Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 жовтня 2020 року вона передала відповідачу 12000 грн., як завдаток на ремонт квартири своєї доньки [PERSON] . 28 листопада 2020 року вона передала відповідачу 2500 доларів США на закупівлю будівельних матеріалів, про що відповідач підтвердив власноручно написаною ним розпискою, в якій вказав факт отримання ним коштів та надав засвідчену його підписом копію паспорта громадянина України. Відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, ремонт у квартирі не зробив, добровільно відмовляється повертати гроші, ухиляється від будь-якого спілкування. Позивач стверджує, що оскільки між нею та відповідачем письмового договору підряду укладено не було, усіх істотних умов договору підряду (виконання будівельних робіт) обумовлено не було. Тому грошові кошти у розмірі 12000 грн. та 2500 доларів США були передані відповідачу за неукладеним та недійсним правочином, тобто без будь-якої правової підстави. Вважає, що у відповідності до вимог ст. 1212 ЦК України відповідач зобов`язаний повернути їй грошові кошти, як такі, що набув і зберігав у себе без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). На момент подачі позову до суду за даними Національного банку України офіційний курс долара США = 27,4368 грн., таким чином ціна позову, за підрахунком позивача, становить 80592 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач у поданому відзиві просить позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. Категорично заперечує, що передані йому позивачем грошові кошти, отримання яких він підтвердив власноручно написаною розпискою, є безпідставно набутим майном, адже між ним і позивачем існувала домовленість, договір підряду хоч і не був укладений в письмовій формі, але вони з донькою позивача обумовлювали його істотні умови, останній було надано розрахунки на закупівлю матералів, які відповідач із сином купували та доставляли у квартиру [PERSON] , на підтвердження чого додав до відзиву засвідчені копії касових чеків та видаткових накладних. Відповідач стверджує, що за період його перебування у квартирі дочки позивача, що становить 21 день, ним було зроблено наступні ремонтні роботи: демонтаж витяжної системи, переобладнання і монтаж витяжної системи, шпаклівка короба витяжної після монтажу, підведення гарячої води (пайка) з кранами і відводами, підключення електропостачання з встановленням автомата, розетки і виготовлення 2-х переносних розеток, прокладання штроб під проводку в бетоні глибиною 2 см і більше (40 м), прокладання проводки різного перерізу, в тому числі і в гофрі (захисний рукав) - 123 м, штроблення ніш під розподільчі коробки, розеток і вимикачів (приблизно під 50 коробок), тимчасова установка і підключення унітазу, розрахунок матеріалів для ремонту і інші послуги (поїздки, пошук матеріалів, їх доставка до квартири). На підтвердження викладеного надав фото виконаних робіт з квартири доньки позивача. Відповідач звертає увагу на те, що жодних претензій до перерахованих вище виконаних ним робіт ані позивачка, ані її донька не мали. [PERSON] розірвала з ним домовленість про ремонт квартири, обгрунтовуючи тим, що відповідачем було закуплено дороговартісні матеріали і на подальший ремонт у неї на той час коштів уже не було. Ухвалою судді від 31 травня 2021 року у даній справі відкрито провадження та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонами не ініційовано перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача адвокат Вітвіцький О.Ю. позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на неї, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1). У ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно приписів ст. 12, ч.ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін. Судом встановлено, що 11 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] отримав від позивачки [PERSON] гроші в сумі 12000 (дванадцять тисяч) грн., як попередній завдаток за ремонт квартири дочки [PERSON] , а 28 листопада 2020 року отримав 2500 (дві тисячі п`ятсот) доларів США на закупівлю матеріалів для ремонту квартири, що підтверджується розпискою, оригінал якої за клопотанням представника позивача долучено до матеріалів справи (а.с. 61). Зі змісту розписки вбачається, що між сторонами існувала домовленість про виконання [PERSON] ремонтних робіт у квартирі доньки [PERSON] - [PERSON] , що за адресою [ADDRESS] . Договір підряду в письмові формі між сторонами не укладався. Крім того, в матеріалах справи також відсутня проектно-кошторисна документація та інші додатки до договору будівельного підряду, підписані обома сторонами, з чітким переліком видів робіт та їх орієнтовною вартістю, які мав виконати відповідач [PERSON] як підрядник. Встановивши фактичні обставини справи, з`ясувавши правові позиції сторін, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, та здійснюючи розгляд справи виключно в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, зазначає, що виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-ІV. Позивачка [PERSON] у позовній заяві стверджує, що грошові кошти в сумі 12000 грн. та 2500 доларів США, передані нею під розписку [PERSON] як завдаток на ремонт квартири її доньки [PERSON] та на закупівлю будівельних матеріалів, є безпідставно набутим майном, тобто [PERSON] набув вказані грошові кошти та зберігав їх у себе без достатньої правової підстави. Вказане повністю підтвердив в судовому засіданні представник позивача, на думку якого у даному спорі підлягають застосуванню норми глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, ч. 1 і ч. 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Згідно зі ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. Частиною 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В силу ч. 1 і ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою ст. 11 ЦК України. Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17 зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України. Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Наведений висновок щодо застосування норм права суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин. Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань. Судом враховано той факт, який не оспорюється сторонами, що договір підряду між [PERSON] та [PERSON] було укладено в усній формі. Письмової форми договору в даному випадку дотримано не було. Однак, відповідно до позиції ВС, викладеної в постанові №211/5994/17 від 9 грудня 2020 року, суд повинен встановити правову природу розписки. Системний аналіз цивільного законодавства, змісту та правової природи розписки, виданої [PERSON] на ім`я [PERSON] , дозволяє зробити висновок, що [PERSON] отримав, як завдаток 12 000 грн. та 2500 дол. США у рахунок виконання ним обов`язків за договором підряду. На випадок неможливості виконати роботу за договором підряду, сторони узгодили, що відповідач поверне отримані грошові кошти у повному обсязі. Представником позивача під час розгляду справи судом не заперечувався намір укладення його довірителькою в майбутньому з [PERSON] договору підряду в письмовій формі. При цьому в разі неукладення основного договору, задля чого укладалася розписка, норми ЦК України спеціально передбачають правові наслідки цього, відмінні від статті 1212 ЦК України. Майно не може вважатися набутим без достатніх підстав, якщо це відбулося з метою породження у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Такий висновок зробив ВС в постанові №211/5994/17 від 9 грудня 2020 року. Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору підряду. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що грошові кошти, передані позивачем відповідачу під розписку, не являються безпідставно набутими, а правовідносини між сторонами не вважаються позадоговірними. У матеріалах справи відсутні відомості про те, що [PERSON] безпідставно збагатився за рахунок позивачки [PERSON] , не доведено цього і представником позивача під час судового засідання. Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норми глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ні позивачкою, ні її представником не було надано суду належних та допустимих доказів щодо безпідставності передання відповідачу грошових коштів, позивачем з власної волі передавались спірні гроші, в результаті чого вона отримала від відповідача [PERSON] розписку, а стаття 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших спеціальних способів захисту. З цих підстав, суд критично оцінює та відхиляє посилання позивача та її представника на те, що відносини сторін мають регулюватись нормами ст. 1212 ЦК України. Таким чином, виходячи із встановленої судом наявності між сторонами фактичних договірних відносин, а також відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed