Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися в суд із позовною заявою до Скалатської міської об`єднаної територіальної громади Тернопільської області про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований під [ADDRESS] : за [PERSON] - на 2/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, зокрема - на 1/5 частку будинковолодіння, що належить йому як членові колгоспного двору та на 1/5 частку - в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; за [PERSON] - на 1/5 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що належить їй як членові колгоспного двору, за [PERSON] - на 1/5 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що належить йому як членові колгоспного двору; за [PERSON] - на 1/5 частку житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що належить йому як членові колгоспного двору. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачі покликалися на те, що по документах архівного фонду «Колодіївська сільська рада» у по господарських книгах с. Колодіївка значиться домогосподарство [PERSON] , 1924 р.н. - голови двору, разом з якою проживали [PERSON] , 1959 р.н. - син, [PERSON] , 1963р.н. - невістка, [PERSON] , 1986 р.н. - внук, [PERSON] , 1988 р.н. - внук. Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем майна був її син [PERSON] , який спадщину прийняв. Після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії по причині того, що згідно з Законом України «Про власність» від 07 лютого 1991 року не передбачена така форма власності як колгоспний двір. З огляду на вказане позивачі змушені звернутися до суду для захисту своїх невизнаних прав. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату і час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Представник позивачів - адвокат Місечко В.Й. подав заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача подав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову представником відповідача, суд вважає за можливе прийняти рішення, задовольнивши позовні вимоги з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого 30 жовтня 1991 року виконкомом Колодіївської сільської ради народних депутатів, цілий жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] належить колгоспному двору, що складається з 5-ти членів, головою якого є [PERSON] . Свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Колодіївської Ради народних депутатів від 26.09.1991 року. Відповідно до реєстраційного напису, цей житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами зареєстровано в Тернопільському БТІ на праві особистої власності за колгоспним двором, що складається з 5-ти членів, головою якого є [PERSON] , та записаний 30.10.1991 року в реєстрову книгу №1 стор. №153 за реєстром №77. До складу цього колгоспного двору станом на 1991 рік входили: [PERSON] 1924 р.н. - голова двору, разом з якою проживали [PERSON] , 1959 р.н. - син, [PERSON] , 1963 р.н. - невістка, [PERSON] , 1986 р.н. - внук, [PERSON] , 1988 р.н. - внук, що підтверджується довідкою №322, виданою 23 червня 2021 року архівним відділом Підволочиської районної державної адміністрації (Фонд №127). Відповідно до довідки №293 про технічний опис об`єкта нерухомого майна, виданої 05 липня 2021 року Підволочиським БТІ, та технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 16 червня 2021 року, житловий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 60,1 м.кв., житловою площею 43,9 кв.м., по [ADDRESS] , належить [PERSON] відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 жовтня 1991 року. Відповідно до ст. 120 ЦК Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року, який діяв на момент виникнення правовідносин (далі - ЦК УРСР), майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, а згідно ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Пленум Верховного Суду України у п. а) ч. 6 постанови №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснює, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена колгоспного двору визначається з рівності часток всіх його членів. Таким чином, [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належало по 1/5 частці (кожному) будинковолодіння по [ADDRESS] , як членам колгоспного двору. Після припинення існування колгоспного двору свої частки вони не витребували і продовжували брати участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колишнього колгоспного двору. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 7 постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах права приватної власності», судам слід враховувати, що відповідно до ст. 55 Закону «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 28 грудня 2003 року Колодіївською сільською радою Підволочиського району. Після смерті [PERSON] єдиними спадкоємцем за законом був її син [PERSON] , який спадщину прийняв, однак не оформив своїх спадкових прав (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 23 серпня 1966 року Підволочиським районним бюро ЗАГС, згідно з яким [INFO] народився [PERSON] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] ). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Однією із підстав припинення права власності є смерть власника (п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 Цивільного кодексу України). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 Цивільного кодексу України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. З врахуванням норм чинного законодавства, позивачу [PERSON] належить 2/5 частки житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] , зокрема - 1/5 частка будинковолодіння, що належить йому як членові колгоспного двору та на 1/5 частка - в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] ; [PERSON] - 1/5 частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що належить їй як членові колгоспного двору, [PERSON] - 1/5 частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що належить йому як членові колгоспного двору; [PERSON] - 1/5 частка житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що належить йому як членові колгоспного двору Однак, 30 червня 2021 року державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори роз`яснено (№133/02-31), що вчинення нотаріальної дії, - видача свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] після смерті [PERSON] неможливе по причині відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно, і роз`яснено право на звернення до суду. З огляду на вказане позивач [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документа не може оформити спадкове майно на себе, що свідчить про порушення його прав, які підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання, а власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це майно оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене,

Outcome: approved