Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що вона проживає у власному будинку, який розташований по [ADDRESS]. Даний будинок належить їй на праві власності на підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2009 року. У вказаному будинку зареєстрована її внучка [PERSON], [INFO], яка фактично з 2005 року у даному будинку не проживає. В кінці 2005 року [PERSON] виїхала до Російської Федерації та з того часу додому не приїжджає та вона немає із нею зв'язку. З відповідачем вона перебуває у неприязних відносинах та не спілкується взагалі протягом багатьох років. Від спільних знайомих їй стало відомо, що відповідачка знаходиться в Росії та повертатися додому не збирається, а приїхати виписатися в добровільному порядку відмовляється. Реєстрація [PERSON] у її будинку є безпідставною, так як вона не має права на даний будинок. На даний час вона має намір розпорядитися будинком на власний розсуд, однак, у будинку зареєстрована відповідачка, яка не бажає добровільно виписатися, чим чинить їй перешкоди у здійсненні права власності на житло. Вважає свої права порушеними з боку відповідача. Тому вона змушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд постановити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, а саме: визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду письмову заяву з клопотанням справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням за адресою вказаною у позовній заяві та за зареєстрованим місцем проживання згідно повідомлення за відомостями Центру надання адміністративних послуг Ямпільської міської ради Вінницькій області від 13 вересня 2018 року, яке повернулося із відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Про причини неявки суд не повідомив, заперечень суду не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи його відсутність до суду не надійшло. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України - днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив суду не подала, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в її відсутність до суду не надійшло. Тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про день та час розгляду справи. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини: Із досліджених письмових доказів - паспорта громадянина України (а.с.3) судом встановлено, що позивачка зареєстрована у [ADDRESS] . Із рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 19 березня 2009 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4-5) судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, що розташований у [ADDRESS]. Із копії Домової книги (а.с.6-9) судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрована у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] з 22 серпня 2005 року. Із акту №1075 від 01 серпня 2018 року (а.с.9) судом встановлено, що позивачка зареєстрована та проживає у [ADDRESS]. В ході обстеження депутатами Ямпільської міської ради було встановлено, що внучка власниці - [PERSON], [INFO] з 2005 року фактично за місцем реєстрації не проживає, а проживає разом із матір'ю в м. Москва, Російської Федерації(а.с.10). Із акту обстеження № 1074 від 01 серпня 2018 року встановлено, що - [PERSON], [INFO] за місцем реєстрації по [ADDRESS] - не проживає (а.с.11). Дослідивши усі докази в їх сукупності, та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, суд вважає позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Як вбачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а сааме житловим будинком по [ADDRESS] вказуючи на те, що відповідач з 2005 року, тобто понад один рік, не проживає в будинку та не несе тягар утримання житла, що порушує право позивача як власника нерухомого майна. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом врахована Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16, відповідно до якої визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За таких обставин, коли права власників порушені, власники майна мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивачі правомірно вимагають усунення будь-яких порушень їхніх прав, в даному випадку шляхом визнання особи відповідача такою що втратила право користування житловим приміщенням. Факт реєстрації в будинку відповідача, який в ньому не проживає, порушує права позивача як власника. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягає до задоволення в повному обсязі. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені - квитанцією №25 від 10 серпня 2018 року, за правилами ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню із відповідача у сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved