Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

Позивачі 24 квітня 2018 року\~звернулися до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином. В позовній заяві позивачі зазначили, що 09.07.2016 року близько 00 год. 15 хв. відповідач, керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вул. Грушевського в м. Малині Житомирської області у напрямку центру міста, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, наближаючись до пішохідного переходу, на якому перебували пішоходи, не зупинився, щоб дати їм дорогу та скоїв наїзд на доньку позивачів [PERSON], [INFO]. Від отриманих травм [PERSON] померла на місці. За вказаним фактом було відкрите кримінальне провадження та вироком Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2017 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.286, ч.1 ст.135 КК України. Даний вирок залишено в силі відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 06.02.2018 року. [PERSON] По даному провадженню позивачі визнані потерпілими. Діями відповідача [PERSON] та [PERSON] заподіяна моральна та майнова шкода, яка підлягає до відшкодування винною у скоєні злочину особою. З урахуванням уточених позовних вимог від 25.03.2019 року позивачі просять стягнути з відповідача заподіяну майнову шкоду у розмірі 56118,00 грн., з яких 3150,00 грн. це витрати на спорудження нагробного памятника, та моральну шкоду у загальному розмірі 1982600,00 грн., тобто по 991300, 00 грн. кожному з позивачів. На підставі заяви позивачів, які просили закрити провадження у справі за їх позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, 29.03.2019 року Малинським районним судом було винесено ухвалу, відповідно до якої провадження у справі за позовною заявою [PERSON], [PERSON] до [PERSON], Моторно (транспортного) страхового бюро про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, закрито в частині вимог до відповідача МТСБУ. В судове засідання представник позивачів [PERSON] та позивачі [PERSON], [PERSON] зявилися, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Також на адресу Бердичівської виправної колонії №108 було направлено судову повістку для вручення її засудженому, який утримується у Бердичівській виправній колонії. Від будь-яких пояснень з-приводу позовної заяви [PERSON] відмовився. Дослідивши обставини справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, заслухавши пояснення позивачів, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що 09.07.2016 року близько 00.15 год. [PERSON] керував автомобілем [NUMBER]. Рухаючись зазначеним транспортним засобом у вказаний день та час по освітленій штучним освітленням вулиці Грушевського в напрямку вулиці Огієнка в м. Малині Житомирської області та, підїжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований в районі перехрестя з вулицями Кримського та Соборною, не зменшив швидкість керованого ним транспортного засобу, в результаті чого передньою правою частиною свого автомобіля здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON], які перетинали проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В результаті даної дорожньо транспортної пригоди пішоходу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження, які спричинили смерть останньої на місці події, а пішоходу [PERSON] заподіяні тілесні ушкодження, від яких остання померла 13.07.2016 року у реанімаційному відділенні Житомирської обласної дитячої лікарні. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, а тому судом до участі в розгляді справи було залучено в якості співвідповідача МТСБУ, яке відшкодувало в межах відповідальності, передбаченої законодавством, завдану позивачам шкоду, у звязку з чим судом прийнята відмова [PERSON] та [PERSON] від позову до МТСБУ. Частиною 6 ст.82\~ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вироком Малинського районного суду від 17.10.2017 року, який залишено в силі в частині призначеного покарання, відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 06.02.2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.286 та ч.1 ст. 135 КК України (а.с. 4-18). [PERSON], яка згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ТП №287713 померла 09.07.2016 року (а.с. 19), є донькою позивачів у цій справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ТП №201488 (а.с.20). У статті 1201\~ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. На підтвердження своїх позовних вимог щодо понесених матеріальних затрат на поховання своєї доньки, позивачі надали суду документи, а саме: витрати на\~поховання товарний чек №362 від 09.07.2016р. на загальну суму 4041,00 грн., товарна накладна №820 від 09.07.2016 року на загальну суму 4894,00 грн. (а.