Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання її сина [PERSON], [INFO]., разом з нею. Позовні вимоги мотивує тим, що 07.06.2008 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано. В подальшому з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до його повноліття у розмірі 1200 грн. Таким чином, після розірвання шлюбу, а саме з 2010 року по даний час відповідач проживає окремо, а спільний син [PERSON], відповідно, весь часпроживає разом з матір'ю. Наразі дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою:[ADDRESS], а проживають вони за адресою: [ADDRESS]. За весь час проживає дитини разом з матір'ю, батько з ним взагалі не спілкується, участі у його вихованні не приймає, лише сплачує визначений судом розмір аліментів, тому позивач змушена звернутися до суду про визначення місця проживання неповнолітнього сина з матір`ю. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав відзив на позовну заяву з якого вбачається, що він проти позову не заперечує, однак вказав, що відсутній предмет спору, просив справу слухати без його участі. Представник третьої особи Служби у справах дітей Сумської міської ради в судове засідання не з'явився, надали висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір'ю [PERSON], просили справу слухати без участі їхнього представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.06.2008 року. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON]. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.03.2011 року шлюб між сторонами розірвано. В подальшому з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] до його повноліття у розмірі 1200 грн. Як заначила позивач у своїй позовній заяві та дані обставини відповідачем не спростовано, що після розірвання шлюбу, а саме з 2010 року по даний час відповідач проживає окремо, а спільний син [PERSON], відповідно, весь часпроживає разом з матір'ю. Батько з сином взагалі не спілкується, участі у його вихованні не приймає, лише сплачує визначений судом розмір аліментів. Наразі дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS], а проживають вони за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов, за місцем проживання матері умови проживання для дитини створено належним чином (а.с.15). У відповідності до ч.1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Як вже зазначалось, відповідач не заперечував, щоб суд визначив місце проживання ди тини разом з матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вік малолітнього [PERSON], [INFO], який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, те що відповідач не заперечує щоб суд визначив місце проживання дитини разом з матір`ю, суд вважає, що на даний час проживання малолітньої дитини з матір`ю, яка фактично проживає з нею, буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, тому суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача 768 грн. 40 коп., в відшкодування судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved