Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона з вересня 1995року проживала разом з чоловіком [PERSON] та її дітьми від першого шлюбу [PERSON] і [PERSON] та їх спільним сином [PERSON], [INFO] року народження, в домоволодінні [ADDRESS], яке належало всім їм на праві спільної часткової власності. Після розірвання шлюбу 14.02.2003 року з [PERSON], який згодом помер [INFO] року, вона продовжувала проживати в зазначеному домоволодінні з дітьми. З березня 2010 року разом з нею без реєстрації шлюбу мешкав відповідач [PERSON] вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Під час спільного проживання з [PERSON] у них народився син [PERSON], [INFO] року народження, біологічним батьком якого є відповідач, який при реєстрації народження дитини не заперечував зареєструвати себе батьком дитини. Але, оскільки в його паспорті на час реєстрації народження дитини був штамп про реєстрацію шлюбу з іншою жінкою, у виконавчому комітеті Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області йому відмовлено у реєстрації визнання батьківства У зв'язку чим, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинений на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України. Сімейні відносини з [PERSON] не склалися та з вересня 2013 року відповідач залишив сім'ю. В теперішній час він створив нову сім'ю. Після створення нової сім'ї відповідач перестав спілкуватися з дитиною, займатися його вихованням та матеріальною підтримкою. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки є фізично здоровою людиною, працює та має стабільний заробіток, інших аліментних зобов'язань не має. У зв'язку із викладеним, просить суд визнати відповідача батьком малолітнього [PERSON], [INFO] року народження, внести зміни до актового запису №12 від 22 серпня 2012 року про народження [PERSON], [INFO] року народження, включивши відомості про [PERSON], [INFO] року народження, як батька дитини; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження, у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з заявою до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь витрати по справі: судовий збір в сумі 704,80грн. та витрати на правову допомогу у сумі 4800грн. Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити (а.с.39). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Представники третіх осіб - Органу опіки та піклування Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та Криворізького районного відділу ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явилися, але надали суду заяви, кожен окремо, про розгляд справи за відсутності їх представників (а.с. 45,37). Відповідно до частин 3 та 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, вивчивши докази по справі, враховуючи визнання позову відповідачем, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в підготовчому засіданні з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач з березня 2010 року по вересень 2013 року проживала за адресою: [ADDRESS] разом з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, від цих відносин у них народився син [PERSON], [INFO] року народження, біологічним батьком якого є відповідач, про що не заперечував відповідач в судовому засіданні, визнавши позовні вимоги. В свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER], виданому виконавчим комітетом Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, батьками малолітнього [PERSON], [INFO] року народження зазначені батько [PERSON] та мати [PERSON] (а.с. 9). Як зазначила в позові позивач, батьком згідно ч.1 ст.135 СК України дитини у свідоцтві про народження дитини зазначений [PERSON] з її слів, оскільки відповідач на час реєстрації дитини перебував у шлюбі з іншою жінкою та виконкомом Орджонікідженської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області було відмовлено у визнання батьківства, про що не заперечував в судовому засіданні відповідач та підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 10). З акту від 03 жовтня 2018 року складеного свідками [PERSON] та [PERSON]., засвідченого секретарем виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON], вбачається, що з березня 2010 року [PERSON]. - позивач по справі проживала разом з [PERSON] - відповідачем по справі без реєстрації шлюбу за адресою [ADDRESS], вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Під час спільного проживання у них народився син [PERSON], [INFO] року народження, якого [PERSON] визнав своїм сином. З вересня 2013 року [PERSON] залишив сім'ю і в будинку не з'являється (а.с. 14). Згідно п.3 ч.2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. У відповідності зі ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Аналогічна позиція міститься у п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України, №3 від 15.05.2006 року, «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Отже, суд на підставі вищевикладеного з урахуванням того, що в судовому засіданні зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що [PERSON] є біологічним батьком малолітнього [PERSON], [INFO] року народження, що визнав відповідач в судовому засіданні, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача, визнати [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], [INFO] року народження та внести зміни до актового запису №12 від 22 серпня 2012 року про народження [PERSON], [INFO] року народження, включивши відомості про [PERSON], [INFO] року народження, як батька дитини. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина в теперішній час проживає та знаходиться на утриманні матері, про що свідчить довідка Шевченківської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 930 від 20.09.2018 (а.с. 12). Відповідач який є батьком малолітнього [PERSON], [INFO] року народження, в теперішній час добровільно не надає матеріальну допомогу позивачці на утримання сина, про що останній не заперечував, визнавши позов в судовому засіданні. Згоди про участь кожного з батьків у витратах на утримання дитини сторони між собою не досягли. Враховуючи відсутність взаємної домовленості між сторонами про участь у матеріальних витратах на утримання малолітнього сина, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітної плати (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, позов задоволено то відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. (а.с.1). Також з відповідача на користь позивача підлягають стягнення витрати понесені останньою на правову допомогу в розмірі 4800,00 грн., оскільки вони підтверджені договором про надання правової допомоги від 26.09.2018 року (а.с. 13), розрахунком витрат на правову допомогу (а.с. 16) та актом виконаних робіт від 26.09.2018 року (а.с. 17). Крім того, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. на користь держави.

Outcome: approved