Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись, що вона з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO], на утримання якого з відповідача на підставі постанови Рокитнянського районного суду від 27.10.1999 стягувалися аліменти в розмірі ? частини всіх видів доходів відповідача. Разом з тим, належним чином відповідач судове рішення не виконував і що спричинило заборгованість по сплаті ним аліментів за період з серпня 2009 по січень 2016 на загальну суму 51042.23 грн.. Просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів за вказаний період часу на загальну суму 13906.01 грн.. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила, прохаючи стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 13526.17 грн.. Такі позовні вимоги вона підтримала за викладених у позові обставин і підстав та просила задовольнити. Відповідач уточнені позовні вимоги за викладених у позові обставин і підстав визнав та не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши у судовому засіданні сторін спору, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Рокитнянському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції Київської області знаходиться виданий Рокитнянським районним судом Київської області виконавчий лист № 2-482 від 25.09.2003 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. Разом з тим, боржником рішення суду належним чином не виконується, що спричинило заборгованість по сплаті ним аліментів станом на грудень 2016 на загальну суму 43699.56 грн.. Вказані обставини спору визнаються сторонами, а тому доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягають. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За вимогами ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до положень статті 11 вказаного Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду спору по суті. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із сімейних відносин та мають регулюватися положеннями глави 15 Сімейного кодексу України, а саме статті 196 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до положень ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на вимогах закону та обставинах спору, а тому є обґрунтованими. Окрім того, з огляду на обставини справи, що викладені в позові і які визнав відповідач, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, а тому судом приймається і позов таким чином підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в сумі 640.00 грн. підлягають стягненню на її користь з відповідача у справі.

Outcome: approved