Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду з України до Турецької Республіки та Арабської Республіки Єгипет на період, що не перевищує 10 діб у травні 2018 року, у грудні 2018 року, що не перевищує 10 діб та у січні 2019 року, що не перевищує 10 діб разом із неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивач посилається на те, що тимчасові поїздки здійснюються з метою оздоровлення та відпочинку дитини на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, а тому права відповідача як батька дитини не будуть порушуватися. 25 квітня 2018 року до суду надійшла заява від позивача про зміну позовних вимог, а саме просила надати дозвіл на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] з туристичними цілями та на оформлення відповідних документів до країн: Арабська Республіка Єгипет, Туреччина з 01.08.2018 року по 30.08.2018 року, з 01.12.2018 року по 31.12.2018 року, з 01.01.19 року по 31.01.2019 року. Позивач у судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На змінених позовних вимогах наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. Представник Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради не з'явився по невідомим суду причинам, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 грудня 2007 року по 14 вересня 2010 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Сторони повторно перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 липня 2013 року по 09 лютого 2016 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» та «[PERSON]» (а.с 17). Позивач у судовому засіданні пояснила, що їх донькою неодноразово здійснювалися спроби зв'язатися з відповідачем для отримання дозволу на перетин кордону разом з дитиною без його згоди як батька дитини, проте відповідач відмовляється надавати дозвіл, посвідчений нотаріально на виїзд дитини за кордон посилаючись на матеріальні відносини між позивачем та відповідачем, які не мають відношення до дитини. З метою забезпечення виїзду дитини за кордон для туристичних цілей, позивачкою вчиненні дії щодо оформлення для [PERSON], паспорту громадянина України для виїзду за кордон, про що свідчить Заява-приєднання № 23-27022018/26 до публічного договору про надання послуг, укладеного між [PERSON] та державним підприємством «Документ» та копії квитанцій № 24803512 та № 24803513 (а.с. 20, 21). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Положеннями частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно із ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей визначено Законом України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила). Пунктом 3 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. За змістом п. 4 Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, чинним законодавством передбачена можливість в судовому порядку вирішити питання щодо надання дозволу на виїзд з України за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни та періоду перебування в цій країні, з метою дотримання вимог за ст. ст. 153, 157 Сімейного кодексу України з приводу безперешкодного спілкування з дитиною та спільного вирішення питання щодо виховання дитини. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення її повного та всебічного розвитку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст. ст. 141, 153, 157 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved