Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати за нею право на проживання в квартирі [ADDRESS] та зобов'язати відповідача укласти договір житлового найму з позивачем. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка вселилась у вище вказану квартиру з часу одруження з [PERSON], що стверджується свідоцтвом про одруження від 07.08.1987 року. Від подружнього життя мають сина [PERSON] [INFO]. Позивачка нарівні з [PERSON] користувалась усіма правами і несла всі обов'язки, що випливали з договору найму квартири [ADDRESS]. З 1995 року [PERSON] безвісно відсутній. В зв'язку з наведеним, просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, дали пояснення аналогічні вищенаведеним, просять позов задовольнити. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилися, ніяких документів до суду про причини своєї неявки не надали, суд ухвалив справу заочно, розглядати без їх участі, оскільки проти того позивач не заперечувала. Заслухавши позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконань, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 07.08.1987 року, /а.с. 4/, у якому мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту ЛКП «Сяйво» № 40 від 05.03.2015 року, [PERSON] проживає у [ADDRESS] без реєстрації. /а.с.9/. Відповідно до відповіді Залізничного ВП ГУ НП у Львівській області від 04.03.2016 року № 2906/38/01-16 з метою встановлення факту розшуку [PERSON], а також його проживання чи перебування скеровано відповідні запиту, станом на 04.03.2016 року повна інформація про перевірку відсутня. /а.с.11/. Статтею 61 ЖК передбачається, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Однак такого договору позивачкою та її представником надано не було. Як вбачається з правової позиції Верховного суду України (постанова Верховного Суду України від 11 липня 2012 року № 6-60цс12) у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК УРСР). У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім'ї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Однак позивачкою не надано жодних доказів про будь які правові підстави проживання нею у квартирі [ADDRESS]. Крім того суд не бере до уваги посилання позивачки на квитанції про оплату комунальних послуг, оскільки такі виписані на прізвище [PERSON], у зв'язку із чим, суд позбавлений можливості встановити ким саме були сплачені комунальні послуги, так як квитанції не підписані платником. /а.с. 35-45/. Також суд не може визнати належним доказом копію ордера 023667 від 28.02.81 року(а.с. 8), бо вказаний ордер не має відношення до права позивача на житлову площу, та до прав її чоловіка [PERSON] Враховуючи вище викладене, беручи до уваги факт того, що позивачкою не доведено правових підстав проживання нею у квартирі [ADDRESS], а самі лише твердження про те, що вона перебуває з [PERSON], який з її слів, є наймачем вищевказаної квартири, у зареєстрованому шлюбі не є достатньою підставою визнання за позивачкою права на проживання у квартирі [ADDRESS]. Крім того, позивачкою не подано суду належних доказів про те, що [PERSON] є наймачем вказаної квартири. Не доведено позивачем факту існування спору взагалі, порушення її прав, з боку відповідачів, заперечень її права, перешкод в їх реалізації. У зв'язку із наведеним, суд приходить до переконань, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Outcome: dismissed