Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, просить визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 липня 2001 року сторони уклала шлюб. 01 квітня 2003 року позивач придбала квартиру [ADDRESS]. Вказану квартиру [PERSON] придбала за особисті кошти, які для купівлі квартири вона позичила у фізичної особи на підставі розписки 01 червня 2001 року, тобто до укладення шлюбу між нею та [PERSON] В подальшому, з метою часткового повернення позики, позивачем була продана квартира [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу від 18.04.1994 року. Таким чином, оскільки спірна квартира майна хоча й придбана у період шлюбу, але за особисті кошті одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю позивача. Ухвалою від 12.09.2017 року відкрито провадження у справі. У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд здійснював розгляд цієї справи за правилами ЦПК України від 15.12.2017 за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Як на стадії підготовчого провадження, так і після закриття такого відповідачу визначався строк для надання відзиву на позов, проте такий до суду не надійшов. В останнє судове засідання позивач та її представник не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. А тому, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається із копії свідоцтва про одруження (а.с. 8), 14.07.2001 року між сторонами Міським відділом реєстрації актів громадського стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в книзі записів про одруження зроблено запис за №1107, та позивач змінили прізвище з «Копич» на «Вовк». Як вбачається із копії договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 872 (а.с.10), позивач придбала квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із інформаційної довідки (а.с.12), на даний час власником квартири [ADDRESS] зазначено, що власником квартири є [PERSON] Відповідно до положень ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Разом з тим, відповідно до положень ст.57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як вбачаєтеся із розписки (а.с.9), позивач [PERSON] 01 червня 2001 року для купівлі квартири позичила у [PERSON] кошти сумою 90 000 грн., про що склала розписку. Окрім цього, позивачем було укладено договір купівлі-продажу від 23 квітня 2003 року квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 18.04.1994 року Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою, за реєстровим №3649, зареєстрованого у Львівському міжміському БТІ та ЕО 31.05.1994 року (а.с. 11). З пояснень позивача вбачається, що отримані від продажу квартири [ADDRESS] кошти було використано на часткове повернення позики від 01 червня 2001 року. Вказані доводи відповідач не заперечив. За змістом норми ст.60 Сімейного кодексу України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідна правова позиція визначена Верховним Судом України у справі № 6-612цс15. Окрім цього, Верховним Судом України висловлено іншу правову позицію у справі 6-1568цс16, а саме, що у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, суд вважає доведеним факт, що позивач придбала квартиру за особисті кошти, отримані в позику, та на купівлю якого витратили кошти, отримані від продажу належного їй до шлюбу особистого майна. Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що квартира № [ADDRESS] придбана нею за особисті кошти за час перебування у шлюбі, що не заперечується і відповідачем, а тому є підстави визнати його особистою приватною власністю. У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати - судовий збір в розмірі 640 грн. (а.с.3)

Outcome: approved