Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Позов мотивує тим, що з 26.02.1994 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Подружнє життя між позивачем та відповідачем не складається, тому відповідач звернувся до Калуського міськрайоного суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. За період спільного подружнього життя позивачеві на підставі договору дарування від 22.08.2005 року, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Калуського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №Д844 було подаровано [PERSON] (мама позивача) майно, зокрема стінка «Юніор», вартістю 1300,00 грн. та кухонний набір, вартістю 700,00 грн. Незважаючи на те, що дане майно було придбане під час шлюбу, проте є особистою приватною власністю позивача. Окрім того, за період шлюбу, зокрема у квітні 2009 року позивачем за особисті кошти було придбано майно, зокрема, дубовий м`який куток, дубовий обідній стіл з 6 кріслами та меблі (матеріал дуб) у дитячу кімнату. Це підтверджується розпискою, яка була видана 14.04.2009 року та в якій зазначено, що [PERSON] передає позивачу грошові кошти в сумі 2 000,00 євро для купівлі меблів. Меблі, зокрема дубовий м`який куток, дубовий обідній стіл з 6 кріслами та меблі (матеріал дуб) у дитячу кімнату. Вказані меблі були придбані позивачем по оголошенню, яке було розміщене у квітні 2009 року на зупинці біля магазину «Фуршет». Тобто дані меблі не є новими та були куплені у попередніх власників. Враховуючи, що меблі були куплені за особисті кошти позивача, які були надані [PERSON] , то меблі, зокрема, дубовий м`який куток, дубовий обідній стіл з 6 кріслами та меблі (матеріал дуб) у дитячу кімнату, є особистою приватною власністю позивача незалежно від того, що вони були придбані за час шлюбу. Також за особисті кошти позивача, зокрема 300 доларів США, які їй надала [PERSON] , було придбано рояль J.Fritz & Sohn, Wien, 1878 року. Даний рояль не є новою річчю, а був куплений у 1999 році також по оголошенню у колишніх власників. Меблі, зокрема, стінка «Юніор», кухонний набір, дубовий м`який куток, дубовий обідній стіл з 6 кріслами, меблі у дитячу кімнату та рояль знаходяться у будинку за адресою [ADDRESS] . На сьогоднішній день відповідач не визнає право приватної власності на меблі позивача та чинить перешкоди у користуванні вказаним майном. Тому позивач змушена звернутися до суду та просить визнати за нею право власності на стінку «Юніор», кухонний набір, дубовий м`який куток, дубовий обідній стіл з 6 кріслами, меблі у дитячу кімнату (шафа, стіл, тумбочка, креденц) та рояль чорного кольору J.Fritz & Sohn, Wien, 1878 року. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, позов підтримує та просить суд його задоволити. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, відзиву на позов не подав, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання повістки на адресу реєстрації його місця проживання (а.с. 39, 58-59). Суд враховує, що відповідачу було достеменно відомо про перебування справи на розгляді, оскільки ним 24.10.2019року подавалася заява про відкладення судового засідання, яке було призначене на 29.10.2019 року (а.с. 49). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить висновку, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 26.02.1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.09.2019 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 55-57). Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені статтею 57 СК України, відповідно до пунктів 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. З договору дарування майна від 22.08.2005 року (а.с. 6) вбачається, що [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар майно: стінку «Юніор», вартістю 1300,00 грн. та кухонний набір, вартістю 700,00 грн. За таких обставин, хоч позивач і набула право власності на вищевказані стінку та кухонний набір під час перебування у шлюбі, проте, оскільки дане майно їй було подаровано, з урахуванням положень п.2 ч.1 ст.57 СК України, вказані речі належать їй на праві особистої приватної власності. З наявної у матеріалах справи копії розписки від 14.04.2009 року (а.с.8) вбачається, що [PERSON] передала позивачу [PERSON] грошові кошти в сумі 2 000,00 євро для купівлі меблів, зокрема, дубового м`якого кутка, дубового обіднього столу з 6 кріслами та меблів у дитячу кімнату. Отже, дубовий м`який куток, дубовий обідній стіл з 6 кріслами та меблі у дитячу кімнату були придбані [PERSON] за кошти, які їй належали особисто. Таким чином, вказані меблі, відповідно до норм п.3 ч.1 ст.57 СК України, належать позивачу на праві особистої приватної власності. Отже, позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на стінку «Юніор», кухонний набір, дубовий м`який куток, дубовий обідній стіл з 6 кріслами, меблі у дитячу кімнату (шафа, стіл, тумбочка, креденц) є обгрунтовании та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про визнання права власності на рояль чорного кольору J.Fritz & Sohn, Wien, 1878 року, суд звертає увагу на наступне. Ст. 81 ЦПК України передбачено, шо кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З наявних у справі матеріалів вбачається, що позивачем, в порушення вимог ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, не надано суду жодних доказів на підтвердження факту придбання нею рояля виключно за кошти, які належали їй особисто. За таких обставин, оскільки рояль придбаний під час перебування сторін у шлюбі, презумпція спільної суміної власності позивачем не спростована, а тому відсутні підстави для визнання за нею права особистої приватної власності на вазаний рояль. Отже, в частині вимог про визнання права власності на рояль чорного кольору J.Fritz & Sohn, Wien, 1878 року слід відмовити у зв`язку із недоведеністю заявлених вимог. Таким чином, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково. На підставі викладеного, ст.ст. 57, 60, 61 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-84, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

Outcome: dismissed