Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що наказом № 12 від 11.02.1994 вона була прийнята на роботу до Скадовського міжрайгазу контролером по природному газу; працювала на різних посадах; остання посада - технік виробничого підрозділу Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз». У зв'язку із змінами в організації виробництва ПАТ «Херсонгаз», скороченням чисельності та штату працівників, було скорочено посаду техніка виробничого підрозділу Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз». Відповідно до наказів від 03.10.2014 № 255-од «Про затвердження організаційної структури Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз», від 10.10.2014 № 262-од «Про ліквідацію структурних підрозділів Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз», від 10.10.2014 № 479-к «Про затвердження нового штатного розкладу Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз»», наказом начальника Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз» від 17.12.2014 №207-к позивачку звільнено з посади техніка виробничого підрозділу Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз» з 17.12.2014 у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. Після затвердження організаційної структури ПАТ «Херсонгаз» Скадовську філію ПАТ «Херсонгаз» перейменовано у Скадовську району дільницю Каланчацького міжрайонного управління ПАТ «Херсонгаз». Вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки підставою звільнення є попередження про вивільнення від 13.10.2014, а не наказ про можливе звільнення із займаної посади; згода профспілкової організації надана 15.12.2014, а не у визначений ч.8 ст.43 КЗпП України строк, що передбачає право власника розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації; при вивільненні позивача відповідачем було запропоновано посади, одна з яких на час відпустки по догляду за дитиною, а інша - з оплатою 0,2 ставки, у зв'язку з чим позивач відмовилась від них; посада техніка виробничого підрозділу Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз» не підпала під скорочення та після вивільнення позивачки на вказану посаду було прийнято іншу особу, яка займала посаду проектанта проектного відділу, яку було скорочено. Зазначені дії відповідача порушили її законне право на працю, завдали моральних страждань, оскільки позбавили гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти на життя, що призвело до втрати душевного спокою, має наслідком постійний роздратований стан, відсутність засобів для забезпечення належного рівня життя. Завдану моральну шкоду оцінює у 2 000 грн. Також вказує, що про обставини вивільнення з роботи їй стало відомо 12.01.2015, коли зайшла до установи у приватних справах, оскільки її звернення про надання копій наказів було залишено поза увагою. Тоді і звернулась до спеціаліста у галузі права для надання допомоги у підготовці позову до суду. Вважає, що за таких обставин строк для звернення до суду для вирішення трудового спору пропущений нею з поважних причин. Просить суд поновити її на посаді техніка виробничого підрозділу Скадовської районної дільниці Каланчацького міжрайонного управління ПАТ «Херсонгаз»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.12.2014; стягнути моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Представник відповідача Чернишова В. Г. в судовому засіданні позов не визнала, надавши суду письмові заперечення. Вказала на відсутність поважних причин для поновлення пропущеного позивачкою строку, оскільки позивачу було достовірно відомо про проведення перестановки (перегрупування) працівників і переведення більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, за його згодою на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника, тобто [PERSON], отже місячний строк для оскарження починає перебіг саме з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки - 17.12.2014. Зазначила, що позивач була ознайомлена під розпис з наказом про наступне вивільнення, що підтверджується її підписом на звороті наказу; за умови отримання роботодавцем згоди на розірвання трудового договору 15.12.2014, на підставі ч.8 ст.43 КЗпП України останньою (крайньою) датою звільнення працівника є 15.01.2015, а позивача звільнено 17.12.2014, тобто у відповідності до вимог законодавства. Також зазначила, що посада техніка виробничого підрозділу Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз» була скорочена, оскільки при ліквідації Скадовської філії відбулася ліквідація усіх посад філії, при цьому за рішенням власника створено новий структурний підрозділ, який не є відокремленим - Каланчацьке міжрайонне управління, до структури якого входить Скадовська районна дільниця, кількість посад та чисельність працівників якої є меншою у порівнянні з філією. При вивільненні працівників, у тому числі позивача, роботодавцем було дотримано вимоги ст.42 КЗпП України, а саме враховано переважне право на залишенні на роботі. Посада техніка у новоствореному підрозділі відповідача вимагає знання ПК, бути досвідченим користувачем визначених комп'ютерних програм, мати навички роботи з Інтернетом та електронною поштою, тобто задачі та обов'язки за даною посадою збільшились та потребують вищих кваліфікаційних вимог. У зв'язку з наведеним на вказану посаду було запрошено особу, яка має вищу освіту за спеціальністю «Промислове і цивільне будівництво», є досвідченим користувачем ПК, до даної посади працювала за спеціальністю вищої кваліфікації, з 2008 року поряд з основною роботою працювала за сумісництвом на час відпусток основних працівників, що підтверджує також продуктивність її праці. Натомість, позивач має середню-спеціальну освіту, не володіє спеціальними знаннями для роботи з ПК, що фактично унеможливлює виконання обов'язків за посадою техніка. Вказані обставини були зазначені керівником Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз» при зверненні з поданням до об'єднаної профспілкової організації ПАТ «Херсонгаз» на погодження звільнення саме позивача та зазначивши і порівнявши саме з кваліфікаційним рівнем іншої особи, яка в подальшому була передена на цю посаду. Одночасно звернула увагу на вільну відмову позивача від двох запропонованих посад. Також вказала, що позивачем не зазначено та не додано доказів у чому саме полягає завдана моральна шкода, та на відсутність обґрунтування її розміру. Просить у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис нормативно закріплено щодо підприємств у ч.3 ст.64 Господарського кодексу України. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. В той же час закон не встановлює будь-якої судової санкції за порушення встановленого строку попередження працівника про наступне вивільнення, про що також зазначено і в роз'ясненнях, даних у абз. 6 пункту 19 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на посаді техніка виробничого підрозділу Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз», звільнена з посади за п.1 ст.40 КЗпПУ відповідно до наказу начальника Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз» № 207-к від 17.12.2014 у зв'язку зі скороченням штату працівників, на підставі письмового попередження про вивільнення від 13.10.2014; відмови від переведення на іншу роботу від 26.11.2014; погодження об'єднаної профспілкової організації від 15.12.2014 (а.с.6). З наказом [PERSON] ознайомлена 17.12.2014, що підтверджується підписом у наказі. Відповідно до наказу ПАТ «Херсонгаз» № 255-ОД від 03.10.2014 «Про затвердження організаційної структури ПАТ «Херсонгаз» з метою створення ефективної системи управління товариством та підвищення продуктивності праці, на виконання рішення Наглядової ради ПАТ «Херсонгаз» (протокол від 30.09.2014 №15), з 10 жовтня 2014 року затверджено структуру ПАТ «Херсонгаз», до складу якої входить, в тому числі Каланчацьке міжрайонне управління (а.с.19). Скадовська філія ПАТ «Херсонгаз» ліквідована з 10 жовтня 2014 року згідно наказу ПАТ «Херсонгаз» від 10.10.2014 № 262-од, яким одночасно на начальника Скадовської філії Керекелицю А. І. покладено обов'язок 10.10.2014 підготувати наказ про попередження щодо можливого звільнення 17.12.2014 працівників філії у зв'язку із скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України та до 15.10.2014 направити до районного центру зайнятості відповідні спеціальні повідомлення (форма 4-ПН) про можливі звільнення працівників за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.20). Наказом ПАТ «Херсонгаз» від 10.10.2014 № 479-к затверджено новий штатний розклад, відповідно до якого виведено з 10.10.2014 із штатного розкладу всі посади структурних підрозділів товариства (а.с.21). Скадовською філією ПАТ «Херсонгаз» 10.10.2014 видано наказ № 180-к, відповідно до якого попереджено всіх працівників філії про їх наступне вивільнення 17 грудня 2014 року (а.с.29). [PERSON] ознайомлена з даним наказом, про що свідчить її підпис на звороті наказу. 13.10.2014 [PERSON] письмово попереджена про скорочення посади та наступне вивільнення 17.12.2014 (а.с.34). 26.11.2014 [PERSON] письмово відмовилась від запропонованих вакантних посад із зазначенням причин відмови (а.с.35). Звертаючись з поданням до голови об'єднаної профспілкової організації ПАТ «Херсонгаз» про надання згоди на звільнення [PERSON], начальник Скадовської філії, посилаючись на внесення змін в організацію виробництва і праці, скорочення штату та чисельності працівників згідно з наказами від 03.10.2014 № 255-од, від 10.10.2014 № 262-од, від 10.10.2014 № 479-к, вказав, що підлягає скороченню [PERSON] технік виробничого підрозділу Скадовської філії ПАТ «Херсонгаз», яка 13.10.2014 була письмово попереджена про наступне вивільнення 17.12.2014. Також зазначив, що в межах однорідних посад, на посаду техніка виробничого підрозділу було переведено більш кваліфікованого працівника, яка має необхідну технічну вищу освіту та володіє знаннями комп'ютера. Крім того, зазначив, що [PERSON] було запропоновано іншу роботу на цьому ж підприємстві, від наданих пропозицій 26.11.2014 було отримано письмову відмову; іншої роботи, яку вона могла б виконувати за своїм фахом і кваліфікацією, на підприємстві нема; обмежень на звільнення та переважного права на залишення на роботі відповідно до чинного законодавства нема (а.с.33). Таким чином, оскільки інша особа має більш високу кваліфікацію і продуктивність праці, то відповідач обґрунтовано перевів її на посаду техніка виробничого підрозділу, звільнивши з цієї посади позивачку, що узгоджується з наданим Верховним Судом України роз'ясненнями у постанові Пленуму №9 від 06.11.1992. З цих підстав суд вважає, що звільнення позивача проведено на законних підставах. Щодо поновлення строку звернення до суду для вирішення трудового спору необхідно зазначити наступне. [PERSON] звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі лише 03.02.2015, посилаючись на те, що про обставини її вивільнення з роботи їй стало відомо 12.01.2015. З доказів, наданих суду вбачається, що позивачка була звільнена 17.12.2014, з наказом про звільнення ознайомлена в той же день. Суду не надано доказів, що протягом місячного терміну - з 17.12.2014 до 17.01.2015, існували обставини, що перешкоджали б позивачці звернутися до суду. Суд критично оцінює твердження позивачки, що ненадання їй копій наказів від 03.10.2014 № 255-од, від 10.10.2014 № 262-од, від 10.10.2014 № 479-к на її звернення від 12.01.2015 перешкоджало зверненню до суду, оскільки у подальшому [PERSON] реалізувала встановлені законом процесуальні права позивача, заявивши вимогу про витребування вказаних документів. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що позивачка без поважних причин пропустила строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, однак відповідно до роз'яснень, даних у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та у п.11 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення» у цивільній справі при необґрунтованості позовних вимог суд відмовляє у позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, так як вони стосуються захисту порушеного права. Зважаючи на те, що вимога [PERSON] про поновлення на роботі не підлягає задоволенню, то не підлягають задоволенню і інші вимоги, оскільки вони є похідними і залежать від вирішення питання про поновлення на роботі.

Outcome: dismissed