Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, просила скасувати наказ МО «Елегія» № 2 «Про звільнення артистки симфонічного оркестру [PERSON].» від 04.09.2008р. за п. 1 ст. 40 КЗпП України, зобов'язати відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, а саме середній заробіток за час затримання середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку (за період з 01.12.2006р. по даний час) у розмірі 108402грн., зобов'язати відповідача провести індексацію заробітної плати у межах прожиткового мінімуму з моменту невиплат по даний час, стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000грн. В обґрунтування позовних вимог покликалася на викладені в позові обставини, зокрема на те, що її було звільнено з роботи в МО «Елегія» наказом № 2 від 04 вересня 2008 року, у зв'язку з введенням процедури ліквідації. Оскільки ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області 20 вересня 2012 року, яка набрала законної сили провадження у справі № Б-21/282 про банкрутство мистецького об'єднання «Елегія» припинено, то і наказ про звільнення підлягає скасуванню. Крім цього, вказує на те, що відповідачем з грудня 2006 року не виплачувалася зарплата, бюджетне фінансування обласною радою було припинене з грудня 2006 року. 29.10.2014р. позивач збільшила позовні вимоги, просила також суд зобов'язати відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, а саме середній заробіток за час затримання середньомісячної заробітної плати (за період з 01.12.2006р. по даний час) і до моменту ухвалення рішення суду по даній справі. В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з'явився, однак подав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу розглядати у його відсутності. Представник відповідача МО «Елегія» в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Івано-Франківської обласної ради в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, однак 20.08.2014р. надіслав письмове заперечення (а.с.73-77), в якому вказав на необґрунтованість позову, просив в задоволенні такого відмовити у зв'язку з пропуском строку. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, викладену в його письмовому клопотанні (а.с.105), враховуючи викладені в письмовому запереченні третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Івано-Франківської обласної ради (а.с.73-77), обставини, розглянув справу за відсутності сторін та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Судом встановлено, що МО «Елегія» було засноване Івано-Франківською обласною радою, згідно рішення від 18.12.2001р. № 595-24/2001, МО «Елегія» є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області і перебуває в управлінні обласної ради, призначено директором МО «Елегія» Серганюк Л.І. по контракту терміном на 5 років (а.с.10). Позивач була прийнята на посаду в МО «Елегія» як артистка симфонічного оркестру 2-ї категорії на 0,5 ставки (по сумісництву) з 31.10.2005р., що підтверджується записом у трудовій книжці останньої (а.с.44). Наказом № 2 від 04 вересня 2008 року [PERSON] було звільнено у зв'язку з введенням процедури ліквідації мистецького об'єднання «Елегія» (постанова господарського суду Івано-Франківської області по справі № Б-21/282 від 27.02.2008 року) у відповідності до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України - далі КЗпП України (а.с.28). Згідно з вимогами ст.ст. 40, 47, 49-2, 233 КЗпП України (станом на час винесення наказу про звільнення) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках в т.ч. змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Так, рішенням Івано-Франківської обласної ради від 20.02.2007р. № 236-9/2007 було ліквідовано МО «Елегія», затверджено склад ліквідаційної комісії (а.с.17). 24.12.2007р. МО «Елегія» звернулось до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство. Протоколом засідання ліквідаційної комісії обласної ради з ліквідації МО «Елегія» від 11.10.2007р № 5 погоджено визнання суми боргу із заробітної плати станом на 03.05.2007р., оскільки як зазначено протоколом, працівники об'єднання, згідно рішення обласної ради, попереджені про звільнення, а також доручено Серганюк Л. забезпечити упорядкування трудових відносин з працівниками МО «Елегія» (а.с.27). Жодних доказів про те, що директор МО «Елегія» приймала накази на упорядкування трудових відносин з працівниками за дорученням ліквідаційної комісії обласної ради з ліквідації МО «Елегія» та рішення засновника про ліквідацію МО «Елегія» не здобуто. Згідно з даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про припинення організації - мистецьке об'єднання «Елегія» станом на 04.03.2014р. відсутні, однак зазначено, що з 30.03.2007р. юридична особа в стані припинення за рішенням засновників (а.с.40-42). Видаючи наказ на звільнення [PERSON] ліквідатором не було дотримано вимог про попередження звільнення з ініціативи власника за 2 місяці, не проведено повний розрахунок. Відтак, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] внаслідок введення процедури ліквідації мистецького об'єднання «Елегія» вчинене з порушенням ч. 1 ст. 40 КЗпП України і є неправомірним. Однак, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а згідно до ст. 257 цього Кодексу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч. 1 ст. 