Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на свою користь 1/4 частини доходу заробітку відповідача на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, посилаючись на те, що відповідач є батьком їхньої дитини - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо): не застосовувалися. Відповідач направив відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини його доходів щомісячно на утримання дружини, зазначив, що у нього немає офіційного доходу, на його утриманні знаходяться батьки. Також, зазначив, що надає кошти на утримання дитини, а позивач неофіційно працює та має дохід, а аліменти потрібні позивачу тільки на її забаганки. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Судом також встановлено, що неповнолітня дитина мешкає разом з позивачем. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до частини четвертої статті 84 СК України, право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідач є особою молодого віку та будь-яких доказів втрати ним працездатності він суду не надав, а тому суд вважає, що останній спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає їх спільна дитина, до досягнення нею трьох років. Будь-які обставини щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення - судом не встановлено. Разом з цим, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд задовольняє позов частково та приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Суд вважає, що такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам позивача та рівню платоспроможності самого відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. Приймаючи до уваги вищенаведене та

Outcome: partial