Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, у звязку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги. У судове засідання позивач та її представник не з'явилися, у поданій через канцелярію суду письмовій заяві представник позивача надав згоду на заочний розгляд справи, підтримав заявлені позовні вимоги та просив розглядати справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач, будучи належним чином повідомленим у відповідності до ст. 74 ЦПК України, повторно в судове засідання не зявився, просив відкласти розгляд справи у зв'язку з перебуванням у відпустці за межами Запорізької області, про що подав через канцелярію суду письмову заяву. Поряд з тим суд визнає повідомлену в заяві відповідача причину неявки неповажною, так як перебування відповідача за межами Запорізької області жодним чином не підтверджено. Суд розцінює неявку відповідача як навмисне затягування розгляду справи, відповідач заперечень проти позову не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, а тому вважає можливим розглянути справу за його відсутності на підставі наявних доказів та за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає приписам ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Сторони перебувають у шлюбі з 21.11.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЖС № 022893 від 21.11.2001 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ЖС № 046118 від 28.03.2002 року, серії І-ЖС №029622 від 28.04.2006 року. З 13.03.2015 року сторони проживають за різними адресами, діти проживають разом з позивачем. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей добровільно не надає. Позивач потребує матеріальної допомоги на утримання дітей, так як на даний час ніде не працює та фактично займається вихованням своїх дітей. Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач [PERSON] з 15.12.1997 року зареєстрований у якості фізичної особи-підприємця за видами діяльності: вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний), роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів, купівля та продаж власного нерухомого майна, надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Згідно відповіді Токмацької об'єднаної державної податкової інспекції головного управління ДФС у Запорізькій області № 784/10/08-33-1701/15 від 07.07.2015 року [PERSON] знаходиться на обліку в Токмацькій ОДПІ як субєкт підприємницької діяльності з 15.12.1997 року. Згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку сума його доходу за 2014 рік склала 315307,00 грн. Таким чином, середньомісячний дохід відповідача складає 26275,58 грн. Будь-яких інших доказів, що свідчать про менший обсяг доходів, відповідачем не надано. Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його батька (матері) або в твердій сумі. У відповідності з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК України) і виплачуються щомісячно. За змістом ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими. При визначені розміру аліментів, суд відповідно до статті 182 СК України враховує матеріальне становище відповідача, те що він отримує значний дохід від підприємницької діяльності, є працездатною особою, не має інших дітей, непрацездатних утриманців, не має будь-яких зобов'язань за іншими виконавчими документами, та присуджує до стягнення з відповідача аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Доходи відповідача є достатніми для сплати аліментів на утримання дітей у заявленому позивачем розмірі. Також суд розяснює, що згідно зі ст. 192 СК України відповідач не позбавлений права, у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоровя та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зменшення розміру стягнутих аліментів. Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 300 грн.

Outcome: approved