Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

позивач звернулася із позовом до відповідача, третьої особи про визнання [PERSON], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою №104 в будинку №69 по вул. Медової Печери в м. Львові та зняття його з реєстрації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає в [INFO], яка була приватизована нею та співласником якої є третя особа [PERSON] Крім цього в квартирі зареєстрований ще відповідач, який в даній квартирі тривалий час не проживає. Оскільки виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, змушена звернутись до суду за захистом свої прав. Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач, представник позовні вимоги підтримали з аналогічних мотивів, посилаючись на обставини, викладені в позові, просили позов задоволити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи повторно не прибув із невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, і від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов не подано. Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, причин своєї неявки суду не повідомила, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. За таких\~обставин,\~відповідно до\~ ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача та ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач та третя особа не заперечили. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Позивач звернувшись до суду позовом просить визнати відповідача втратившим право на користування житловим приміщенням квартирою №104 в будинку №69 по вул. Медової Печери в м. Львові та зняття його з реєстрації з підстав ст.405 ЦК України, оскільки на її думку відповідач тривалий час не користується квартирою, що є її власністю, на її вимогу добровільно відмовляється знятися з реєстрації, чим на її переконання порушує її майнові права власника. В підтвердження своїх обґрунтувань позивачем представлено суду свідоцтво про право власності на квартиру (а.с.11), довідку з місця проживання (а.с.5), акт обстеження житлових умов (а.с.6,7,8). Із представленого позивачем свідоцтва про право власності на квартиру від 10.03.1998 року (а.с.11) вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]-В.І. Таким чином убачається, що відповідач [PERSON]-В.І., окрім того, що є зареєстрований в даній квартирі, являється її співвласником на праві спільної сумісної власності. А відтак даючи правову оцінку спірним правовідносин суд не вправі виходити лише із положень житлового законодавства, а повинен керуватися іншими нормами цивільного законодавства, що регулюють правовідносини, що виникають в процесі здійснення права власності. Зокрема за змістом ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також у відповідності до положень ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Отже, враховуючи вищенаведені вимоги закону, зокрема щодо змісту права власності та беручи до уваги, що відповідач являється співвласником спірного житлового приміщення суд дійшов висновку, що тривала відсутність відповідача за місцем реєстрації не може бути підставою для позбавлення його права користування своєю власністю. За таких обставин, в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed