Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення ним повноліття. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 12 червня 2015 року уклала шлюб з відповідачем. [INFO] у них народився син - [PERSON]. З вересня 2016 року вони проживають окремо, дитина проживає разом з нею. Протягом цього часу відповідач не надає коштів на утримання дитини. Ствердила, що у зв'язку з скрутним матеріальним становищем вона не має можливості забезпечити дитину самостійно та в повному обсязі створити умови, необхідні для нормального розвитку дитини. Крім цього вказала, що відповідач офіційно не працевлаштований, має нерегулярний дохід, є працездатною та фізично здоровою особою, а тому просить постановити рішення про стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні вище наведеним. Додатково вказала, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.01.2017 шлюб між ними розірвано. Просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що не заперечує свого обов'язку по утриманню неповнолітнього сина і погоджується сплачувати аліменти на його утримання. Однак просить врахувати, що на даний час отримує нерегулярні та мінливі доходи, а тому у зв'язку із скрутним матеріальним становищем вважає, що має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в меншому розмірі, ніж просить позивач. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України кожен з батьків повинен приймати участь в утриманні дитини до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, самого платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвали 24.01.2017. Під час спільного подружнього життя, [INFO] у сторін народився син [PERSON]. Із ксерокопії свідоцтва про народження вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що дитина сторін проживає з позивачкою за адресою [ADDRESS]. Враховуючи те, що батьки проживають окремо, дитина проживає з позивачем, а також матеріальний стан відповідача, який офіційно не праціює, має мінливий дохід, потреби дитини, її стан здоров'я та вік, суд приходить до висновку, про те, що слід стягувати аліменти з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини і до досягнення дитиною повноліття в твердій грошовій сумі. Тому суд погоджується із доводами позивача про те, що аліменти мають бути стягнуті на дитину у твердій грошовій сумі. Разом з тим, суд вважає необгрунтованим розмір аліментів, заявлений позивачем. Доводи позивача про необхідність стягувати аліменти в розмірі 2000 грн. є необгрунтованими та не доведеними. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Таким чином, враховуючи те, що відповідач не має інших осіб на утриманні і зобов'язаний нести рівний із позивачем обов'язок стосовно належного утримання дитини, суд приходить до переконання про те, що саме розмір аліментів на дитину в сумі 1000 грн. щомісячно, здатний забезпечити дитині належні умови для існування. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд присуджує аліменти на дитину з дня пред'явлення позову, а саме з 12.01.2017. При цьому, суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору ст.5 Закону України «Про судовий збір», то враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, та

Outcome: partial