Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вона знаходилася у шлюбі з 29 червня 1985 року. Шлюб реєструвався міським відділом загс м.Синельникове Дніпропетровської області за актовим записом № 143. 14 листопада 2017 року шлюб було розірвано, про що Синельниківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія І-КИ № 236462. В період шлюбу на спільні кошти позивачем та відповідачем набуто нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: Дніпропетровська область м.Синельникове вулиця Жлоби,56. Зазначений будинок оформлений на імя відповідача-Гайда [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 11 травня 1999 року на Придніпровській товарній біржі та в Синельниківському бюро технічної інвентаризації 17 травня 1999 року за реєстром № 2189/13. Відповідно до Розпорядження Синельниківського міського голови «Про перейменування вулиць та провулків у місті Синельниковому» від 16 лютого 2016 року вулиця Жлоби в м.Синельникове перейменована на вулицю Ярова. Вищезазначений житловий будинок є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. У зв`язку з цим просить визнати за нею приватної власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: Дніпропетровська область,м.Синельникове,вул.Ярова,56 До початку судового засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, встановив наступне. Матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 червня 1985 року (свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІІ-КИ №307198) до 14 листопада 2017 року ( свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-КИ №236462). Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №135 від 11 травня 1999 року, укладеного на Придніпровській товарній біржі в м.Синельникове, [PERSON] придбав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область місто Синельникове вул..Жлоби,56. Розпорядженням Синельниківського міського голови №31-р від 16.02.2016 року «Про перейменування вулиць та провулків у місті Синельниковому» вулиця Жлоби в м.Синельникове перейменована на вулицю Ярова. Відповідно до довідки КП «Синельниківське МБТІ» №1553 від 13.12.2017 року дійсна вартість житлового будинку станом на 13.12.2017 року становить 81869 грн. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно\~зі ст.63 СК України\~ дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. (ст. 70 СК України). Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 22,23,24\~Постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори\~\~між подружжям\~\~про\~\~майно, судам необхідно встановлювати\~\~обсяг\~\~спільно нажитого\~\~майна, наявного\~\~на час\~\~припинення\~\~спільного ведення\~\~господарства, з'ясувати\~\~джерело\~\~і час\~\~його придбання.\~\~\~\~\~Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~ України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Суд вважає встановленим факт набуття сторонами спірного житлового будинку під час перебування у шлюбі, вказане майно є сумісною власністю подружжя, а тому належить кожному з подружжя у рівних частках. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, а тому приходить до висновку про їх задоволення.

Outcome: approved