Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Любарського районного суду Житомирської області від 02.12.2014. Зазначає, що [INFO] народила сина [PERSON] , батьком якого є [PERSON] Зазначає, що дитина проживає та перебуває на її утриманні, батько дитиною не цікавиться та батьківської турботи не проявляє, матеріальної допомоги не надає. Позивач вважає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, а тому просить суд позбавити останнього батьківських прав. Вказує, що 14.07.2018 уклала шлюб з [PERSON] , який має намір усиновити дитину. Враховуючи вищевикладене, позивач просила позов задовольнити в повному обсязі. 28.09.2018 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - орган опіки і піклування в особі виконавчого комітету Любарської селищної ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 21.09.2018. 28.09.2018 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лазаренко В.В. Ухвалою суду від 03.10.2018 в справі відкрито провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. 05.03.2019 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. в зв`язку з тимчасовим відстороненням судді Лазаренко В.В. 25.03.2019 до суду від Любарської селищної ради Житомирської області надійшов висновок органу опіки та піклування. Ухвалою суду від 15.05.2019 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 01.10.2019 до суду від Служби у справах дітей Любарської селищної ради Житомирської області надійшов висновок органу опіки та піклування. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, виклик за його місцем перебування є неможливим, так-як з 27 березня 2014 року поштові відправлення, які направлені УДППЗ «Укрпошта» з материкової частини України, не приймаються поштою АР Крим та м. Севастополя та повертаються у зворотному напрямку. Представник органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Любарської селищної ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Любарського районного суду Житомирської області від 02.12.2014 (а.с.7). [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). В силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя та праці. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не приймає участі в її вихованні та жодного разу не відвідував дитину, що підтверджується посвідченними заявами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9-11). Як вбачається з матеріалів справи, 14.07.2018 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.12). Відповідно до довідки, виданої Любарською селищною радою Любарського району Житомирської області № 1381 від 09.09.2018, дитина проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на утриманні позивача [PERSON] та утриманні [PERSON] (а.с.13). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування про доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Любарської селищної ради Любарського району Житомирської області № 31 від 27.02.2019, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] (а.с.48-49). Як вбачається з висновку, [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, оскільки за місцем проживання дитини не з`являвся та участі у його вихованні не приймав та не приймає. Суд вважає Висновок обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] , [INFO] і узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач, як мати, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, долею дитини не цікавиться та про неї не піклується. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору 704,80 грн. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved