Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, який обґрунтовувала тим, що вона є спадкоємцем за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року в м.Путивль Сумської області. До спадкового майна після смерті [PERSON] входить земельна ділянка, площею 0,3136 га, кадастровий номер [NUMBER], надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області. Посилаючись на те, що отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на це майно вона не може у звязку з наявністю розбіжностей в зазначенні місцезнаходження земельної ділянки у державному акті на право власності на земельну ділянки та у витязі з державного земельного кадастру про земельну ділянку, позивач просила визнати за нею право власності на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування, а судові витрати покласти на неї. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву в якому позов підтримала, просила справу розглядати за її відсутності (а.с.33). Представники відповідачів надали суду письмові заяви про визнання позову, просили справу розглянути за їх відсутності (а.с.35,37). У звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення у підготовчому судовому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.1225 ЦК України та ст.131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Підтверджується матеріалами справи те, що на підставі ст.1222 ЦК України позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року в м.Путивль Сумської області (а.с.5-8). [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], отримавши відповідні свідоцтва на її частину (а.с.10). Згідно з копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15 січня 2009 року [PERSON] є власником трьох земельних ділянок, серед яких земельна ділянка площею 0,3136 га, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Стрільниківської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.9). Однак, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07 вересня 2018 року [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.01.2009 є власником земельної ділянки, площею 0,3136 га, кадастровий номер [NUMBER], наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Сафонівської сільської ради Путивльського району Сумської області (а.с.11-13). Крім того, листом державного нотаріуса №970/02-14 від 11 вересня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку у звязку з наявністю розбіжностей в місцезнаходженні земельної ділянки у державному акті на право власності на земельну ділянку та у витязі з державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.14). Як розяснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзаці 3 пункту 6 постанови Пленуму ВССУ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Оскільки право власності померлої [PERSON] на зазначену земельну ділянку підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку, але [PERSON] у звязку з наявністю розбіжностей в зазначенні місцезнаходження земельної ділянки у державному акті на право власності на земельну ділянку та у витязі з державного земельного кадастру про земельну ділянку не може отримати свідоцтва про право на спадщину, тому відповідно до ст.392 ЦК України, право власності позивача підлягає захисту, що не буде суперечити закону та при цьому не будуть порушені права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved