Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред?явлення позову і до досягнення ним повноліття. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 20.07.2013 уклала шлюб із відповідачем, в якому у них народився син, [PERSON], [INFO] Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17.01.2018 шлюб між ними розірвано. На даний час дитина проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні та матеріальному забезпеченні. Допомоги від держави на утримання дитини не отримує. Після розірвання шлюбу відповідач припинив надавати їй матеріальну допомогу на утримання спільної дитини. Зазначає, що 21.02.2018 відповідач звернувся до неї із розпискою про те, що вона не матиме до нього претензій в частині стягнення аліментів на утримання сина, натомість він зобов?язується відкрити депозитний рахунок в установі банку на ім?я [PERSON], на який щорічно перераховуватиме кошти в розмірі 24000 грн. Вказує, що підписала вказану розписку, оскільки відповідач не надав би їй нотаріально посвідченої згоди на виїзд сина разом із нею за кордон. Стверджує, що її доходи складаються із заробітної плати, розмір якої за останні шість місяців становить 63 432,66 грн. Відповідач зареєстрований приватним підприємцем, займається стоматологічною практикою та працює приватно лікарем-стоматологом та отримує нерегулярний, мінливий дохід. За час спільного проживання його доходи за 2017 рік становили 10-20 тисяч грн щомісячно. Враховуючи викладене, вважає за можливе та необхідне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зазначає, що відповідач аліментів нікому не платить, неповнолітніх дітей, а також інших осіб на утриманні не має. Зазначила, що несе додаткові витрати на утримання дитини щомісячно у розмірі 600-700 грн, оскільки їх спільний з відповідачем син погано розмовляє, що спричиняє потребу у заняттях з логопедом. Окрім цього, планує дати його на заняття з плавання з метою його фізичного та емоційного розвитку. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 17.09.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив. Зокрема зазначила про безпідставність покликань відповідача на те, що вона просила не вимагати спільного поділу майна подружжя, оскільки у позовній заяві про розірвання шлюбу вона зазначила про відсутність майнових спорів між сторонами та відповідач позов визнав у повному обсязі. Не заперечила щодо факту відкриття відповідачем банківського вкладу (депозиту) на користь сина, однак наголосила про необхідність створення належних умов для дитини сьогодні, а не лише у майбутньому. Ствердила, що розписку від 21.02.2018 підписала лише з метою отримання дозволу відповідача на виїзд дитини на відпочинок за кордон. Не заперечила той факт, що після 17.10.2018 відповідач почав частіше приходити до спільного сина, подарував йому іграшки, сходив разом із ним на мультфільм в кінотеатр та на виставу у ляльковий театр. Зазначила, що жодних перешкод у спілкуванні відповідача з сином не чинить. Вказала на безпідставність покликань відповідача щодо перебування на його утриманні матері, оскільки така не є непрацездатною особою в розумінні чинного законодавства України та, окрім цього, має чоловіка, [PERSON], який офіційно працює та отримує належну заробітну плату, а також ще одного сина - [PERSON] Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому зазначив, що як батько [PERSON] піклується про його здоров?я, фізичний, духовний розвиток, створює належні умови для розвитку, бере активну участь у вихованні дитини, намагається забезпечити його майбутнє. Вказав, що після розірвання шлюбу неодноразово звертався до позивача з пропозицією регулярної передачі коштів на утримання сина, однак така категорично відмовлялася від такої пропозиції. Разом із позивачем досягли усної домовленості про відкриття ним депозитного рахунку на ім?я дитини та невимагання від неї поділу спільного майна подружжя, а саме: побутової техніки та грошових коштів, отриманих в якості подарунку на весілля, а позивач, в свою чергу, не мала б вимагати аліментів на утримання дитини та при необхідності купівлі товарів і послуг сама мала б звертатися за допомогою. 22.02.2018 ним було відкрито депозитний рахунок в банку ПАТ «МІБ» на ім?я [PERSON], на який щорічно зобов?язувався перераховувати кошти в розмірі 24000 грн. Станом на 19.10.2018 на банківському рахунку сина знаходиться грошова сума у розмірі 31123,13 грн. Зазначив, що твердження позивача про те, що він припинив купляти речі сину, необхідні для його розвитку, не відповідають дійсності, оскільки він продовжує купляти такі та використовує кожну можливість побачитись із дитиною. Ствердив, що зареєстрований приватним підприємцем на спрощеній системі оподаткування. Працює лікарем-стоматологом. Його дохід має мінливий характер, є нерегулярним та складає 5-6,5 тисяч грн в місяць, а відтак оплачувати аліменти у розмірі 4000 тис. грн на даний час не має можливості. Просить врахувати, що має на утриманні матір, яка звільнена з роботи у зв?язку із скороченням штату працівників, отримує мінімальну пенсію та проживає з ним; не має на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також ним не було придбано нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Ствердив, що і надалі має намір відкладати грошові кошти на майбутнє сина, купляти йому необхідні товари для розвитку, відпочивати разом із ним з метою його виховання та забезпечення його майбутнього. Просить позовні вимоги задовольнити частково та стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1559 грн, щомісячно. У судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що позов визнає частково, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях, не заперечив щодо встановлення аліментів в твердій грошовій сумі, однак не в такому розмірі як просить позивач та просив встановити такі в розмірі 1559 грн щомісячно. З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З приписів зазначених правових норм вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язкуутримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 17.01.2018 шлюб, укладений між ними, розірвано. Рішення набрало законної сили 16.02.2018. Позивач працює юрисконсультом І категорії у Львівській філії Концерну радіомовлення, радіозв?