Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості та неустойки за прострочення сплати аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на підставі постанови Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 1996 року відповідач був зобовязаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] на користь позивача щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів до повноліття дитини. У звязку з втратою виконавчого листа № 12-3/96 в процесі його виконання, 13 жовтня 2010 року на підставі ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області було видано дублікат виконавчого листа, який надано до виконавчої служби для примусового виконання 03 квітня 2014 року. Позивач посилається на те, що оскільки відповідач з квітня 2012 року не виконував обовязок щомісячно утримувати дитину, то вказане призвело до виникнення заборгованості по аліментам, яка складається з 01 квітня 2012 року по 31 грудня 2012 року - 5\~211 гривень 18 копійок, за 2013 рік 3\~071 гривня 68 копійок, з січня 2014 року по листопад 2014 року 2\~637 гривень 70 копійок, а всього 10\~919 гривень 88 копійок. У звязку з досягненням дитиною повноліття, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 12-3/96, виданого 20 жовтня 2010 року було закінчено, однак відповідач добровільно відмовився сплатити заборгованість. З посиланням на ст. 196 СК України позивач зазначає, що з відповідача підлягає також стягненню пеня в розмірі 1% від суми несплачених аліментів з січня по листопад 2014 року, всього за 211 днів, в сумі 5\~565 гривень 55 копійок, у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду з позовом про примусове стягнення зазначеної суми заборгованості та суми неустойки. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що в 1996 році отримала виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] та здала його на виконання до підприємства, на якому був працевлаштований відповідач і отримувала таким чином аліменти до 2005-2006 року. Після звільнення відповідача з роботи позивач не отримувала виконавчий лист, проте відповідач в добровільному порядку до серпня 2013 року сплачував на її користь аліменти. Оскільки з кінця 2013 року відповідач почав нерегулярно сплачувати аліменти, вона змушена була звернутися до виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа. [PERSON] не заперечувала факт отримання від відповідача щомісячно грошових сум в якості аліментів, проте вважає, що оскільки згідно довідки з виконавчої служби розмір аліментів був нарахований у більшому розмірі, ніж сплачував відповідач, то має право на отримання такої різниці в якості заборгованості. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зазначивши що завжди сплачував аліменти в тому розмірі, про який домовлялися між собою сторони, а з 2012 року він не працевлаштований, тому сплачував аліменти в доступних для нього розмірах. Про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів йому не було відомо, а після того, як його викликали до виконавчої служби в травні 2014 року, він надав докази сплати аліментів в добровільному порядку за 2013 та 2014 роки, а докази сплати аліментів за 2012 рік не надавав. Відповідач повідомив суду, що не ухилявся від сплати аліментів, щомісячно намагався сплачувати обумовлену суму, має на утриманні додатково двох неповнолітніх дітей, а також сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини. Просив прийняти обґрунтоване та справедливе рішення по справі. Представник третьої особи - відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції в Дніпропетровської області, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.44) в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.45), в якій просив розглядати справу без участі їхнього представника. Суд, заслухавши сторони дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає\~частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10, ст.60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно\~\~ст.180 СК України\~\~батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, а відповідно до ч.4\~ст. 194 СК України\~передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 187 цього Кодексу один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Указана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) і відповідно до ч. 7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. У судовому засіданні встановлено, що сторони мають спільну повнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.48). Солонянським районним судом Дніпропетровської області 20 жовтня 2010 року було видано дублікат виконавчого листа у цивільній справі №12-3/96 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.5), за яким з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно, до повноліття дитини (а.с.5). Судом встановлено, що 03 квітня 2014 року позивач звернулася до відділу державної виконавчої служби Солонянського районного управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів за виконавчим листом № 12-3/96 від 20 жовтня 2010 року (а.с.47), а постановою державного виконавця від 15 квітня 2014 року було відкрито виконавче провадження (а.с.49 на звороті). 16 жовтня 2014 року державним виконавцем відповідно п.6\~\~ч. 1 ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» \~прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення - досягнення 01 жовтня 2014 року дитиною повноліття (а.с.7,54 на звороті) та складено довідку про нарахування, виплату та заборгованість по аліментам, відповідно до якої заборгованість по аліментам з квітня 2012 року по жовтень 2014 року становить 10\~919 гривень 88 копійок (а.с.53). В судовому засіданні встановлено, що відповідач в добровільному порядку здійснював сплату аліментів на користь позивача в 2012, 2013 та 2014 роках, а позивач звернулася до виконавчої служби з заявою про примусове стягнення аліментів лише 03 квітня 2014 року. Судом встановлено, що в 2012 році відповідач здійснював сплату аліментів в розмірі 501 гривня 00 копійок, а з жовтня по грудень 2012 року по 350 гривень 00 копійок щомісячно, що підтвердила в судовому засіданні і позивач та надала суду в якості доказів оригінали квитанцій поштових переказів, копії яких залучені до матеріалів справи (а.с.57-58). Крім того, з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що відповідач в добровільному порядку здійснював сплату аліментів в 2013 та 2014 роках (а.с.55). Оскільки матеріалами справи, підтверджується факт сплати відповідачем в добровільному порядку аліментів на користь позивача, що не спростовувала і позивач в судовому засіданні, то суд вважає, що є визначені законом підстави для стягнення з відповідача заборгованості, яка виникла у звязку зі сплатою ним аліментів у меншому розмірі, ніж розраховано виконавчою службою з урахуванням проведених ним виплат за період з квітня 2012 року по жовтень 2014 року, так як аліменти повинні стягуватися в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача згідно виданого судом виконавчого листа (а.с.5). На підставі зазначеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів підлягають частковому задоволенню на суму 8\~245 гривень 18 копійок з відмовою у стягненні решти суми заборгованості, оскільки виконавче провадження було закінчене згідно постанови від 16 жовтня 2014 року, а в іншому порядку стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів позивач можливості не має. При цьому відповідно до\~ст.197 СК України відповідачем не надано будь-яких доказів, які б могли бути підставою для повного або часткового звільнення боржника від сплати заборгованості за виконавчим листом. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, одержувач аліментів має право на стягнення такої неустойки лише за наявності вини платника аліментів при виникненні заборгованості. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, яка згідно ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» надсилається адресатам рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази такого направлення зазначеної постанови на його адресу, а також встановивши добровільність сплати відповідачем аліментів за період з 2012 по 2014 рік, то суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, яка була розрахована державним виконавцем та зазначена у довідці про нарахування, виплату та заборгованість по аліментам (а.с.53). У звязку з наведеним, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення задоволенню не підлягають, оскільки судом не було встановлено вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути заборгованість по аліментам в сумі 8\~245 гривень 18 копійок, а також у зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по аліментах, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial