Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду про зміну розміру аліментів на утримання дітей. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі в якому в них народилося двоє дітей - син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Рішенням Горохівського районного суду від Волинської області від 16 серпня 2009 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, починаючи з 15 квітня 2009 року до досягнення ними повноліття. Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 11 січня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Попри рішення суду про стягнення аліментів, відповідач й надалі продовжував ухилятися від законного обов'язку утримувати своїх дітей та сплачувати аліменти. Як наслідок, в нього утворилася заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01 жовтня 2016 року становить 53001 гривня 57 копійок. На даний час витрати позивача на утримання дітей значно зросли, оскільки діти навчаються в школі, їм постійно потрібно купувати одяг та належним чином харчуватися, що потребує значних матеріальних затрат, тобто їм необхідно забезпечити необхідні умови для їхнього нормального фізичного та духовного розвитку. З моменту стягнення аліментів суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановленні такого розміру аліментів, оскільки починаючи з 2015 року прожитковий мінімум на дитину відповідного віку зріс. На даний час розмір стягуваних аліментів не забезпечує мінімальних потреб дітей для їх нормального розвитку. Крім того, діти постійно перебувають під наглядом лікувального закладу, оскільки хворіють з діагнозом плоскостопість І ст. За станом здоров'я знаходяться на «Д» обліку та потребують виготовлення ортопедичних устілок. Вартість ортопедичного взуття на сьогоднішній день є досить дорогим, а діти потребують його негайно. Окрім того, діти часто хворіють на гострі респіраторні захворювання та потребують санаторного лікування. У зв'язку з частими захворюваннями верхніх дихальних шляхів дітям було рекомендовано пройти санаторне лікування, про що було видано відповідні довідки. Однак, через брак коштів та скрутне матеріальне становище, оскільки отримує мізерний заробіток, позивач самостійно не в змозі цього зробити. Просить змінити розмір стягуваних за рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 16 червня 2009 року аліментів з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця та жителя села Підбереззя Горохівського району Волинської області на користь позивача [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] з 1/3 частини його заробітку на тверду грошову суму в розмірі по 800 (вісімсот) гривень на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ними повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак в поданій до суду заяві позов підтримала повністю із наведених в позовній заяві підстав, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, проте був належним чином повідомлений про розгляд справи. Причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.ст.1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, ч.8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Як вбачається із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов'язки батьків і дітей випливає, що відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст.184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 Сімейного Кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Згідно правової позиції, яка викладена у справі за №143 цс 13, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України від 05.02.2014 року постановила з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи те, що відповідач на день ухвалення рішення про стягнення із нього аліментів в частці від його заробітку офіційно був працевлаштований, однак на даний час немає постійного місця роботи, отримує нерегулярний мінливий дохід, що у відповідності до вимог ст.184 СК України є підставою для стягнення аліментів з нього у твердій грошовій сумі і свідчить про зміну матеріального стану, та з урахуванням вищенаведеного рішення Верховного Суду України, вважаю, що слід змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, тобто змінити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду від 16 червня 2009 року з 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 (вісімсот) гривень на кожну дитину, що на мою думку буде необхідним і достатнім для матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. Відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 11 січня 2011 року, яке набрало законної сили, було розірвано (а.с. 13-14). В даному шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, батьком в яких значиться відповідач [PERSON] (а.с. 8, 10). Діти - син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], проживають з позивачем [PERSON], що стверджується довідкою Горохівської міської ради №4085 від 21 жовтня 2016 року (а.с. 15). Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 16 червня 2009 року, яке набрало законної сили, з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини його заробітку щомісячно, починаючи з 15 квітня 2009 року до досягнення ними повноліття (а.с. 12). Згідно довідки-розрахунку, виданої Горохівським районним відділом державної виконавчої служби, заборгованість відповідача [PERSON] по аліментах станом на 01 жовтня 2016 року становить 53001 (п'ятдесят три тисячі один) гривень 57 копійок (а.с. 24). Згідно довідки про доходи №45 від 01 листопада 2016 року, позивач [PERSON] працює в ДНЗ «Казка» на посаді кастелянші і її дохід з травня 2016 року по жовтень 2016 року склав 14014 (чотирнадцять тисяч чотирнадцять) гривень 35 копійок (а.с. 23). Відповідно до заключень ЛКК Горохівської ЦРЛ діти [PERSON] та [PERSON] хворіють з діагнозом плоскостопість І ст. За станом здоров'я знаходяться на «Д» обліку та потребують виготовлення ортопедичних устілок. З матеріалів справи, зокрема, довідки Горохівської ЦРЛ №302 та довідки Горохівської ЦРЛ №301 від 25 травня 2016 року стверджується, що діти [PERSON] та [PERSON] потребують санаторного лікування. За таких обставин справи, враховуючи вимоги ст.ст.180, 192 СК України, те, що обов'язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, матеріальний стан позивача змінився, діти підросли і на даний час є школярами, часто хворіють та потребують санаторного лікування, в зв'язку з чим витрати позивача на їх утримання зросли, а розмір стягуваних аліментів не забезпечує в повній мірі мінімальних потреб дітей для їх повноцінного розвитку, а тому, виходячи із характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд дійшов висновку про наявність в даному випадку передбачених законом підстав для задоволення позову. Крім того, відповідно до п.1.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Враховуючи, що позивач при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до вимог зазначеного Закону, ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 551 гривню 20 копійок судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved