Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, мотивуючи тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Однак, повною мірою реалізувати належні їй як власнику правомочності щодо вільного володіння, користування та розпорядження належним майном позивач не може, оскільки відповідач самовільно, без згоди власника та інших на те правових підстав, вселився до спірного будинку, проживає у ньому, ведучи аморальний спосіб життя-пиячить, влаштовує сварки, приводе незнайомих людей, принижує та порушує права позивача як власника будинку. Відповідач має власне житло, у якому зареєстрований, однак добровільно залишити будинок позивача відмовляється. У зв'язку із цим [PERSON] просить суд виселити [PERSON] із будинку за адресою: [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач своїм правом на присутність у судовому засіданні не скористався, повторно у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлений у встановленому законом порядку(ст. 74 ЦПК України). Заперечень, заяв, клопотань до суду не надсилала. Заяв та клопотань на день розгляду справи від сторін про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до порушення строку вирішення спору, затягування судового процесу. За таких обставин, з урахуванням письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, за наявними в ній доказами, яких достатньо для вирішення справи по суті, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України, оскільки подальше відкладення розгляду справи спричинить порушення строку вирішення спору. Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом АВК №229777 від 13.04.2002 року та свідоцтва про право власності АВК №229778 від 13.04.2002 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] З письмових пояснень позивача, з матеріалів справи, а саме листів Суворовського РВ ХМУ УМВД України в Херсонській області у відповідь на звернення [PERSON] про протиправну поведінку [PERSON]. вбачається, що останній самовільно вселився, проживає без наявних на те правових підстав у будинку позивача за адресою: [ADDRESS], та своєю протиправною поведінкою порушує права [PERSON] як власниці зазначеного будинку. З отриманої судом довідки ВАДР УДМС УМВД України в Херсонській області вбачається, що [PERSON] має зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання за адресою: [ADDRESS]. Разом з тим самовільно вселився у будинок позивачки і не бажає покинути приміщення, про що свідчать неодноразові звернення позивачки до правоохоронних органів про виселення відповідача. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виселення відповідача, як спосіб захисту [PERSON] своїх прав та інтересів, є категорією житлового права та регулюється нормами Житлового Кодексу України, у відповідності до яких, особа, яка самоправно зайняла житлове приміщення, підлягає виселенню без надання іншого житла( ст.116 ЖК України). Враховуючи наведене, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що зазначені у позові обставини, підтверджені під час розгляду справи, за відсутності згоди позивача на вселення [PERSON] до будинку за адресою: [ADDRESS], відсутності у останнього встановлених законом прав на користування вказаним будинком, зокрема-реєстрації місця проживання у ньому, мають ознаки самовільного зайняття чужого житла, що є порушенням абсолютного та непорушного права власника на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном, дають суду підстави для визнання позовних вимог законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачена ним сума судового збору у розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved