Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю №1 ДП 017588 від 06 травня 2001 року вона є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,490 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, з кадастровим номером 1224886000:01:002:0350. Навесні 2016 року позивач помітила, що її земельну ділянку хтось без її відома переорав. Від жителів села вона дізналася, що це зробив відповідач по справі - фізична особа - підприємець [PERSON] . Коли позивач звернулася до відповідача, то почула, що начебто між ними укладений договір оренди земельної ділянки. Зазначає, що її підпис в договорі оренди земельної ділянки підроблений і жодного договору вона не підписувала, про що свідчить висновок експерта №28/1.1/660 від 12 жовтня 2018 року. Позивач звернулася до органів поліції і за даним фактом було розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12016040390001027 від 16 червня 2016 року, в межах якого був зроблений і вказаний висновок експерта. Позивач просить суд визнати недійсним вищезазначений договір оренди земельної ділянки від 01 листопада 2010 року, зобов`язати відповідача повернути позивачу належну їй земельну ділянку. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивачем не надано жодного доказу того, що остання зверталася до поліції з заявою про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим невідомо чи взагалі існує кримінальне провадження і на якій стадії воно перебуває. Посилання позивача на те, що про існування оспорюваного договору оренди земельної ділянки вона дізналася лише у 2016 році не відповідає дійсності, оскільки згідно посвідченої секретарем Новоолександрівської сільської ради довіреності, позивач надала повноваження [PERSON] на здійснення заходів по реєстрації вказаної земельної ділянки. На підставі заяви [PERSON] було зареєстровано право оренди земельної ділянки. Після реєстрації [PERSON] повідомила позивача про це і надала копії документів. Також вважає, що позивач про укладення договору оренди земельної ділянки знала ще у 2013 році, у зв`язку з чим вона пропустила строк позовної давності для оспорювання вказаного договору. Враховуючи вищевикладені обставини просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. Також зазначили, що посилання відповідача на наявність виданої позивачем на ім`я [PERSON] довіреності не свідчить про надання позивачем права на укладення договору оренди земельної ділянки. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, підтримав обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, і просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у їх задоволенні відмовити. Також зазначив, що позивач є його рідною тіткою і вона особисто підписала договір оренди земельної ділянки і знала про його існування. Він неодноразово сплачував їй орендну плату, однак доказів цьому не зберігав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що їй відомо про те, що справді позивач [PERSON] складала довіреність на оформлення земельної ділянки. Однак не пам`ятає які саме повноваження були за довіреністю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі [PERSON] є її зятем. Вона надавала допомогу зятю щодо оформлення документації на земельні ділянки, які він орендував. Позивач [PERSON] дійсно склала довіреність на оформлення земельної ділянки. При складанні довіреності свідок присутньою не була. Також вона заповнювала бланк договору оренди земельної ділянки, однак під час його підписання сторонами також не була присутньою. Під час судового розгляду справи судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Факт належності позивачу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,490 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії І-ДП №017588. Згідно наданої суду копії договору оренди земельної ділянки, 01 листопада 2010 року між сторонами було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області і належить на праві власності позивачеві. Договір було укладено строк на 10 років зі сплатою орендної плати в розмірі 4100,00 грн. щорічно, орендна плата повинна сплачуватися не пізніше 01 грудня поточного року. Позивач оспорює дійсність вищезазначеного договору, посилаючись на те, що вона такого договору не підписувала і взагалі не знала про те, що належна їй земельна ділянка використовувалася відповідачем. Факт не підписання договору оренди земельної ділянки позивачем підтверджується копією висновку судової почеркознавчої експертизи №28/1.1/660 від 12 жовтня 2018 року, згідно якого підпис від імені [PERSON] в договорі оренди земельної ділянки від 01.11.2010 року, площею 6,490 га, кадастровий номер 1224886000:01:003:0550, у графі «підпис» виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У даному випадку позивачем доведений факт не підписання нею оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У ч.2 ст.207 ЦК України зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У ст.16 Закону України «Про оренду землі» зазначено, що укладення договору оренди земельної ділянки здійснюється зі згоди орендодавця. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати свє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, судом встановлено, що у даному випадку договір оренди земельної ділянки позивач не підписувала, у зв`язку з чим вказаний договір повинен бути визнаний недійсним і земельна ділянка повинна бути повернута її власнику, тобто позивачу [PERSON] . Посилання представника відповідача щодо недоведеності позивачем факту її звернення до органів поліції з заявою про злочин і наявності певного кримінального провадження є необґрунтованими, оскільки з самого висновку експерта №28/1.1/660 від 12 жовтня 2018 року вбачається, що він був зроблений на виконання постанови слідчого СВ Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про призначення почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження №12016040390001027 від 16 червня 2016 року, що свідчить про наявність вказаного кримінального провадження. Необґрунтованими суд вважає і посилання представника відповідача на посвідчену секретарем Новоолександрівської сільської ради довіреність, якою позивач надала повноваження Герасименко Людмилі Василівні на здійснення заходів по реєстрації вказаної земельної ділянки. Так, зі змісту вказаної довіреності, складеної 21 червня 2013 року, вбачається, що вона надавалася саме з метою реєстрації на ім`я позивача права власності і обтяження на належну позивачеві земельну ділянку і вказана довіреність не містить жодних посилань і вказівок з приводу оспорюваного договору оренди земельної ділянки. Допитані у судовому засіданні свідки також достовірно не змогли підтвердити для чого саме видавалася вказана довіреність і яким чином вона пов`язана з оспорюваним договором оренди земельної ділянки. Посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку позовної давності суд також вважає необґрунтованими. Так, виходячи зі змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як зазначає позивач, про наявність начебто укладеного між нею і [PERSON] договору оренди земельної ділянки їй стало відомо навесні 2016 року і навесні 2019 року вона звернулася з позовом до суду, тобто в межах строку позовної давності, а посилання представника відповідача на те, що позивач про укладення договору оренди земельної ділянки знала ще у 2013 році є недоведеними. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved