Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача та просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. Вимоги мотивовані тим, що від шлюбу з відповідачем у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. З квітня 2011 року сторони проживають окремо. Дитина проживає з матір'ю, перебуває на її утриманні. Відповідач дитиною майже не цікавиться, у її житті участі практично не бере, грошову допомогу не надає, хоча не обтяжений будь-якими зобов'язаннями. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення коштів на утримання дитини роз'єднано та в самостійне провадження відокремлена справа за участю вищезазначених сторін про стягнення коштів на утримання дитини. 11 травня 2018 року суд відкрив провадження у цій справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду від 02.07.2018 року відмовлено у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про заміну судового засідання для розгляду справи по суті за правилами спрощеного провадження на підготовче засідання за правилами загального провадження. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволені позову посилаючись на те, що з часу коли фактично шлюбні відносини між ним та позивачем припинилися, а саме з 2011 року, відповідач здійснював та продовжує надавати сину матеріальну допомогу, про що свідчать чеки долучені до відзиву. Крім того, відповідач часто проводить час з сином, відвідують кінотеатр, виставки, цирк, океанарієм, парк скелелазіння, купляє сину одяг, іграшки, ліки, продукти харчування, солодощі, мобільний телефон, скейт, відвідують заклади харчування. Відповідач оплачує курси англійської мови. Таким чином, посилання позивача, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо утримання сина не обґрунтовані. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів того, що син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 24.09.2008 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 24.09.2008 року, актовий запис 1787 /а.с.8/ Від спільного життя сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с. 9/. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2018 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошові сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідач будь - якими зобов'язаннями не обтяжений, на утриманні нікого немає. При визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних батьків, та матеріальне становище позивача, на утриманні якої перебуває неповнолітня дитина, та дохід якої перевищує дохід відповідача, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на те, що обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, виходячи із засад справедливості та розумності, суд, враховуючи вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України, враховуючи розмір прожиткового мінімуму визначений для дитини відповідного віку, та розмір доходу батька дитини, приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частика від усіх доходів щомісячно. У відповідності до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А відтак аліменти підлягають стягненню з дня подання позовної заяви до суду, тобто 27.09.2017 року. Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved