Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 03.02.2016 року № 77 квартири за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та в обґрунтування зазначила, що проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS], однак, 02.02.2016 року була знята з реєстрації місця проживання та повинна була прописатися в [ADDRESS] в квартирі, яка купувалася. На підставі договору купівлі-продажу № 77 від 03.02.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Новицькою І.О., дана квартира за адресою [ADDRESS] була відчужена [PERSON], без її відома, на момент продажу квартири була неповнолітньою, тому батьки при продажі квартири повинні були отримати дозволи з органу опіки та піклування. Посилається на ч.3 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки або опікуни не мають права без дозволу органів опіки і опікування укладати договори у нотаріуса. Стверджує, що скориставшись тим, що на момент укладення договору була неповнолітня, не бравши жодних дозволів в органах опіки та піклування зняли її та її малолітнью дитину [PERSON] [INFO] з реєстраційного обліку та продали квартиру. Втратила не тільки право на проживання в квартирі, а й можливість отримання допомоги, тому що потребується реєстрація з місця проживання. В свою чергу приватний нотаріус Новицька Ірина Олександрівна посвідчила договір купівлі-продажу без дозволу органу опіки та піклування, чим порушила законне право (в тому числі проживання). Маючи право користування житлом, стосовно якого вчиняється правочин, не була забезпечена правом користування іншим житловим приміщенням, чим було обмежено право і охоронюваний законом інтерес при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. З посиланням на п. 6 ст. 203 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу-України просить визнати недійсним даний договір та задовольнити позов повністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та надала заперечення проти позову з посиланням, шо 03.02.2016р. між [PERSON] та відповідачами: [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири номер 62 , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір був посвідчений Новицькою І. О., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, 03 лютого 2016 року. На момент продажу вказана квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, в рівних частках кожному, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.05.2011 року Новицькою І. О., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу. 03.02.2016р. під час посвідчення договору купівлі-продажу між нею та відповідачами: [PERSON] та [PERSON], приватному нотаріусу Новицькій І. О., у відповідності до п. 1.8. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мін'юсту України від 22.02.2012р. № 296/5, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваною квартирою, було надано довідку житлово-експлуатаційної організації (Довідка КП «Комунальник-96» № 219 від 03.02.2016р.), згідно якої, станом на 03.02.2016р., жодної особи за адресою: [ADDRESS] не було зареєстровано. У зв'язку з тим, що на момент укладення договору купівлі-продажу гр. [PERSON], її малолітня дитина - [PERSON], не були зареєстровані у вищезазначеній квартирі, жодних прав, зокрема права користування та інших майнових прав відносно цієї квартири вони не мали, а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала та надала заперечення проти позову з посиланням, що 03.02.2016р. між [PERSON] та відповідачами: [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири номер 62 , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір був посвідчений Новицькою І. О., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, 03 лютого 2016 року. На момент продажу вказана квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, в рівних частках кожному, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.05.2011 року Новицькою І. О., приватним дотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу. На час продажу у квартирі проживав лише [PERSON], 1983 р. н. , який звільнив квартиру після укладення зазначеного договору купівлі- продажу. Позивач в зазначеній квартирі не проживала з червня 2014 року, проживала в т.ч. і з дитиною за іншою адресою та відповідно до ст. 405 ЦК України втратила право користування даною квартирою , а тому просить відмовити в задоволенні позову повністю . Відповідач [PERSON] надала заперечення аналогічні наданим відповідачем [PERSON] Крім того зазначено, що норми права на які посилається позивач стосуються законних опікунів( батьків , опікунів) щодо дотримання прав дітей. В даному випадку вона не є не є батьками чи опікуном позивача і не могла порушувати прав позивача , про які зазначається позивачем. Третою особою суду надано заяву про розгляд справи у відсутність їх представника, вирішення даного питання залишено на розсуд суду ( а.с. 142). Нотаріус надала суду копії матеріалів даної нотаріальної справи. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. 03.02.2016р. між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири номер 62 , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір був посвідчений Новицькою І. О., приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, 03 лютого 2016 року. На момент продажу вказана квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному, на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 06.05.2011 року Новицькою І. О. приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу. 03.02.2016р., під час посвідчення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], приватному нотаріусу Новицькій І. О., у відповідності до п. 1.8. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мін'юсту України від 22.02.2012р. № 296/5, з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваною квартирою було надано довідку житлово-експлуатаційної організації (Довідка КП «Комунальник-96» № 219 від 03.02.2016р.), згідно якої, станом на 03.02.2016р., жодної особи за адресою: [ADDRESS] не було зареєстровано. Відповідно до п. 1.9 вказаного Порядку у разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину. Однак, так як відповідно до Довідки КП «Комунальник-96» за вказаною адресою жодної особи у зареєстровано не було, приватний нотаріус Новицька І. О. не витребовувала у відповідачів: [PERSON] та [PERSON] дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам . Договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] за формою та змістом укладений у відповідності з Цивільним кодексом України, не містить жодних пунктів, які б суперечили інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - сторони на момент укладання договору купівлі-продажу були повнолітніми дієздатними особами; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] укладений без будь-якого примусу та за власним бажанням; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - внаслідок укладеного договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] квартира перейшла у власність до покупця ([PERSON]), а продавці ([PERSON] та [PERSON]) отримали відповідні кошти; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - так як жодних майнових прав, права користування у неповнолітньої дитини продавця - [PERSON] на вказану квартиру на момент продажу не було, договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] не суперечив правам та інтересам неповнолітньої [PERSON]. Таким чином, з вищевказаного виходить, що підстав, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України для визнання недійсним правочину (договору купівлі-продажу) укладеного між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] не має. Зазначена позиція висловлена Верховним Судом України, в постанові від 10.02.2016р. при розгляді справи № 6-3005цс15: передбачене статтею 177 СК України, статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» та статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом її батьків є порушення майнових прав дитини внаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення такого договору. Посилання позивача на ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24.09.2008р. № 866, як на підставу свого позову є безпідставними, тому що вказані норми регулюють відносини щодо права дитини на майно. Позивач не була власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та не мала права користування зазначеною квартирою на час укладання Договору купівлі-продажу. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін , оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову повністю, оскільки договір купівлі-продажу, укладений між відповідачами [PERSON], [PERSON] та [PERSON], жоден з яких не є батьками чи опікуном малолітнього [PERSON], а норми які викладені в позові та на які посилається позивач стосуються правовідносин, суб'єктами яких є діти, їх батьки та (або) опікуни. Тож даний судовий спір жодним чином не стосується малолітнього [PERSON] . Позивач, будучи законним представником свого малолітнього сина особисто знялася з реєстраційного обліку , про що зазначила в суді та відповідно мала знати і розуміти значення своїх дій. Крім того, в суді встановлено , що позивач не проживала зі своєю дитиною в спірній квартирі близько двох років , а проживала з дитиною та «громадянським» чоловіком в сусідньому будинку за адресою: [ADDRESS]. У квартирі ж, на момент продажу, проживав [PERSON], [INFO], брат відповідача [PERSON] та позивача [PERSON], який звільнив квартиру після укладення зазначеного договору купівлі-продажу. Згідно показів свідка [PERSON] позивач не могла проживати з малолітньою дитиною у даній квартирі , оскільки газ та електрика були відключені, газової плити зовсім не було, борги були по всім комунальним службам, меблів у квартирі не було, лише розкидані речі. Свідок зазначила , що була в квартирі до 5 разів, дитячі речі і потрібні меблі для проживання дитини були відсутні. Стверджувала , що позивач знала про продаж квартири , оскільки сама знялася з реєстрації , сама написала відповідну заяву про зняття її з реєстрації та її малолітнього сина. Відповідно до ч. 1,2 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, позивач втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] задовго до того, як її було знято з реєстрації з місця проживання за вказаною адресою, а тому позов є необгрунтованим , безпідставним та задоволенню не підлягає. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України судові витрати залишити по фактичному їх понесенні сторонами. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed