Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та\~[PERSON] \~20.05.1982\~ року та зареєстрований відділом ЗАГСу Дрогобицького міськвиконкому Львівської області, актовий запис №212, свідоцтво серії ІІ-СГ № 254890. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 20.05.1982 року уклала шлюб з відповідачем. Зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось, спільних дітей не мають. Фактичні спільні відносини між ними припинено протягом тривалого часу, тому спільного господарства не ведуть. Шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливе. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розірвати шлюб, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. За таких обставин справа підлягає розгляду в заочному порядку у відповідності до\~ст. 280 ЦПК України. Зясувавши обставини справи, дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20.05.1982 року, зареєстрований відділом ЗАГСу Дрогобицького міськвиконкому Львівської області, про що було складено відповідний актовий запис №212 та видано свідоцтво серії ІІ-СГ № 254890 (а/с 4). Статтею 24 СК України\~закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до\~ст.110 СК України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст.\~109\~СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно п.10\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21.12.2007\~року проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивачки судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved