Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про невиконання відповідачем взятих на себе за борговою розпискою від 26.11.2014 року зобовязань про отримання у борг 3000 доларів США та вимогами про стягнення з останньої на її користь грошового боргу, саме станом на 18 січня 2016 року час звернення до суду з зазначеним позовом, у розмірі 73149 грн., трьох відсотків річних від простроченої заборгованості в розмірі 2410,92 грн., грошові кошти з урахуванням індексу інфляції від суми заборгованості у розмірі 10\~482,25 грн., а також витрати на оплату послуг адвоката в сумі 3000 грн. та 861 грн. судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи судом була повідомлена належним чином. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обовязків до виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд також враховує положення ст.ст.610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобовязання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч.1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається з положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до матеріалів справи, 26 листопада 2014 року позивач надав, а відповідач отримала, грошові кошти у сумі 3000 доларів США, які зобовязувалася повернути до 12 грудня 2014 року, про що було складено розписку за підписом останньої. Тобто факт укладення між сторонами договору позики підтверджується розпискою позичальника. Як встановлено в судовому засіданні, позивач зверталася до органів поліції за фактом не повернення відповідачів позичених у неї коштів, на що згідно Висновку від 10.12.2015 року, позивачеві було розяснено, що з приводу відшкодування їй матеріальних збитків вона має право звернутися до суду. Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що у встановлений договором позики строк, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення взятих у борг грошових коштів не виконав. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань за укладеним із позивачем договором позики, взяті у борг кошти не повернув, на підтвердження своїх доводів повернення коштів за позикою доказів не надав, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості за договором позики у розмірі 73149 грн., оскільки згідно відомостей НБУ станом на час звернення до суду, а саме 18.01.2016 року офіційний курс долара США становив за 100 доларів США 2438.2961 грн. Крім того, офіційний індекс інфляції у 2015 році, що стверджується інформацією Мінфіну, становив 143,3, тому, станом на 18.01.2016 сума заборгованості відповідача з врахуванням інфляційних втрат становить: 73 149 грн. х 143.3 індекс інфляції = 10 482, 25 грн. З дати виникнення заборгованості 13.12.2014 по день звернення до суду 18.01.2016 року, строк прострочення боргу склав 401 день: 73 149 грн./100% х 3% /365 днів х 401 день = 2 410, 92 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення платежу (ціна позову) становить: 73 149 гривень + 10\~482, 25 грн. + 2\~410, 92 грн. = 86\~042, 17 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При цьому суд зменшує витрати на правову допомогу, оскільки з урахуванням часу безпосередньої участі представника позивача адвоката в судовому розгляді цієї цивільної справи, що склав 5 хв., замість 2 годин, зазначених в розрахунку відповідних витрат станом на 15.01.20156 року, їх загальна вартість відповідає 2756 грн. + 46 грн. = 2802 грн. У звязку з наведеним, загальний розмір судових витрат складає 2802 грн. + 861 грн. (судового збору), а всього 3663 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved