Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом та просив суд визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлого 24.03.2015 року [PERSON] право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Горянівське, вул. Лермонтова, буд. 19. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивач [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження. Після смерті [PERSON], який помер 24.03.2016 року [PERSON] звернулась до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка складається з житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: вул. Лермонтова, буд. 19, с. Горянівське Дніпровського (Дніпропетровського) району Дніпропетровської області. 22.07.2016 року заведено спадкову справу №59265703, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №44540928 від 22.07.2016 року. Відповідно до довідки виконкому Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області №282 від 13.10.2016 року заповітів від імені [PERSON] в архіві Обухівської селищної ради не зареєстровано. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому порядку 22.11.2016 року, я звернулась із відповідною заявою до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] У той же день, 22.11.2016 року, [PERSON] отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті [PERSON] Зазначена постанова нотаріуса обґрунтована відсутністю документів, які підтверджують зареєстроване право власності на спадкове майно за спадкодавцем. Дана відмова державного нотаріуса Дніпровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину унеможливлює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 у випадку смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Факт, що встановлює право власності на вищезазначений житловий будинок підтверджується договором купівлі-продажу, укладеним 29.03.1985 року, між [PERSON] та померлим [PERSON] Зазначений договір було посвідчено секретарем Кіровського виконкому [PERSON] Відповідно до листа КП Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» №1322 від 11.10.2016 року житловий будинок, що розташований за адресою: с. Горянівське, вул. Лермонтова, буд. 19, Дніпровський район, Дніпропетровська область належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.1985 року. Таким чином, право на житловий будинок за померлим [PERSON] підтверджено належними та допустимими доказами і за змістом ст. 1218 ЦК України може бути об'єктом спадкування. Як вбачається із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи до уваги, що [PERSON] є спадкоємцем майна за законом, інші особи не претендують на спадок, оскільки її рідна сестра [PERSON] відмовилась від спадщини на користь [PERSON], а тому, перехід від спадкодавця до спадкоємця прав власності на нерухоме майно вже відбувся фактично. Проте, перешкодою для видачі [PERSON] нотаріусом свідоцтва про право на спадщину є відсутність належним чином оформлених документів про право власності спадкодавця на житловий будинок. При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою, а відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на нерухоме майно і неможливість її здійснення за особами, які померли, порушують право [PERSON] на отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Позивач у встановлений шестимісячний строк прийняв спадщину шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що відповідає вимогам ст.ст.1268-1270 ЦК України. Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявляти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки судом встановлено факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640,00 грн., сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved