Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно, до досягнення ними повноліття. Стверджує, що відповідач ухиляється від покладеного на нього у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України обов`язку в повному обсязі утримувати свою сім`ю на належному рівні. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, яким заперечує проти заявлених вимог. Вважає, що доцільним буде стягнення із нього на користь спільних із позивачкою дітей аліментів в наступному розмірі, на користь - [PERSON] [INFO] у розмірі 1100 грн., [PERSON] [INFO] у розмірі 900 грн. Вказує, що вимога позивачки про стягнення аліментів на утримання дітей, у вказаному нею розмірі не доведена жодними належними допустимими доказами. Позивач не навела ніяких доказів того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу. Окрім того просить суд прийняти до уваги такі обставини: стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів, відсутність у відповідача об`єктивної змоги надавати матеріальну допомогу в розмірі зазначеному позивачкою. Позивачем надано відповідь на відзив в якому вона заперечує проти доводів відповідача, зазначає, що відповідач працює на таксі, має стабільний заробіток. Вона не в змозі утримувати дітей на одну державну допомогу. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Шлюб між сторонами зареєстровано 03 листопада 2007 року. Сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] . Діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується довідкою виданої головою ОСББ «Сокіл» від 05.09.2018 року та знаходяться на її утримані. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №256-к від 27 квітня 2017 року, [PERSON] , головний спеціаліст відділу організаційно-господарського забезпечення управління адміністративно-організаціного забезпечення Головного управління Держгеокадасту у Миколаївській області, знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 08 травня 2017 року до 01 березня 2020 року включно. Позивачем надано суду довідку з Департаменту праці та соціального захисту управління соціальних виплат і компенсацій Інгульського району від 04.10.2018р. за №3061 про дохід у вигляді щомісячної одноразової допомоги при народженні у сумі 860грн. Надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків ДПІ Інгульського району м. Миколаєва за №2655/14-02-08-01-14 від 04.10.2018 р. де вказується про відсутність доходу за 2018р. Додатково надано позивачем роздруківку своєї декларації за 2017 р., в якій зазначається про її тимчасову непрацездатність в зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дитиною, яка не досягла трьох років Окрім того позивачем надано відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків Новоодеського відділення Очаківської ОДПІ за №1276 від 22.10.2018р. де зазначається про наступне. В період з 01.01.2017р. - 30.06.2018р. відповідач одержував кошти в ТОВ «Сандора» в загальній сумі 27469,48грн., в військовій частині в загальній сумі 53257,53грн., в центрі зайнятості - 67745,40грн., а всього за цей період в сумі 139472,41грн. Відповідачем надано копію трудової книжки, з якої вбачається що з 2007 року не працює, на теперішній час стоїть на обліку у Новоодеському РЦЗ. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачем не доведено можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. на кожного. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючі відсутність з боку позивача судових витрат, витрати пов`язані з розглядом цивільної справи компенсуються за рахунок держави.

Outcome: partial