Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 10.10.2012 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач в обґрунтування вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя, втрати почуття любові та поваги одне до одного, відсутність порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, внаслідок чого це стало суперечити їхнім інтересам. Також вказує, що в результаті поступового погіршення відносин подальше спільне проживання та збереження шлюбу виявилося неможливим, а тому шлюбно-сімейних відносин з відповідачем вони не підтримують та спільного господарства не ведуть. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року відкрите провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 05.08.2019 року (а.с. 20-21). 29 липня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вказує, що позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Також вказав, що після укладення шлюбу спільне життя не склалося через відсутність спільних інтересів, різних поглядів на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного, відсутність порозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки з ведення спільного господарства, внаслідок чого це стало суперечити їхнім інтересам. В підготовче судове засідання сторони не з`явились. Позивачем одночасно із позовною заявою до суду подана заява в якій просить провести розгляд справи у її відсутності. Про причини неявки в судове засідання відповідача суд не повідомлено. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. За нормою ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 10.10.2012 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Відділу реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 713 (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, спільного господарства сторони не ведуть, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, проживають за різними адресами, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, відповідач позов визнає, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що також кореспондується з частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір». Позивачем судовий збір у розмірі 768,40 грн. був сплачений на підставі квитанції № 91 від 22.06.2019 року на рахунок 31212206026005 УК у Дніпровському районі, банк отримувача 899998, код отримувача 38012871 (а.с. 4). У зв`язку з цим [PERSON] з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого при подачі позову судового збору, що становить у розмірі 384 грн. 20 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved