Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя, який кілька разів уточнювала під час підготовчого провадженні в справі. В уточненій заяві зазначила, що з 2004 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, 7 вересня 2007 року зареєструвала з ним шлюб, який розірваний на підставі рішення суду від 14.01.2016 року, що набрало законної сили. Під час існування шлюбу подружжя придбало два автомобілі: Деу Ланос та ВАЗ [NUMBER] , право власності на які зареєстровано за відповідачем. Оскільки частки подружжя в праві спільної власності вважаються рівними, позивач просить залишити вказані автомобілі у власності відповідача, стягнувши з нього на її користь Ѕ частину вартості транспортних засобів в сумі 65598 грн. 82 коп. Окрім транспортних засобів подружжя набуло право власності на земельну ділянку на території садового товариства «Комунаровець», що охоплюється юрисдикцією Вільнянського району Запорізької області, де подружжя здійснило будівництво житлового будинку та господарських споруд. У зв`язку з викладеним просить стягнути на її користь Ѕ частину вартості земельної ділянки у відповідності до звіту про експертну грошову оцінку № 19/02/4 (а. с. 200-201 т. 1). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.10.2017 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі. Ухвалою суду від 08.12.2017 року для визначення вартості автомобілів Деу Ланос, державний номер [NUMBER] , та ВАЗ 210930 20, державний номер [NUMBER] , призначено судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою суду від 12.02.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Зобов`язано акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» надати інформацію про отримання [PERSON] кредиту для придбання автомобілів ВАЗ 210930 20, державний номер [NUMBER] , Деу Ланос, державний номер [NUMBER] , про укладення договорів поруки по вказаним кредитам та про те, коли і ким були сплачені кредитні кошти. Ухвалою суду від 16.03.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Садівниче товариство «Комунаровець» зобов`язано надати інформацію про те, чи є [PERSON] членом вказаного садового товариства, чи наявні на земельній ділянці, відведеній йому, нерухомі споруди. Ухвалою суду від 12.02.2018 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Зобов`язано акціонерне товариство комерційний банк «Індустріалбанк», публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України», публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» надати інформацію про отримання [PERSON] кредиту для придбання автомобіля ВАЗ 210930 20, державний номер [NUMBER] , про укладення договорів поруки по вказаному кредиту та про те, коли і ким були сплачені кредитні кошти. На підставі ухвали суду від 27.05.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в частині вимог про поділ земельної ділянки № [NUMBER] садового товариства «Комунаровець» на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області передано за підсудністю Вільнянському районному суду Запорізької області. На підставі ухвали суду від 27.05.2019 року застосовано захід забезпечення позову у вигляді арешту транспортних засобів ВАЗ 210930 20, державний номер [NUMBER] , Деу Ланос, державний номер [NUMBER] . 27 травня 2019 року відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якому зазначив, що спірні транспортні засоби були придбані ним за особисті кошти. Зокрема, автомобіль ВАЗ 210930 20, державний номер [NUMBER] , він набув 26 жовтня 2006 року за кредитні кошти, які повертав з власного бюджету, а повністю сплатив кредит, коли шлюб існував лише три місяці. Вказане свідчить про відсутність будь-якого матеріального права на нього у позивача. У зв`язку з викладеним просить про визнання автомобіля ВАЗ 210930 20, державний номер [NUMBER] , його особистою приватною власністю. Ухвалою суду від 10.11.2020 року за клопотанням представника позивача у відділення в Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Запорізькій області витребувано довідку про доходи [PERSON] за період з 2004 року по 2016 рік. Ухвалою суду від 10.11.2020 року підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. На підставі ухвали суду від 03.06.2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Представник позивача просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач та його представник до суду не з`явилися. За згаданих обставин зі згоди позивача та її представника суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Вислухавши учасників справи, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , з`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 7 вересня 2007 року шлюбі, який рішенням суду від 14 січня 2016 року, що набрало законної сили, розірваний (а. с. 16-17). Як випливає з інформації регіонального сервісного центру в Запорізькій області МВС України за [PERSON] 1 серпня 2008 року зареєстровано легковий автомобіль DAEWOO-FSO LANOS TF69Y, державний номер [NUMBER] , який придбаний в кредит (а. с. 7 т. 1). Главою 8 СК України внормовано право спільної сумісної власності подружжя. Як випливає із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначеною статтею сімейного законодавства встановлено презумпцію спільності майна подружжя, якщо не доведено, що майно належить дружині, чоловіку на праві особистої приватної власності, що врегульовано статтею 57 СК України, за змістом якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як випливає з роз`яснень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, за наведеними роз`ясненнями Постанови Пленуму, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, встановлено статтею 65 СК України, в силу якої при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє зі згоди іншого подружжя. З огляду на наведені положення закону та правовідносини сторін суд вважає, що, набувши вказаний транспортний засіб, відповідач діяв зі згоди позивача та в інтересах подружжя, а на набуту ним річ, право власності на яку зареєстровано за ним, розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, оскільки відповідачем не доведено, що спірне майно є його особистою приватною власністю в розумінні наведеної статті 57 СК України. Як встановлено судом, означений транспортний засіб був придбаний на гроші, отримані за договором кредиту, що був