Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду про виселення відповідачів з належної їй житлової квартири [ADDRESS] В позовній заяві позивачка вказала, що їй на праві приватної власності згідно до Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 13.06.2007 року належить житлова квартира [ADDRESS]. До вересня 2010 року в вищезазначеній квартирі в якості мешканців були зареєстровані відповідачі. Рішенням Чугуївського міського суду від 10.09.2010 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було знято з реєстраційного обліку в якості мешканців даного житлового приміщення. Однак, до цього часу в вищезазначеній квартирі, без отримання на те дозволу власника, без договору найму житла проживають відповідачі, які в добровільному порядку не бажають залишити помешкання. Їх дії позивач розцінює, як порушення її прав, як власника щодо реалізації права володіння, користування та розпорядженням належним їй на законних підставах нерухомом майном. Просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Сторони в судове засідання не з'явилися. Відповідачі, про час, дату та місце судового розгляду були належним чином повідомлені, про що свідчать поштові повідомлення, направлені за адресою їх місця реєстрації та фактичного проживання. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, посвідченої 03.02.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, надав суду письмову заяву про підтримку позовних вимог в повному обсязі та проханням розглянути справу за відсутності позивача та її представника. Вивчивши докази, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Положеннями ст.10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, з огляду на ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Стаття 41 Конституції України гарантує непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні. Приватна власність охороняється державою, що забезпечує його недоторканність і саме в чинність цього ніхто не може бути обмеженим у його здійсненні. У відповідності зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.97 р., яка згідно із ст.9 Конституції України є частиною законодавства, ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Правом власності, згідно ч.1 ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого 13.06.2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, позивачці на праві приватної власності належить житлова квартира [ADDRESS]. Право власності зареєстроване за № 1430/14 в становленому законом порядку, що підтверджується реєстраційним посвідченням КП «Чугуївське МБТІ» від 28.04.2009 року. Згідно ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.1 ЦПК України до завдань цивільного судочинства відносить справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно наданих даних, з вересня 2010 року в квартирі [ADDRESS] в якості мешканців були зареєстровані відповідачі. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10.09.2010 року по цивільній справі № 2-779/10 про усунення перешкод в користуванні вищезазначеною житловою квартирою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було знято з реєстраційного обліку в якості мешканців. Неодноразові усні, в тому числі і письмове від 20.09.2012 року звернення позивачки про добровільне звільнення відповідачами належної їй квартири в строк не пізніше 22 жовтня 2012 року залишилися без реагування. До цього часу в квартирі [ADDRESS], без отримання на дозволу власника, без договору найму житла проживають відповідачі, які в добровільному порядку не бажають залишити помешкання. Згідно зі ст. 158 Житлового Кодексу України, договір найму житлового приміщення укладається між власником будинку (квартири) та наймачем в письмовій формі з подальшою реєстрацією в виконавчому комітеті міської Ради народних депутатів або в утвореному ним органі управління. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права та обов'язки наймодавця та наймача та інші умови. Такого договору [PERSON] з відповідачами також не укладали. Своїми діями відповідачі перешкоджають господареві в реалізації права власника, а саме у відповідності до ст. 383 ЦК України, права на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Outcome: approved