 30 листопада 2015 року 235,73 грн. (а.с.23). Виходячи з презумпції батьківства, принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, а також враховуючи те, що стягнення аліментів є необхідним, а домовленості про участь в утриманні дитини батьками у добровільному порядку не досягнуто, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки, яка потребує такої допомоги, оскільки він будучи батьком дитини не надає їй постійної матеріальної допомоги, хоча зобов'язаний та має таку можливість, осікльки здоровий, є працездатною особою, мешкає окремо та інших утриманців не має. Виходячи з вищенаведених обставин справи в сукупності суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача\~\~аліментів на утримання дочки в розмірі ? частини від його заробітку (доходу), але\~\~не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи те, що він отримує допомогу по безробіттю, тобто офіційний дохід, який згідно постанови КМУ від 26.02.1993 року N 146 (із змінами) враховуються при визначенні розміру аліментів, отже спроможний надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Такий розмір аліментів буде враховувати інтереси дитини та не буде порушувати права відповідача, який добровільно матеріальної допомоги в належному розмірі на утримання доньки не надає, хоча має можливість і повинен її надавати, враховуючи його фізичні можливості, молодий вік та спроможність працювати. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати.

Outcome: partial