укладений [PERSON] з публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» 4 серпня 2008 року. В забезпечення виконання за вказаним договором був укладений договір поруки. Кредит було повністю погашено до спливу строку дії договору, а саме: 6 квітня 2012 року (а. с. 143-145). Наведені фактичні дані свідчать на користь висновків про те, що подружжям за обопільною згодою були отримані грошові кошти в кредит для набуття автомобіля, які сплачені ними під час існування шлюбу, що свідчить про узгодженість їх дій та їх спрямування на досягнення мети набуття спільної речі. Розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу, як зазначено в статі 68 СК України. Зі змістом цієї норми узгоджуються роз`яснення п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, згідно з яким само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Право подружжя на поділ майна що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, врегульоване статтею 69 СК України Відповідно до ст. 70 СК при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Зміст цього положення закону узгоджується із змістом ст. 372 ЦК України, яка внормовує поділ майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як витікає з роз`яснення п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. З урахуванням наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності є рівними та кожному з них належить право на Ѕ частину автотранспортного засобу. Фактичних даних, що за змістом ч. 2 ст. 70 СК України є підставою для відступу від рівності часток подружжя при поділі їхнього сумісного майна, суду не надано. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про можливість застосування обраного позивачем способу захисту цивільного права та поділу майна подружжя шляхом отримання позивачкою грошової компенсації вартості Ѕ частини автомобіля у відповідності до висновків призначеної судом судової автотоварознавчої експертизи в сумі 36911 грн. 47 коп. (а. с. 70-88 т. 1), про присудження їй якої клопочеться сама позивач, тому такий спосіб поділу не буде суперечити вимогам частини 4 ст. 71 СК України. Вирішуючи вимоги про стягнення вартості належної позивачу частки в праві спільної власності на автомобіль ВАЗ 210930 20, державний номер [NUMBER] , суд виходить з такого. До укладення шлюбу, а саме: 26 жовтня 2006 року, відповідач набув право власності на вказаний транспортний засіб, витративши на його купівлю кредитні кошти, отримані за договором кредиту № KRA/0700/640/06 від 27.10.2006 року, що укладений ним з акціонерним комерційним банком «Індустріалбанк» (а. с. 7, 179 т. 1). Вказаний кредит повністю погашено 25 грудня 2007 року (а. с. 179 т. 1). В силу ст. 74 СК України, який набрав чинності 1 січня 2004 року, \~якщо жінка і чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, придбане ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. За змістом роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. З наведеного випливає, що норми статті 74 СК України про право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, підлягають застосуванню з 1 січня 2004 року. Як зазначено в позові, сторони проживають однією сім`єю з 2004 року, що свідчить про наявність підстав для застосування положень ст. 74 СК України при розв`язанні цього спору. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, як випливає з частини другої статті 74 СК України. Факт спільного проживання сторін підтверджують як пояснення в суді позивача, так і показання свідків [PERSON] , [PERSON] , які пояснили, що в 2006 році подружжя купило автомобіль ВАЗ [NUMBER] , а в 2008 році Деу Ланос. До купівлі першого автомобіля сторони проживали не менш ніж рік однією сім`єю, мали спільний бюджет, тоді як зустрічатися почали ще в 1996-1997 роках. При цьому сімейний бюджет формувався переважно за рахунок грошових коштів, що заробляла позивач, яка після закінчення навчання у вищому навчальному закладі була офіційно працевлаштована та отримувала високу заробітну плату, вартість якої в кілька разів перевищувала отримувані відповідачем доходи. При цьому сімейним бюджетом розпоряджався відповідач, у користуванні якого знаходилася зарплатна банківська карта позивача. Гроші з означеного джерела, тобто з сімейного бюджету, спрямовувалися і на погашення кредиту. Після отримання в дар на весіллі значної суми грошей подружжя достроково погасило залишок кредиту одним платежем. Відомості про високий рівень доходів позивача, що значно перевищував доходи відповідача, наявні в довідках Державної податкової служби України, підтверджують показання свідків в цій частині (а. с. 66-72, 84-85 т. 2). Наведені судом фактичні дані спростовують доводи відповідача у відзиві про те, що він набув автомобіль ВАЗ 210930 20, державний номер [NUMBER] , за особисті кошти. З огляду на наведені положення закону та встановлені судом фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини суд вважає, що, набувши вказаний автомобіль, відповідач діяв зі згоди позивача та в інтересах подружжя, а на набуту ним річ, право власності на яку зареєстровано за ним, розповсюджується режим спільної сумісної власності подружжя, оскільки відповідачем не доведено, що спірне майно є його особистою приватною власністю в розумінні статті 57 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Підтвердженням спільного проживання сторін як дружини та чоловіка у відсутність не лише шлюбу між ними, а й будь-якого іншого шлюбу, є наведені судом докази. Подальше укладення сторонами шлюбу підкріплює умовиводи суду про наявність усталених стосунків, притаманних сім`ї, на момент набуття спірного транспортного засобу. Розірвання шлюбу не припиняє право спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу, як зазначено в статі 68 СК України. У зв`язку з викладеним суд доходить беззаперечного висновку про доведеність позовних вимог і в цій частині та ухвалює про стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини вартості вказаного транспортного засобу, зазначеної у висновку судової автотоварознавчої експертизи, в сумі 28687 грн. 35 коп. (а. с. 53-69 т. 1). У відповідності до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача належить судовий збір, оплачений нею при зверненні до суду. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved