Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, який був укладений 23 серпня 2013 року її чоловіком у торговій біржі «Автолюбитель». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що вона з 26 грудня 1992 року перебувала у шлюбі з відповідачем, під час шлюбу сторони придбали автомобіль марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер [NUMBER], та зареєстрували вказаний транспортний засіб на ім'я відповідача. Після розірвання шлюбу 09 вересня 2013 року позивач дізналася, що 23 серпня 2013 року відповідачем було продано автомобіль без її згоди. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки продане майно є спільною сумісною власністю подружжя, проте письмової згоди на відчуження автомобілю вона не надавала. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що колишній дружині було відомо про відчуження автомобілю та вона проти цього не заперечувала. Представник відповідача - адвокат [PERSON] проти позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу автомобілю був здійснений під час шлюбу та в інтересах сім'ї, за взаємною згодою подружжя, а чинне законодавство не передбачає письмової та нотаріально посвідченої згоди дружини при відчуженні рухомого майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутністю. Третя особа в особі директора ТФ «Автолюбитель» [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без присутності представника ТФ «Автолюбитель», а також письмові пояснення, якими зазначила наступне. ТФ «Автолюбитель» має ліцензію на право здійснення підприємницької діяльності, пов'язаною з реалізацією транспортних засобів, що підлягають реєстрації та обліку в органах внутрішніх справ. Через фірму дійсно 23 серпня 2013 року [PERSON] реалізував автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який належав йому на праві приватної власності, громадянину [PERSON] за 72500,00 гривень. Органами ДАІ здійснено реєстрацію вищевказаного транспортного засобу на ім'я [PERSON] та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Постанова Кабінету Міністрів України № 1200 від 11 листопада 2009 року, якою керуються всі торгівельні організації в Україні, які здійснюють оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами та номерними агрегатами, не передбачає згоди дружини (співвласника) на вчинення правочину щодо розпорядження транспортним засобом на його відчуження. Інші нормативні акті, які регламентують порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами відсутні. Таким чином, третя особа вважає договір купівлі-продажу автомобіля дійсним. Суд, вислухавши пояснення та доводи осіб, що беруть участь у справі, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був зареєстрований 26 грудня 1992 року Височанською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 62. Відповідно довідки-рахунку серії ДПІ № 509240, виданої [PERSON], 29 березня 2012 року був придбаний автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 49115 гривень. Як вбачається з інформації за № 9788 від 30 жовтня 2013 року, наданої УДАІ ГУМВС України в Харківській області, 30 березня 2012 року на ім'я відповідача було зареєстровано придбаний автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER]. Судом встановлено, що під час шлюбу сторін [PERSON] та [PERSON], а саме - 23 серпня 2013 року між торговельною фірмою «Автолюбитель», що діяла від імені [PERSON] на підставі договору комісії № 1/493423, та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля за суму 72500,00 гривень. На підставі вказаного договору УДАІ ГУМВС України в Харківській області придбаний [PERSON] автомобіль був перереєстрований на його ім'я та 23 серпня 2013 року видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу САТ198346. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. При таких обставинах, автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], є спільною сумісною власністю позивача та відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або)державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 затверджено Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей , причепів, напівпричепів та мотоколясок. Вказаними Правилами визнано обов'язковою державну реєстрацію автомобілів. Відповідно до п. 6 цих Правил, транспортні засоби, що належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі його письмової згоди. Аналізуючи вищевказану норму, суд дійшов висновку про обов'язковість письмової згоди позивача під час укладення договору купівлі-продажу автомобілю марки Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER], та його перереєстрації на ім'я відповідача [PERSON] Таким чином, враховуючи ту обставину, що відповідачем [PERSON] не було надано доказів щодо отримання письмової згоди дружини на продаж автомобіля, суд вважає, що автомобіль Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER], був проданий відповідачем під час шлюбу без згоди дружини. Відповідно до ч. 2 с. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Враховуючи положення ст. 31 ЦК України, яка встановлює критерії дрібного побутового правочину, правочин щодо відчуження автомобіля виходить за рамки дрібного побутового. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При таких обставинах, суд визнає недійсним договір купівлі-продажу автомобіля MITSUBISHI LANCER, реєстраційний номер [NUMBER], укладений 23 серпня 2013 року між торговельною фірмою «Автолюбитель», що діяла від імені відповідача [PERSON], та відповідачем [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд не застосовує наслідки недійсності оспорюваного правочину. При пред'явленні позовної заяви до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 229,40 гривень, що підтверджується квитанцією № 07012006 від 01 листопада 2013 року. Питнання про розподіл судових витрат, понесених позивачем суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме - стягує суму судового збору з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved