Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб з останнім, який зареєстрований 22 вересня 2000 року в м. Харкові, відділі реєстрації актів громадянського стану Московського району, актовий запис № 936, а також стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача аліменти на користь дружини [PERSON] на її утримання в розмірі 3000 грн. щомісячно. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 вересня 2000 року зареєстрований шлюб з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню доньку. З липня 2015 року сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Продовження сімейних відносин неможливо, сім'я розпалась та поновлена бути не може. Дитина проживає разом з матір'ю, матеріальної допомоги батько дитини не надає. Позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час слухання справи належним чином, заяв про поважні причини своєї неявки або слухання справи за його відсутністю не надав, у зв'язку з чим, суд зі згоди позивача, визнав доцільним слухати справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що з вищенаведених підстав подальше існування сім'ї позивача з [PERSON] не можливе, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Далі, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає із дитиною окремо та самостійно її виховує і утримує, відповідач з сім'єю не проживає, регулярно матеріально допомоги не надає. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати неповнолітню дитину, оскільки обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Далі, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на своє утримання, у зв'язку з тим, що вона є непрацездатною та має І групу інвалідності безстроково. Такий факт підтверджено копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.4). Відповідно до вимог ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Згідно положень ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд вважає, що відповідач повинен утримувати [PERSON] у зв'язку з її непрацездатністю по інвалідності. На підставі викладеного та

Outcome: approved