Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати безпідставною відмову про надання дозволу на виїзд дитини за межі України та надання дозволу на виїзд за межі України, мотивуючи тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO] 10.11.2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Позивач має намір під час канікул поїхати з дитиною на оздоровлення до Греції. Відповідач безпідставно відмовляє позивачу в наданні дозволу на тимчасовий виїзд сина [PERSON], [INFO] на відпочинок під час літніх канікул у Грецію, а тому позивач вимушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задоволити та пояснила, що працює вчителем в школі і має намір поїхати тимчасово на час відпустки на оздоровлення до Греції. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, оскільки умови проживання в Греції не відомі. Вважає, що позивач погано піклується про дитину, оскільки у дитини гельмінти. Суд дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення. Суд прийшов до такого висновку по слідуючих міркуваннях: З свідоцтва про народження Серія [NUMBER] виданого на [PERSON] вбачається, що батьками останнього записано [PERSON] та [PERSON] З рішення Снятинського районного суду від 10.11.2015 р. вбачається, що шлюб між сторонами розірвано. Сина залишено проживати біля матері. Згідно ч.1 та ч.2 ст. 155 Сімейного Кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності і батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини . У відповідності до ст. 9 «Про права дитини» прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1989 р.- держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі особисті відносини та прямі контакти, з обома батьками за винятком випадків коли це суперечить інтересам дитини. Крім цього ст.. 3 Конвенції «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Підпунктом 3, пункт 2-2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27.01.1995 р. передбачено, що виїзд за межі України громадян, що не досягли 16 річного віку у супроводі одного із батьків або у супроводі осіб уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України, який не досяг 16 річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Пункту 5 вказаних Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку в супроводі осіб, які уповноважені особа батьками здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави (держав) прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Виходячи із вищенаведеного суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Враховуючи те, що позивачка має намір поїхати на відпочинок з дитиною за кордон, що сприятиме духовному та інтелектуальному розвитку дитини, відмова відповідача є безпідставною і немотивованою, чим порушуються як права позивача так і права дитини безперешкодно пересуватися за межі України . На підставі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 5 «Правил перетинання державного кордону громадян України», ст. 155 СК України та

Outcome: approved