Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 03 вересня 2013 року державним нотаріусом Першої Синельниківської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 686. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена квартира зареєстрована на праві власності за [PERSON], реєстраційний номер 97854712130. Колишній власник вищезазначеної квартири [PERSON], дозволив зареєструватися у своїй квартирі та проживати в ній у 2003 році своєму рідному братові, відповідачу по справі - [PERSON]. [PERSON] зареєстрував свого рідного брата за його проханням, так як той звільнився з місць позбавлення волі і йому була потрібна реєстрація та постійне місце проживання. Тому, згідно з ч. 1 ст.405 ЦК України, [PERSON], як член сім'ї колишнього власника житла, який проживав разом з ним, отримав право на користування цим житлом. В січні 2008 року відповідач добровільно виїхав до іншого постійного місця проживання і з цього часу у вищевказаній квартирі не проживає, що підтверджується актом про не проживання та довідкою № 1782 від 25 листопада 2015 року, виданих Синельниківським міським комунальним підприємством «ЖЕК-1», і його фактичне місце проживання на жаль не відоме. Вважає, що відповідач втратив право користування квартирою № 11 в будинку № 88 по вул. Виконкомівській в м. Синельникове Дніпропетровської області, так як вже багато років не проживає в зазначеній квартирі, і припинилося право власності на квартиру у колишнього власника житла, який дозволив реєстрацію в цій квартирі відповідача. Реєстрація відповідача в вищевказаній квартирі створює [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном. У звязку з чим просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою № 11, в будинку № 88 по вул. Виконкомівській, в м. Синельникове, Дніпропетровської області. До початку відкритого судового засідання позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила справу розглянути без її участі. У відкрите судове засідання відповідач не зявився з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими відправленнями, що повернулися на адресу суду з помітками «закінчення терміну зберігання». У відкрите судове засідання представник третьої особи [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі та згідно норм чинного законодавства прийняти законне рішення. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. В матеріалах справи є копія договору купівлі-продажу квартири від 03 вересня 2013 року посвідченого державним нотаріусом Першої синельниківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] 03.09.2013 року, зареєстрованого в реєстрі за № 686, з якого вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира розташована за адресою: [ADDRESS]. Що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №8829488 від 03.09.2013 року. В матеріалах справи є акт про не проживання від 25.11.2015 року виданий СМКП «ЖЕК-1», з якого вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрований в [INFO], фактично не проживає за даною адресою з січня 2008 року по теперішній час. Даний факт також підтверджується довідкою виданою СМКП «ЖЕК-1» від 25.11.2015 року №1782. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому суд вважає необхідним зазначити, що оскільки право користування чи позбавлення права користування житлом повязано з правом відповідача на житло, наряду з вказаними нормами цивільного законодавства України, до виниклих правовідносин слід застосувати норми житлового законодавства України. Згідно ч.2,3 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому положенням ч. 4 цієї статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майнам на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Реєстрацією відповідача в належній позивачам на праві власності квартирі порушуються їх законні права та інтереси. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання відповідача втратившим право користування житловим приміщенням, оскільки відповідач не проживає у вищевказаній квартирі більше одного року без поважної причини, отже вважається таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, квартирою №11 буд. 88 вул. Виконкомівська, м. Синельникове, Дніпропетровська область. На підставі викладеного та

Outcome: approved