с.23-25); витрати на паливно-мастильні матеріали фіскальні чеки у кількості 3 шт. від 09.07.2016 року на загальну суму 1977,62 грн. (а.с.26); витрати на\~виготовлення та\~встановлення памятника товарна накладна №19 від 05.06.2017 року на суму 1600,00 грн., товарний чек №245 від 05.06.2017 року на суму 950,00 грн., накладна №63 від 06.09.2016 року на суму 16200,00 грн. (а.с.28-30); витрати на\~поминальні обіди товарний чек №17 від 09.07.2016 року на суму 555,60 грн., накладна від 10.07.2016 року на суму 12947,00 грн., видаткова накладна №РН-000041 від 11.07.2016 року на загальну суму 73,00 грн., видаткова накладна №РН-10024 від 10.07.2016 року на суму 2869,25 грн., накладна на передачу в роздріб №ПРз-000030 від 10.07.2016 року на суму 807,00 грн., фіскальні чеки у кількості 2 шт. від 11.07.2016 року на загальну суму 628,66 грн., накладна від 08.07.2017 року на суму 13152,00 грн., накладна від 13.08.2016 року на суму 10525,00 грн., видаткова накладна №РН-08124 від 09.06.2017 року на суму 351,60 грн. (а.с.35-43). Суд вважає, що квитанції, які стосуються витрат на поминальні обіди, є неналежними доказами по справі, оскільки дані витрати здійснені після поховання [PERSON] (після 09.07.2016 року) і, як зазначила позивач, ці витрати повязані з організацією поховання та поминальних обідів, що не відноситься до витрат на поховання відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу».\~ Також позивачами заявлена вимога щодо стягнення витрат на паливно-мастильні матеріали, що в загальному розмірі складає 1977,62 грн. відповідно до фіскальних чеків у кількості 3 штук від 09.07.2016 року. Обґрунтовуючи дані витрати позивачі зазначили, що ці витрати повязані з організацію поховання та поминальних обідів. Суд вважає, що вищезазначені документи (квитанції) є неналежними доказами по справі, оскільки дані витрати здійснені після поховання [PERSON] (після 09.07.2016 року) і ці витрати, повязані з організацією поховання та поминальних обідів, не відноситься до витрат на поховання відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу».\~ Також [PERSON] та [PERSON] заявлено вимогу про відшкодування витрат на поховання в розмірі 41909,11 грн., що складають витрати на поминальні обіди. Відповідно до положення статті 2\~Закону України\~«Про поховання\~та похоронну\~справу» (далі Закон), поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином витрати на поминальні обіди не входять до переліку витрат на поховання. Дане узгоджується з правовими висновками, викладені у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 335/981/16-ц та у постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. З урахування вищевикладеного суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підлягає відшкодуванню майнова шкода в загальному розмірі 14062,62 грн. В решті вимог щодо відшкодування майнової шкоди слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої злочином, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. \~ \~ \~ \~ \~\~ Частиною 3 ст.23\~ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. \~\~Пунктами 3, 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~року №4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у\~\~моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Судом встановлено, що позивачі втратили неповнолітню дочку, у зв'язку з чим беззаперечно отримали моральні переживання, які пов'язані зі смертю їх дитини. Суд вважає, що доводи позивачів про те, що вони втратили моральну рівновагу та душевний спокій через загибель дочки є доведеними, та не можуть бути підтвердженими будь-якими довідками чи документами.\~\~ Також суд враховує ступінь понесених позивачами страждань, ту обставину, що з часу ДТП до вирішення вимог позивачам минуло майже три роки (тривалість моральних страждань) і відповідач добровільно не надавав матеріальну підтримку позивачам у зв'язку з подією ДТП, навпаки, оскаржив ухвалений судом вирок та просив його виправдати за відсутністю складу злочину. Також суд враховує засади розумності та справедливості і приходить до висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди за обставин даної конкретної справи має бути визначений в сумі 600 тис грн. по 300 тис. грн. кожному з позивачів. Сторони звільнені від сплати судового збору на користь держави.

Outcome: partial