Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що що вона 02.05.2009 року уклала шлюб з відповідачем, під час шлюбу у них народився син: [PERSON], [INFO]. З перших днів подружнього життя у них була дружня сім'я, заснована на почуттях любові, поваги та вірності один до одного, але з часом почуття любові, поваги та розуміння згасли і поступово стосунки між ними зіпсувались та все одно вона неодноразово намагались зберегти сімю та жити заради сина. Однак усі спроби були марними. Відносини тільки погіршувались, а життя один з одним стало не можливим. Відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, які виникають у неї, він не здатен підтримувати нормальну моральну атмосферу і піклуватися про побудову сімейних відносин між членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідач нехтує своїми батьківськими обов'язками не приділяє достатньої уваги своєму сину не піклується про сім'ю. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, і між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає їхній син, що тяжким чином впливає на його психічний стан та кожен раз спричиняє їй та йому душевні страждання. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Визначити місце проживання дитини [PERSON] [INFO] з матірю [PERSON], [INFO]. До початку відкритого судового засідання позивач надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у відкрите судове засідання не зявився з невідомої суду причини. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд, згідно ч.1 ст.112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також обставини життя подружжя, наявність неповнолітньої дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки вони підтверджуються матеріалами справи, а саме: копією свідоцтва про шлюб серія 1-КИ №139159, актовий запис про шлюб №20 від 02 травня 2009 року, зроблений виконавчим комітетом Ювілейної селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області; копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія 1-КИ №295958 від 01.9.2010 року, з якого вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої дитини. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2016 року сторонам надавався шестимісячний строк для примирення, але сторони не примирилися. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства між сторонами припинені, у сторін є неповнолітня дитина, між сторонами було відсутнє взаєморозуміння, що призвело до фактичного розірвання шлюбних стосунків. Сторонам було надано шестимісячний строк для примирення, але сторони не примирилися, крім того відповідач в судове засідання не зявився, що свідчить про його небажання зберегти сімю. Розірвання шлюбу є зваженим та обґрунтованим рішенням тому позовні вимоги в частині про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За правилами ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. За ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст.141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають значення. Враховуючи вищенаведені обставини справи, суд вважає що визначити місце проживання дитини за місцем проживання матері буде відповідати інтересам дитини, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Таким чином суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги встановлено.

Outcome: approved