Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом квартирою №133 в будинку 15 корпус 1 по вул. Василя Нікітіна в м. Кропивницькому та примусово зняти його з реєстраційного обліку за вказаною квартирою . В обґрунтування позову зазначено, що вона є власником квартири № 133, що знаходиться в місті Кропивницькому по вул. Василя Нікітіна буд. 15 корп. 1 на підставі договору дарування від 19.08.2010року . Разом із позивачем зареєстрований син [PERSON], , 19.10.1982року народження, який за даною адресою не проживає. Стверджується, що в добровільному порядку відповідач не знімається з реєстраційного обліку, тому реєстрація відповідача у вказаній квартирі створює перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю , а тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та просить задовольнити позов повністю. До судового засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог (а. с. 25 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 24 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. \~ \~ \~ \~Згідно ст. ст. 223 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири № 133, що знаходиться в місті Кропивницькому по вул. Василя Нікітіна буд. 15 корп. 1 на підставі договору дарування від 19.08.2010року (а. с. 29-31). Згідно довідки УДМС ( а.с. 16) разом із позивачем зареєстрований син [PERSON], 19.10.1982року народження, який за даною адресою не проживає з 2014 року , що підтверджується актом ( а.с. 27). Відповідно до ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно приписів ст. 64 ЖК України члени сім»ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї. Відповідно до ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст. 8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому економ порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст. 12 Загальної декларації прав людини, дата підписання 10.12.1948 р., дата набрання чинності 10.12.1948 р. Прийнята і проголошена резолюцією 217A(III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. При винесенні рішення, суд керується ст.13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково, оскільки відповідач як член сім»ї власника житла не проживає у вказаному житлі без поважних причин більше одного року, реєстрація відповідача у вказаному житловому будинку створює позивачу перешкоди у вільному розпорядженні своєю власністю , що в розумінні ст. 405 ЦК України є підставою для визнання особи такою , що втратила право на користування даним житлом. А надалі рішення суду згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття особи з відповідної реєстрації. При цьому, вимога , щодо зняття з реєстрації відповідача не ґрунтується на законодавстві і не підлягає задоволенню. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 704.80грн. сплаченого судового збору .

Outcome: partial