Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на ? частини квартири [ADDRESS] після смерті батька [PERSON], який помер 11 вересня 2016 року. Позивач посилається на те, що вона є спадкоємицею після смерті її батька. На даний час не може оформити свої спадкові права на ? частку вищезазначеної квартири у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру, оскільки її батько перед смертю звертався до Управління з використання розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради з заявою про приватизацію належного йому майна, але зареєструвати свої майно не встиг. Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що вона приватизувала спірну квартиру на підставі чинного законодавства. За життя її чоловік з питанням про приватизацію не звертався. Наданий час вона є власницею квартири, проживає та зареєстрована за адресою [INFO]. Представник Миколаївської міської ради надав заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду за наявними матеріалами. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 11 вересня 2016 року помер батько позивачки [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП №252916. Позивач посилається на те, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач, [PERSON] як його донька та відповідачка [PERSON] його дружина. [PERSON] - донька померлого відмовилась від спадщини на користь сестри [PERSON]. [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІІ-ФП № 314290 . Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що позивачка змінила прізвище на «Дівейкус» (а.с. 9). [PERSON] є дружиною померлого [PERSON], з 27 липня 2001 року, підтвердженням чого є свідоцтво про одруження серія І-ФП №044489 видане відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району міста Миколаєва Миколаївської області (а.с. 81). [PERSON] 28 січня 2017 року подала заяву про прийняття спадщини за законом до другої Державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі від 28.01.2017 р., яка зареєстрована за № 46574146 та підтверджується витягом зі спадкової справи № 39/2017 до майна померлого [PERSON]. 10.06.2017 року державним нотаріусом другої державної нотаріальної контори Миколаївської області [PERSON] винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частки квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що не надано правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. [PERSON] прийняла спадщину померлого [PERSON], оскільки проживала та була зареєстрована разом зі спадкодавцем на час його смерті. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 39/2017 до майна померлого 11 вересня 2016 року [PERSON] від 28.01.2018 року СР № 60164576. Довідкою Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 29.01.2018 року за № 211 право власності за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, у відповідності з вимогами ст. 1269 Цивільного кодексу України, подала до державного нотаріуса заяви про прийняття спадщини, свідченням чого є наявна в матеріалах справи копія спадкової справи №39/2017 рік до майна померлого 11 вересня 2016 року [PERSON]. Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Частиною четвертою статті 5 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. За змістом статей 1, 3, 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, яким визначено порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. Так, пунктом 18 вказаного положення передбачено, що для проведення процедури приватизації громадянином до органу приватизації подається відповідний перелік документів, в тому числі оформлена заява на приватизацію квартири. Згідно правової позиції, висловленої у Постанові Верховного суду України у справі № 6-121 цс 13 від 11.12.2013 року, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Пленум Верховного Суду України в частині пятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Отже, аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що право у спадкоємця вимагати визнання права на приватизацію в порядку спадкування виникає виключно у тому разі, коли спадкодавець (наймач) за життя звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві. Управління комунального майна Миколаївської міської ради надало документи щодо приватизації спірної квартири. Зазначена квартира приватизована 03.07.2017 року за заявою [PERSON]. надано документи які стали підставою для приватизації: Розпорядження від 03.04.2017 року, свідоцтво про право власності на житло, технічний паспорт, заява, довідка про склад сімї, витяг з рішення №1152, розрахунки площі, витяг з реєстру, заява на приватизацію, договір доручення (а.с. 96-119). Згідно витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] (а.с. 71). Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт звернення [PERSON] за життя із відповідною заявою про приватизацію спірної квартири до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду. Навпаки, з матеріалів справи, згідно відповіді від 27.04.2018 року вбачається що [PERSON] з заявою щодо приватизації квартири [ADDRESS] не звертався, документи на приватизацію вказаної вище квартири до органу приватизації житлового фонду не подавались, рішення про передачу житла у приватну власність [PERSON] не приймалось. Таким чином, враховуючи, що позивачем не доведено в ході судового розгляду ту обставину, що за життя [PERSON] звертався із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду у відповідності до вимог Закону України Про приватизацію державного житлового фонду та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, суд надходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак у задоволенні позову слід відмовити. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed