Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про виселення [PERSON] та [PERSON] з займаного ними житлового будинку [ADDRESS]. Ухвалою суду в якості третьої особи залучено Управління служб у справах дітей Департаменту труда та соціальної політики Харківської міської ради. Уточнивши позовні вимоги, в обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 20.11.1985 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Шептухою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1795, на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS]. У 2007 році до неї звернулися її онуки [PERSON] та [PERSON] з проханням про найм житлового приміщення, оскільки у м.Харкові не мали власного житла, а проживали разом з батьками у батьківській квартирі у м.Куп»яськ, на що остання дала згоду, вселила та зареєструвала у належному їй житловому будинку. На теперешній час спільне проживання з відповідачами є неможливим, оскільки вони постійно вчиняють сварки, без її згоди провели капітальний ремонт цього житлового приміщення, окрім того мають власне житло, добровільно звільняти будинок відмовляються, у зв»язку з чим вимушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали позов, посилаючись на наведені в ньому обставини та просили його задовольнити, повідомивши, що відповідачі мешкають та зареєстровані у спірному домоволодінні зі згоди позивачки, однак їх стосунки погіршилися, у зв»язку з чим виникають сварки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували, зазначивши, у спірному домоволодіння проживають разом зі своєю бабусею [PERSON], яка 13.09.2010 року оформили на їх ім»я заповіт, оскільки є інвалідом та потребує постійного догляду, допомагають по господарству, сплачують комунальні послуги, за свої кошти зробили ремонт домоволодіння, користуватися будинком бабусі ніхто не заважає, також повідомили, що разом з ними проживають їх малолітні діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Представник третьої особи Павинський Д.О. у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на той факт, що у спірному домоволодінні зареєстровані малолітні діти, а вимоги позивача порушують житлові права дітей. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони та їх представників, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 20.11.1985 року державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Шептухою О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1795 Копією будинкової книги для прописки громадян, мешкаючих у будинку [ADDRESS] підтверджено, [PERSON] постійно мешкає та зареєстрований у зазначеному домоволодінні з 27.09.2007 року, [PERSON] з 23.10.2007 року, малолітні [PERSON] з 13.05.2010 року, [PERSON] та [PERSON] з 06.02.2010 року. Згідно копії заповіту від 13.09.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1573, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все належне їй майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати за законом на день її смерті та на що вона буде мати право, вона заповідає своїм онукам - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в рівних частинах кожному. Згодом цей заповіт 03.09.2012 року скасований Шостою Харківською державною нотаріальною конторою. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.157 ЖК України, членів сім»ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. У судовому порядку можуть бути виселені члени сім»ї власника жилого будинку (квартири) у випадках, якщо члени його сім»ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття роблячи неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Всупереч зазначеним вимогам, позивачем не додано доказів на підтвердження факту, що [PERSON] та [PERSON] порушують вимоги ст.116 ЖК України, тобто, що останні систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття роблячи неможливим для інших проживання з ними в одному будинку. Навпаки, зібрані у справі докази свідчать про належне ставлення до домоволодіння, тобто вчинення дій щодо його благоустрою та підтримання належного стану, створення сприятливих умов для проживання позивачки. З приводу виникнення сварок між сторонами у справі, суду також не надано належних та допустимих доказів. Окрім того, згідно зі ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Таким чином, суд вважає, вимоги позивача щодо зняття з реєстрації, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], порушують житлові права дітей. Відмовляючи в вимогах про вселення, суд виходив з того, що позивачем фактично не заявлялись такі вимоги та не надавались допустимі докази.

Outcome: dismissed