Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила суд розірвати між ними шлюб зареєстрований 30 серпня 2016 року Чугуївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який мешкає з матір'ю, у зв'язку з чим позивач після розірвання шлюбу просить встановити місце проживання дитини з нею. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних обставин, життєвих інтересів та цілей. З'ясувавши, що між ними не має поваги та любові, вони з квітня 2017 року припинили шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, примирення та збереження сім'ї на думку позивача не можливе та суперечить інтересам її та дитини. Сторони до зали судових засідань не з'явились, подавши заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с. 16-17). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 30.08.2016 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Чугуївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 229, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с. 8). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини, що мають істотне значення. Згідно ст.ст. 160, 161 Сімейного кодексу України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо, того з ким з них буде проживати малолітня дитина, спір може бути вирішений судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків та інші обставини, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні взаємини подружжя, строк окремого проживання та вік дитини, а також те, що те що позивач сумлінно виконує свої батьківські обов'язки, має своє житло, забезпечує дитині сприятливі умови для виховання та розвитку, враховуючи те, що відповідачем не надано заперечень на позовну заяву, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені остаточно та вважає доцільним визначити місце проживання дитини з матір'ю, отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи.

Outcome: approved