Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що з 12.06.2010 року з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. Рішенням суду від 06.02.3012 року шлюб розірвано. З часу народження дитини відповідач припинив надання будь якої допомоги на сім'ю та утримання дитини , не з'являвся до своєї дитини протягом 6 років та не виявляв бажання добровільно і в майбутньому надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, не виконував своїх батьківських обов'язків, передбачених законом та моральними засадами суспільства. Вихованням дитини займаюсь лише позивач. У зв'язку з цим змушена була звернутись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Згідно рішення суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 02.12.2011 року до 27.10.2008 року та згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 30.03.2016 року заборгованість [PERSON] станом на 01.03.2016 року становить 34564,29 грн. Батько не цікавився станом здоров'я дитини, не оплачував за харчування у ДНЗ, не приводив і не забирав доньки, не цікавився її навчанням, не відвідував навчальні заклади, не провідував її вдома. Дитина не знає свого батька, тому просить позов задовільнити повністю. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 52, 59, 75,76), поважні причини неявки суду не повідомлено. В судовому засіданні представник третьої особи Служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради підтримала висновок органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради № 3168/490524 від 29.04.2016 та вважає , що в інтересах дитини позов підлягає задоволенню.. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки відповідача неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач та представник третьої особи не заперечують проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.06.2010 року по 05.02.2012 року, що підтверджується копіями свідоцтва про шлюб та рішення суду про його розірвання (а. с. 10-11 ). [INFO] року від шлюбу народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Згідно рішення суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із 02.12.2011 року до 27.10.2008 року та згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 30.03.2016 року заборгованість [PERSON] станом на 01.03.2016 року становить 34564,29 грн. (а. с. 36-38). Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК УКраїни передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз»яснення п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз'яснення, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача , думку представника третьої особи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову, оскільки з моменту розірвання шлюбу позивача з відповідачем , протягом 6 років відповідач не приймав участі в житті дитини та її вихованні, не цікавився його станом здоров'я, не оплачував за харчування у ДНЗ, не приводив і не забирав доньки, не цікавився її навчанням не відвідував навчальні заклади, не провідував доньку вдома, що підтверджується висновком органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради № № 3168/490524 від 29.04.2016 (а. с.32-33) та показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зазначили, що відповідача не бачили з моменту народження [PERSON] та участі у вихованні відповідач не приймає. (а. с. 39-43). Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 551,20 грн. сплаченого судового збору .

Outcome: approved