Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину посилаючись на те, що 18 вересня 1999 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем. Від спільного проживання мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає із нею. Вказала, що тимчасово не працює і не має матеріальної можливості утримувати дитину на достатньому рівні. Дитина повністю перебуває на її утриманні, коштів на утримання доньки відповідач не надає, хоча сам отримує пенсію в розмірі 1600 гривень та соціальну допомогу на дитину в розмірі 400 гривень. Інших дітей на утриманні відповідача не має, він здоровий, працездатний, але ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини він не надає. У зв'язку із вищевикладеними обставинами вона змушена звернутися до суду з цим позовом та просити суд винести рішення, яким стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій сумі по 800 гривень щомісячно, починаючи із дня звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав і суду пояснив, що він ніколи не відмовлявся платити аліменти на утримання своєї дитини. Все, що написано у позовній заяві є брехнею та не правдою, так як він сам дає кошти на утримання доньки. Згідний сплачувати аліменти у сумі 400 гривень. Судом встановлені такі обставини і визначенні відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі - свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 18 вересня 1999 року встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 вересня 1999 року. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 18 вересня 1999 року встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного: Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а по-скільки відповідач не надає коштів на утримання своєї неповнолітньої доньки, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та інші обставини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини (дитина здорова, оскільки доказів про хворобу дитини сторонами не надано, окрім того, матеріально забезпечена, оскільки знаходиться на утриманні матері), фізичний стан платника аліментів, який є працездатним, пенсіонером, має можливість виплачувати аліменти на утримання своєї доньки, інших стягнень з його доходу не проводиться, так як ніхто із сторін про це не заявив. Те, що відповідач на час розгляду справи ніде не працює (підтверджуючих письмових доказів позивачка суду не надала), не може бути підставою для звільнення його від батьківського обов'язку утримувати свою неповнолітню дитину. Також по справі не встановлено наявність об'єктивних обставин, які б перешкоджали його працевлаштуванню на постійне місце роботи та належному виконанню батьківських обов'язків по утриманню дитини (хвороба, інвалідність, тощо). Розмір аліментів, який просить стягнути позивач, суд вважає завищеним і визначає розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача у сумі 500 гривень щомісячно, так як обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, і суд не може обмежувати відповідача, стягуючи аліменти лише із нього. Суд приходить до висновку, що й мати має нести певні витрати на утримання та розвиток своєї неповнолітньої дитини. І тому, саме такий розмір аліментів дозволить відповідачу допомагати позивачеві утримувати їхню спільну неповнолітню доньку. В іншій частині позову суд приходить до висновку необхідно відмовити. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки [PERSON] звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів 10 червня 2014 року за вхід.№3647, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 10 червня 2014 року. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому суд у порядку ст.88 ч.3 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. Згідно п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць, тому суд має підстави для негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів у сумі платежу за один місяць.

Outcome: partial