Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право на спадину за заповітом від 18.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Лейко С.А. вона є власником 5/6 частини квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Лейко С.А. інша 1/6 частина квартири [ADDRESS] належить матері позивача, третій особі по справі [PERSON] , спадкова справа № 637 за 2006 рік, зареєстровано в реєстрі за № 3-1817. Право власності позивача та [PERSON] зареєстровано в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідач по справі є колишнім чоловіком позивача. В зазначеній квартирі він не проживає з серпня 2018 року по теперішній час, місце його проживання позивачу невідомо. Добровільно знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає. Тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, Відповідач [PERSON] , який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради до судового засідання не з`явився, про час та місце був повідомлений своєчасно та належним чином, про причину неявки суду не повідомив. [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними,суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши свідків [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено наступне. На підставі свідоцтва про право на спадину за заповітом від 18.08.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Лейко С.А. позивач є власником 5/6 частини квартири [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.06.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Лейко С.А. інша 1/6 частина квартири [ADDRESS] належить матері позивачки третій особі по справі [PERSON] , спадкова справа № 637 за 2006 рік, зареєстровано в реєстрі за № 3-1817. Право власності позивача та [PERSON] зареєстровано в ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Відповідач по справі є колишнім чоловіком позивача, що підтверджується заочним рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 02.10.2017 року. [PERSON] , [INFO] , є колишнім чоловіком позивача [PERSON] , зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , але не проживає з серпня 2018 року. Згідно акту про не проживання громадян від 12.11.2019 року [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з серпня 2018 року по теперішній час. Як вбачається зі змісту ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України - власник житла має право вимагати усунення будь яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права. Оскільки відповідач не проживає у зазначеній квартирі з серпня 2018 року, зазначене є підставою для задоволення позову. Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання. Питання про розподіл судових витрат позивачем не заявлено.

Outcome: approved