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема ст. 233 КЗпП України передбачений 1 (одно) місячний строк звернення до суду із позовом про поновлення на роботі та 3 (трьох) місячний строк з приводу інших порушень трудових прав. Крім цього, згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. І з цього приводу слушними є доводи представника третьої особи про застосування пропуску строків звернення до суду (у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення), оскільки як вбачається з копії оскаржуваного наказу, позивач з таким ознайомилась в день його винесення - 04.09.2008р., а звернулась остання до суду з позовом лише 08.05.2014р., відтак пропустила вказаний вище строк. За наведених обставин та враховуючи, що позивач не просила поновити пропущений строк, суд вважає, що в задоволенні її позову в цій частині слід відмовити у зв'язку із пропуском строку звернення до суду. Крім цього судом встановлено, що документальним підтвердженням заборгованості по зарплаті перед позивачем є довідки відповідача, з яких вбачається, що така перед [PERSON] за період з 01.12.2006р. по 01.05.2007р. складає 2247,60грн., а за період з 01.12.2006р. по 01.12.2007р. до виплати 4767,03грн., 5305грн. - нарахована сума (а.с.45,46). В той же час 30.08.2007р. Івано-Франківським міським судом видано судовий наказ № 2н-1542/2007р. про стягнення з Мистецького об'єднання «Елегія» на користь [PERSON] заборгованість по зарплаті за період з 01.12.2006р. по 01.05.2007р. в сумі 2247,60грн. (а.с.25), а 10.04.2008р. - судовий наказ № 2н-1644/2008р. про стягнення з Мистецького об'єднання «Елегія» на користь [PERSON] заборгованості за невиплачену заробітну плату в сумі 3057,40грн. (а.с.33). В обґрунтування нарахованої позивачем суми заборгованості з 01.12.2006р. - 108402грн., не подано жодних доказів, при цьому суд вважає, що позивач визначив цю суму з урахуванням мінімальної заробітної плати на час звернення з вказаним вище позовом - 1218грн., при цьому як за повну ставку, а не 0,5 ставки. Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України працiвники, якi працюють за сумiсництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу. Як вбачається з матеріалів справи діяльність МО «Елегія» фактично було припинено з початку 2008 року. Документальним підтвердженням боргу по зарплаті перед позивачем є вказана вище довідка відповідача від 25.02.2008р., з якої вбачається, що заборгованість по зарплаті перед позивачем утворилася за період з грудня 2006 року по грудень 2007 року. Інших даних про проведену фактичну роботу позивача у МО «Елегія» з січня 2008 року та нараховані, однак не виплачені суми, в матеріалах справи немає. Не заслуговують на увагу суду й твердження позивача про наявність таких табелів виходу на роботу і фіксування часу виконання робіт по сумісництву в МО «Елегія», так як такі в підтвердження доводів, суду не надано. Зважаючи на це сума заборгованості 5305грн. (без відрахувань) підлягає стягненню, як і відповідна сума індексації, згідно з вимогами Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Однак, враховуючи, що судовими наказами № 2н-1542/2007р. та 2н-1644/2008р. дана сума в сукупності присуджена до стягнення за вказаний вище період, а з витребуваних матеріалів наказного провадження вбачається, що такі судові накази не скасовані у встановленому законом порядку, суд вважає, що в цій частині позову слід відмовити, оскільки право позивача у цьому випадку захищено. Крім цього, згідно з ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078. Індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078). Структуру заробітної плати визначено в ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій (ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці»). Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати, згідно з п-п. 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004р. за № 114/8713. Таким чином, індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою і, у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати, також без обмеження будь-яким строком. Щодо позовних вимог про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримання розрахунку, суд вважає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в ст. 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так, з часу заснування МО «Елегія» і по 2006р. фінансова підтримка його діяльності проводилася виключно за рахунок коштів обласного бюджету, однак з 2007р. така була припинена, тому зважаючи на те, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України підставою відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є вина роботодавця, а такої судом не встановлено, то правових підстав здійснювати нарахування та стягувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд не вбачає. Щодо моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, то варто зазначити наступне. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з душевними стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача щодо неї самої. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.п.3, 9) № 4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Однак, позивач не довів спричинення йому моральної шкоди діями відповідача. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, згідно з якою відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Так, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначеною вище Постановою Пленуму Верховного Суду України роз'яснюється, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачем не доведено суду обставин, за яких вона отримала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв'язки, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, причинного зв'язку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а тому її вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, завдану діями відповідача, яку оцінює в 30000грн., також не є доведеними та не обґрунтовані. Так, згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. За таких обставин,

Outcome: approved