Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на користь неї на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 30% частини від доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, вказуючи на те, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину. Відповідач добровільно коштів на утримання їхньої доньки не надає. Ухиляється від своїх прямих обов'язків по утриманню дитини. Дитина утримується на доходи позивачки, що є вкрай недостатнім для повноцінного харчування, придбання предметів одягу та інших потреб по утриманню та вихованню дитини. Просить стягнути з відповідача аліменти на дитину. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, на задоволенні позову наполягала. Додатково пояснила, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання доньки, оскільки працює та отримує заробітну плату, але добровільно допомоги на утримання дитини не надає. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, згоден сплачувати тільки 25% від своїх доходів на утримання доньки. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходить, враховуючи наступні обставини: Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у шлюбних відносин та є батьками дитини - [PERSON], [INFO]. ( а.с.7). Відповідно до довідки позивач знаходиться на обліку в УСЗН Сватівської РДА та в період з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року отримувала соціальну допомогу ( а.с. 8). Відповідно до довідки відповідач працює в ТОВ АФ «Слобожанська» та отримує заробітну плату ( а.с. 9). Ці обставини визнані сторонами і відповідно до ст. 61ч.1 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-II від 27.02.91 році Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ч.2 ст. 51 Конституції України - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що відповідач працює, отримує стабільний дохід, стан здоров'я його задовільний, інших дітей у нього не має, інші стягнення по виконавчим листам з нього не проводяться, добровільно допомоги на утримання дитини не надає, дитина утримується на кошти матері, що є вкрай недостатнім для повноцінного харчування, придбання предметів одягу та інших потреб по утриманню та вихованню дитини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. .Виходячи з наведеного, ст. 27 Конвенції про права дитини; ст. ст. 48, 51 Конституції України; ст. ст. 84, 91, 180, 182 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: approved