Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом та повідомила, що між сторонами 05 листопада 2015 року був зареєстрований шлюб у Вінницькому міському ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 3451. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими, відповідач ображає її, наніс тілесні ушкодження, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до правоохоронних органів та її заява внесена до ЄДРДР. При цьому відмічає, що вона вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу та залишила позов без розгляду, намагаючись зберегти сім`ю, однак вказане не дало бажаного результату, а тому вважає, що примирення між подружжям не можливе. Сторони припинили сімейні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За таких обставин просила розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження. Відповідач всупереч ст.178 ЦПК України надав до суду відзив без підтвердження його направлення іншій стороні, а тому відзив судом не взятий до розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити, розірвати шлюб та стягнути з відповідача судовий збір в розмір 840,80 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Відповідач в судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу, вказуючи, що він не може примушувати позивача до збереження шлюбу. Щодо судових витрат жодних заперечень не зазначив. Вислухавши учасників справи, дослідивши обставини справи, суд дійшов до наступного. Судом установлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом установлено, що 05 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб у Вінницькому міському ВДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом № 3451. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з матір`ю. Сторони не підтримують подружніх відносин, не спілкуються, спільно не проживають, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на встановлені обставини відсутності спільного проживання, не підтримання сімейних стосунків, формального існування шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення для справи. При цьому, суд звертає увагу, що сторони не заявляли про надання їм строку для примирення, а суд не вправі примушувати до таких дій. Суд відмічає, що тлумачення ст.111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Надання ж строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу між сторонами. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст.141 ЦПК України. Зважаючи на задоволення позову витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем, слід стягнути з відповідача. Щодо витрат на правничу допомогу, то суд враховує, що відповідно до ст. 131 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються в разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч.3 ст.141 ЦПК України. Позивачем заявлено про врахування судових витрат понесених нею (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження цих обставин суду надано копія договору про надання правової допомоги №20-а/20-ц від 20 лютого 2020 року з додатком, укладеного між позивачем та адвокатом Дегтярьовим О.М., детальний опис робіт (наданих послуг) та оригінал квитанції від 20 лютого 2020 року про сплату адвокату гонорару 4000,00 грн. При розподілі цього виду судових витрат, суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч.5, 6 ст.137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Надаючи оцінку наданим доказам та зважаючи на відсутність заперечень зі сторони відповідача, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах цієї цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням обставин справи та значення його для позивача. За наведеного суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 4000,00 грн витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved