Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачів таким, що втратили право користування приміщеннями в будинку № 28 по вул. Круговій в м. Запоріжжі. В позові зазначила, що 25 червня 2004 року отримала в дар 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною побутових, господарських будівель та споруд за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кругова, 28. До складу майна, що набула за вказаним правочином позивач, входили жилий будинок літ. А площею 40,8 квадратних метри, сарай літ. Б, вбиральня літ. Г, гараж літ. Ж, водопровід 2, паркан 1. Іншими учасниками права спільної часткової власності на нерухоме майно за вказаною адресою були відповідачі [PERSON], якій належала 1/6 частина нерухомості, та [PERSON], якій належала 1/3 її частина. Будинок літ. А станом на 2004 рік перебував в стадії руйнування, що зумовило початок будівництва позивачем нового житла. Розпорядженням голови Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради № 2520 від 13.07.2007 року встановлено факт руйнування будинку літ. А, затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку К-2, зведеного позивачем, прийнято рішення про оформлення документів про право власності на новостворене нерухоме майно. 18 липня 2007 року позивач отримала свідоцтво про право власності на окремий житловий будинок літ. К-2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кругова, 28. 5 лютого 2009 року комісією Шевченківської районної адміністрації Запорізької міської ради встановлений факт руйнування будинку літ. А з житловою прибудовою «а» до основи фундаменту. Протиправних дій щодо зруйнованого майна ані позивач, ані інші особи не вчиняли. Воно прийшло в непридатний стан через недбале ставлення власників, які залишили належну їм нерухомість і не турбувалися про її стан протягом тривалого часу, що передував ще придбанню позивачем своєї частки в праві спільної власності, і жодного разу не зявлялись за місцем розташування майна і після набуття позивачем права власності. Так як право власності припиняється у звязку зі знищенням майна, запис про державну реєстрацію нерухомого майна, чиї технічні характеристики були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасований. Між тим зазначені особи продовжують перебувати на реєстраційному обліку в належному позивачу житлі, що створює для неї перешкоди у реалізації права власності. У звязку з викладеним просить про задоволення позову. Позивач в судове засідання не зявилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. За таких обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України вважає за можливе вирішувати справу без участі позивача. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце вирішення справи, до суду не зявилися з невідомих причин. Заперечень проти позову не надали. За згаданих обставин зі згоди позивача, висловленої в її письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що 25 червня 2004 року позивач отримала в дар 1/2 частину жилого будинку з відповідною частиною побутових, господарських будівель та споруд за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кругова, 28 (а. с. 10). До складу майна, що набула за вказаним правочином позивач, входили жилий будинок літ. А площею 40,8 квадратних метри, сарай літ. Б, вбиральня літ. Г, гараж літ. Ж, водопровід 2, паркан 1. Право на вказану частку в праві спільної часткової власності на нерухоме майно зареєстроване орендним підприємством «ЗМБТІ» (а. с. 11). Іншими учасниками права спільної часткової власності на нерухоме майно за вказаною адресою були відповідачі [PERSON], якій належала 1/6 частина нерухомості, та [PERSON], якій належала 1/3 її частина. 18 липня 2007 року позивач отримала свідоцтво про право власності на окремий житловий будинок літ. К-2 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кругова, 28, який зведений позивачем (а. с. 17). З акту комісійного обстеження Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради території домоволодіння від 5 лютого 2009 року, випливає, що житловий будинок літ. А та житлова прибудова «а» зруйновані до основи фундаменту (а. с. 18). Відповідно до запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 09.11.2016 року право спільної часткової власності на нерухомість за адресою: м. Запоріжжя, вул. Кругова, 28, припинено (а. с. 26), в Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявний запис про право власності позивача на жилий будинок літ. К-2 (а. с. 21). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а в силу ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. З наведених положень законодавства випливає, що право користування власністю є одним із складових права власності Право власності, відповідно до ст. 321 ЦК України, є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Поряд з цим статтею 346 ЦК України встановлені підстави припинення права власності, однією з яких згідно із ст. 349 ЦК є знищення майна. За змістом ст. ст. 379, 380 ЦК України житлом є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, а житловий будинок це будівля капітального типу, споруджена з дотриманням встановлених законом вимог і призначена для постійного у ній проживання. Зважаючи на наведене, нерухомість, яку можна кваліфікувати як житло, повинна бути призначеною і придатною для постійного проживання. Між тим, як встановлено судом, будинок, право на частку в праві спільної власності на який належало відповідачам, станом ще на 2009 рік був повністю зруйнований, а відсутність жодного конструктивного елементу цієї нерухомості над фундаментом свідчить про відсутність будь-якої його споживчої цінності, тобто про його знищення. В силу наведеної статті 349 ЦК у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. У звязку з зазначеними положеннями цивільного законодавства суд доходить висновку, що право власності відповідачів на нерухомість через знищення майна припинено з моменту внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.11.2016 року. В силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідачів права користування належним позивачу будинком на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене наявністю права власності на житло, наявністю іншого речового права на нерухомість, сервітуту, і з огляду на встановлені обставини не вбачає жодної з законних підстав для збереження цього права за відповідачами. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Перебування відповідачів на обліку в житлі позивача створює для неї перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. Наведені положення закону є підставою для припинення реєстрації відповідачів на підставі рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування житлом.

Outcome: approved