Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має трьох дітей - доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які мешкають разом із позивачем та перебувають на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач участі у вихованні дітей не приймає, не піклується про їх здоров'я, їх фізичний, духовний розвиток, не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, тоді я грошових коштів, які заробляє позивач, недостатньо для належного виховання та утримання дітей, через що у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі ? частини заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи від дня подання позову. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач пояснив, що він не працює на даний час, та визначений позивачем розмір аліментів є завищеним, та він згоден на ? частину, повідомив, що надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, купував подарунки на день народження тощо. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають разом із матір'ю (позивачем) та перебувають на її утриманні. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Щодо розміру аліментів, то, задовольняючи в цій частині позов частково, суд бере до уваги те, що відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, оскільки відповідач не працює, для суду відсутні підстави для визначення частки заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, через що визначення частки заробітку (доходу) відповідача в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000,00 грн., яка буде стягуватися, як аліменти на дітей, буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед останньою. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial