Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, покликаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з ним з вересня 2013 року і перебуває на його повному утриманні. Відповідач з ними не проживає та не надає фінансової допомоги на утримання дитини. Просить стягувати з відповідача аліменти на його користь на утримання їхньої доньки, в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2013 року, відповідно до якого з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 400,00 грн. щомісячно починаючи з 01 липня 2013 року. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила, зазначивши, що позивач [PERSON] позбавлений права стягувати аліменти на утримання доньки, оскільки дитина [PERSON] проживає з відповідачем незаконно, він її викрав, відповідно до рішення Франківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2016 року місце проживання дитини визначене місцем проживання матері та таким рішенням вирішено відібрати [PERSON] у [PERSON] А також, повідомила, що [PERSON] намагалась надати кошти на утримання доньки, побачитись з нею та подарувати подарунки, однак позивач [PERSON] здійснював їй перешкоди та не прийняв фінансової допомоги. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що під час фактичних шлюбних відносин у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. /а.с. 6/ Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Оскільки у судовому засіданні було встановлено, що малолітня [PERSON], [INFO] є дитиною сторін та проживає з позивачем /а.с. 47/, враховуючи малолітній стан дитини, її матеріальне становище, позивача та платника аліментів, суд вважає, що аліменти на дитину слід стягувати з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 від її заробітної плати (всіх доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, суд не бере до уваги покликання представника відповідача на обставини, які встановлені рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2016 року, оскільки дане рішення суду, що ствердили представник позивача та сама представник відповідача у судовому засіданні, не набрало законної сили, а також згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, однак представником відповідача чи відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів щодо спроб надати відповідачем [PERSON] фінансової допомоги позивачу на утримання доньки, її бажання побачити доньку, чинення перешкод позивачем відповідачу у побаченні з дитиною. Також, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2013 року вирішено стягувати з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі по 400,00 грн. щомісячно, з подальшою індексацією стягуваних сум відповідно до закону, починаючи із 01 липня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. /а.с. 7/ Згідно ч. 2 ст. 218 ЦПК України після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 291 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. На підставі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо скасування рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 липня 2013 року слід відмовити, оскільки суд, який ухвалив рішення, не може його скасувати та окрім того, суд загальної юрисдикції не наділений повноваженнями скасовувати рішення суду, а такі підлягають оскарженню лише в апеляційному порядку. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Outcome: partial