язку та телебачення та сукупний дохід за період з 01.02.2018 по 31.07.2018 склав 79789,50 грн, сума до виплати - 63432,66 грн, що стверджується довідкою №596/6-05 від 27.08.2018. Відповідач є фізичною особою-підприємцем, вид його діяльності - стоматологічна практика, що стверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає із матір'ю, що стверджується довідкою (випискою з будинкової книги) №1091 від 04.09.2018. 21.02.2018 позивач написала розписку, в якій зазначила, що надає погодження щодо розміру та порядку виплати аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], шляхом сплати грошових коштів від [PERSON] на депозитний банківський рахунок у річному розмірі 24000 грн. Жодних претензій щодо сплати останнім аліментів мати не буде, що стверджується відповідною розпискою, копія якої міститься в матеріалах справи. 22.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Міжнародний інвестиційнй банк» (надалі - Банк) та [PERSON] (надалі - Вкладник) укладено договір №00403.18-РD.117 на користь третьої особи - [PERSON], відповідно до умов якого Банк відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок на користь третьої особи [NUMBER] в день підписання Договору, що підтверджується копією відповідного договору. Згідно з випискою по даному договору від 22.02.2018 станом на 19 жовтня 2018 року на згаданому депозитному рахунку знаходиться грошова сума у розмірі 31123,13 грн. Разом із тим у судовому засіданні позивач ствердила, що написала таку розписку, оскільки відповідач не надав би їй нотаріально посвідченої згоди на виїзд сина разом із нею за кордон. Відповідач дані обставини заперечив та ствердив, що позивач сама запропонувала йому відкрити депозитний рахунок, на який би він перераховував кошти на майбутнє сина, натомість не вимагатиме стягнення з нього аліментів на її користь на утримання спільного сина. Однак ні позивач, ні відповідач не надали суду доказів на підтвердження своїх позицій, а відтак, попри наявність даної розписки, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, з метою якнайкращого захисту інтересів дитини суд вважає за можливе стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх спільного сина аліменти у твердій грошовій сумі, при визначенні розміру якої судом враховано також наступне. Суду не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків із утримання малолітнього сина. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, має нерегулярний та мінливий дохід. Суд відхиляє покликання відповідача на неможливість сплачувати ним аліменти у такому розмірі, як бажає позивач, у зв?язку із тим, що у нього на утриманні перебуває непрацездатна мати - [PERSON], яка отримує мінімальний розмір пенсії, оскільки згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. Як встановлено у судовому засіданні, мати [PERSON] - [PERSON], [INFO], до даних категорій осіб не належить, отримує пенсію за вислугу років та разом із цим перебуває у шлюбі з [PERSON], [INFO], який є працездатною особою та отримує заробітну плату. Даний факт відповідачем визнається та не оспорюється. Суд також відхиляє покликання відповідача на наявність спільного майна, набутого під час проживання у шлюбі, зокрема грошових коштів, яке залишилось у позивача, як на підставу щодо відмови у стягненні у зазначеному позивачем розмірі аліментів, та покликання позивача на наявність у матері відповідача грошових коштів, які вона подарувала їм на весілля та які вважаються спільними, як на підставу для стягнення коштів у зазначеному нею розмірі, оскільки такі покликання сторонами не визнаються та не підтверджені жодними доказами. Разом із тим предметом даного спору є стягнення аліментів, а не поділ майна подружжя. Однак при цьому суд враховує також і ту обставину, що відповідач бере участь в утриманні та забезпеченні духовного розвитку сина, зокрема проводить з ним час, відвідує кінотеатри та театри, купляє іграшки. Ці обставини, зокрема за період після 17.10.2018 не заперечувалися позивачем, хоча вона й стверджувала, що розмір понесених відповідачем витрат є незначним, відтак, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане свідчить про те, що суть аліментних зобов'язань полягає не в покладенні обов'язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що необхідні для її розвитку та виховання. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому частиною другою зазначеної норми передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання малолітньої дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стану здоров'я сторін та їхньої малолітньої дитини, матеріального становища сторін, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, відсутності у відповідача на утриманні інших осіб, тієї обставини, що обов'язок утримувати дітей лежить на обох батьках. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Згідно з ч.2 ст.182 СК України гарантований та рекомендований розміри аліментів закріплено на рівні 50 % та 100 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно. Відповідно до приписів ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років з 01 липня становить 1559 грн. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення частково, а саме, слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1559 грн щомісячно, що на даний час мінімальний рекомендований розмір аліментів, необхідний для забезпечення першочергових потреб малолітнього, починаючи з 05 вересня 2018 року і до досягнення ним повноліття. Суд вважає необгрунтованою вимогу в частині стягнення аліментів у розмірі 4000 грн, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про щомісячні витрати на утримання дитини у зазначеному розмірі, зокрема суд критично оцінює долучені позивачем квитанції та чеки, оскільки позивачем недоведено, що дані товари, зокрема і продукти харчування придбавалися саме для спільної дитини сторін, зокрема враховуючи малолітній вік дитини. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України та

Outcome: partial