Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

позивач звернулася з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 доходу на користь сина [PERSON]. В обґрунтування позову зазначає, що позивачем, як органом, що здійснює нагляд за дотримання прав дітей встановлено факт того, що на початку весни [PERSON] приїхала в гості до своєї подруги [PERSON] та залишила свого сина [PERSON] на деякий час. Але, впродовж двох місяців відповідач за дитиною не повернулась. [PERSON] 28 травня 2016 року повідомила службу 102 про проживання у неї чужої дитини. В ході перевірки звернення було з'ясовано, що малолітній [PERSON] був побитий. На питання про обставини побиття та особу, якою нанесено побої дитина дивилася зляканими очима і нічого не відповідала. Змінного одягу в дитини не було. [PERSON] був одягнений в футболку, спортивні штани та капці. Вказує, що залишати дитину проживати в сім'ї [PERSON] неможливо, оскільки є загроза життю дитини. За весь час з 28 травня 2016 року по день розгляду справи судом [PERSON] дитиною не цікавилась, до сільської ради не зверталась, до подруги [PERSON] зі слів останньої не приїздила. В судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність та надавши суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері відносно дитини. Відповідач, представник третьої особи-1 у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали. Представник третьої особи-2 надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Не заперечила проти задоволення позову. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом по справі встановлено, що 28 травня 2016 року комісією у складі голови Опікунської ради Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області [PERSON], сільського голови [PERSON], представників поліції [PERSON], [PERSON], сімейної медичної сестри [PERSON], сімейної медичної сестри [PERSON] складено акт вилучення дитини з родини, у відповідності до якого встановлено, що до відділу поліції звернулася за телефоном [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з приводу проживання у неї чужої дитини. В ході з`ясування обставин виклику було встановлено, що [PERSON], [INFO] - житель м. Перещепине та подруга [PERSON] привезла до [PERSON] свого малолітнього сина [PERSON], [INFO] та покинула дитину на деякий час. Але впродовж двох місяців дитину не забрала. При огляді дитини [PERSON] був побитий. Залишати [PERSON] проживати надалі в сім'ї [PERSON] неможливо так, як це загрожує життю дитини. [PERSON] вилучений та направлений до Новомосковської лікарні дитячого відділення. В дитини жодних документів немає, з речей - рюкзачок, на дитині спортивний костюм без маєчки, футболочки, тапки та куртка. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 24 від 11 січня 2017 року, виявлено наступне: мати [PERSON], жителька м. Перещепине, на території Миколаївської сільської ради не зареєстрована та не проживає. На початку весни 2016 року [PERSON] приїхала до своєї подруги [PERSON], яка проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], та залишила свого малолітнього сина [PERSON] на деякий час подрузі. Але на протязі двох місяців [PERSON] до подруги не з'являлась, станом дитини не цікавилась, не виконувала свої батьківські обов'язки. [PERSON] 28 травня 2016 року повідомила службу 102 про проживання чужої дитини. В ході вияснення обставин було виявлено, що [PERSON] був побитий, дитина була налякана, на запитання відповісти не зміг. Змінного одягу в дитини не було, ніяких документів в дитини немає. Залишати [PERSON] проживати надалі в сім'ї [PERSON] неможливо, так є загроза життю дитини. За весь час з 28 травня 2016 року по теперішній час [PERSON] до сільської ради не зверталась, дитиною не цікавилась, вихованням малолітньої дитини не займалась, ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Опікунська рада вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В постанові № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 19 грудня 2008 р.), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт того, що відповідач, маючи можливість приймати участь у вихованні дитини, не виконує своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи те, що відповідач знаючи про слухання справи у суді в судове засідання не з'явилася, заперечення на позов, доказів виконання батьківських обов`язків не надала, чим на думку суду, підтвердила байдужість до подальшої долі її дітей, не проявляє належної уваги до долі дітей, суд приходить до висновку про наявність підстав для погодження з висновком Органу опіки та піклування та про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, оскільки це повністю відповідає їх інтересам та передати дітей під нагляд позивача в порядку ч.4 ст.167 СК України до вирішення питання про призначення опікуна над малолітніми. Крім того, за ч.ч.2,3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дитини суд, з урахуванням положень ст.188 СК України, виходить з того, що доказів перебування на утриманні відповідача інших дітей, непрацездатних осіб суду не надано. Доказів негативного стану здоров`я, який би об`єктивно унеможливлював сплату відповідачем аліментів з матеріалів справи не вбачається. Внаслідок чого суд при визначенні розміру аліментів враховує вік та стан здоров`я дитини та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь особи, у якої будуть утримуватися дитина аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Означене вище не позбавляє в майбутньому відповідача звертатися до суду з позовом про зміну розміру аліментів у випадку виникнення обставин, які впливають на їх розмір. У відповідності до ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позов пред'явлено 11 листопада 2016 року, а тому суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь Держави.

Outcome: approved