Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просила позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , призначити її опікуном [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти з відповідачів в розмірі по 2000 грн. з кожного, щомісячно, на свою користь на утримання онуки, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є рідною матір`ю [PERSON] , її син є батьком [PERSON] , яка народилася [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] . Вказує, що майже з самого народження дитина проживає за адресою позивача, батьки дитини ведуть асоціальний спосіб життя, відповідач - [PERSON] залишила дитину разом з [PERSON] і пішла з дому, місце її проживання невідоме. Позивач також зазначила, що з 2017 року [PERSON] проживає разом з дідом та бабою з боку батька - з нею, [PERSON] , та з [PERSON] . Батьки дитини разом з дитиною не проживають та не займаються її вихованням, не надають жодної фінансової підтримки на утримання дитини, не купують одяг, їжу, взуття, білизну тощо. Пояснено, що [PERSON] та [PERSON] купують все необхідне для дитини, оплачують харчування у дитячому садочку, лікування. З 13.08.2018 по 23.08.2018 дитина перебувала в стаціонарі кардіоревматичного відділення, та баба з дідом піклувалися про дитину. Також позивач вказала, що відповідно до характеристики [PERSON] , наданої дошкільним закладом № 762 «Либідь», дитина проживає разом з дідусем та бабусею з боку батька, які приділяють належну увагу і турботу щодо виховання та розвитку онуки. Батьки дитини у вихованні участі не приймають. Рідко із садочка дитину забирає батько. Мати дівчини дитячий садок не відвідувала і життям дівчинки не цікавилась у працівників дошкільного закладу. Зазначила, що відповідно до висновку №162 від 13.08.2018 психологічного обстеження, проведеного Міським центром дитини, [PERSON] - щира, життєрадісна, весела дівчина, її емоційний і пізнавальний розвиток відповідає віку. Дівчинка має надійну форму прив`язаності до бабусі та дідуся. В [PERSON] амбівалентна форма прив`язаності до батька та уникаючий тип прив`язаності до матері і позбавлення батьківських прав [PERSON] не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини. Пояснила, що відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками та ухиляються від виховання дитини, не цікавляться життям дочки, її здоров`ям, успіхами у навчанні, не відвідують її вдома, в дитячому садочку, морально та матеріально не підтримують дитину. Вказала, що відповідно до довідки № 108/24-3487 від 02.10.2018, виданої службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації повідомила, що [PERSON] , [INFO] , поставлена на обліку потенційних кандидатів в опікуни/піклувальники. Актом обстеження умов проживання від 07.10.2018 підтверджено, що за місцем проживання створені умови для проживання і розвитку, виховання [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач стверджує, що зазначені доводи є підставою для задоволення позову. Ухвалою судді від 19.11.2018 позов залишено без руху. 12.12.2018 позивачем було усунуто недоліки позовної заяви. 17.12.2018 ухвалою судді відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Від представника третьої особи - Органу опіки та піклування Солом`янської РДА у м. Києві надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, крім того, надано суду висновки: №108-7300 від 30.05.2019 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та висновок №108-6957 від 23.05.2019 про можливість призначення опікуном [PERSON] над малолітньою онукою, [PERSON] , [INFO] , у разі позбавлення батьківських прав батьків дівчини - [PERSON] та [PERSON] . Провівши підготовче судове засідання в порядку ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити за його результатами рішення, зважаючи на визнання відповідачами позовних вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним) серії [NUMBER] , виданим 12.08.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві. З матеріалів справи вбачається, що позивач є матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторним), серії [NUMBER] , виданим 21.10.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, та відповідно, є бабою малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивачка звернулася із вказаним позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , призначення її опікуном над малолітньою та стягнення з відповідачів аліментів на її користь на утримання малолітньої, посилаючись на те, що батьки малолітньої самоусунулися від виховання дитини, малолітня майже з самого народження проживає з нею, бабою, а також дідом, перебуває на їх утриманні. Так, позивачка просить позбавити відповідачів їх батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , на що суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до характеристики [PERSON] , наданої дошкільним закладом № 762 «Либідь», дитина проживає разом з дідусем та бабусею з боку батька, які приділяють належну увагу і турботу щодо виховання та розвитку онуки. Батьки дитини у вихованні участі не приймають. Рідко із садочка дитину забирає батько. Мати дівчини дитячий садок не відвідувала і життям дівчинки не цікавилась у працівників дошкільного закладу. Відповідно до Висновку №162 від 13.08.2018 психологічного обстеження, проведеного Міським центром дитини, [PERSON] - щира, життєрадісна, весела дівчина, її емоційний і пізнавальний розвиток відповідає віку. Дівчинка має надійну форму прив`язаності до бабусі та дідуся. В [PERSON] амбівалентна форма прив`язаності до батька та уникаючий тип прив`язаності до матері і позбавлення батьківських прав [PERSON] не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини. Згідно довідки № 108/24-3487 від 02.10.2018, виданої службою у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] , [INFO] , поставлена на обліку потенційних кандидатів в опікуни/піклувальники в службі у справах дітей та сім`ї Солом`янської РДА в місті Києві з 02.10.2018 №25. Актом обстеження умов проживання, затвердженим начальником служби у справах дітей та сім`ї Давиденко В. від 07.10.2018 підтверджено, що за місцем проживання: [ADDRESS] , створені умови для проживання і розвитку, виховання [PERSON] . За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , - бабуся, [PERSON] , - дідусь, а також малолітня [PERSON] - онука. Згідно Висновку органу опіки та піклування Солом`янської РДА в м. Києві №108-7300 від 30.05.2019 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] », орган опіки та піклування Солом`янської РДА в м. Києві вважає за доцільне позбавити батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , 2014 р.н. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладені рівні обов`язки щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, відповідно до ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом враховано, що відповідачами визнано позов, а відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, у матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що відповідачі самоусунулись від виховання власної дитини, а тому суд вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка також просить призначити її опікуном [PERSON] , [INFO] , на що суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 167 СК України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Згідно ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Так, Органом опіки та піклування Солом`янської РДА в м. Києві надано суду висновок №108-6957 від 23.05.2019 «Про можливість призначення опіки над малолітньою [PERSON] , [INFO] », згідно якого орган опіки та піклування Солом`янської РДА в м. Києві вважає за що [PERSON] може виконувати обов`язки опікуна над малолітньою онукою [PERSON] , [INFO] , у разі позбавлення батьківських прав батьків дівчинки - [PERSON] та [PERSON] . З огляду на наведені положення законодавства, а також враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та Висновок органу опіки та піклування Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації №108-6957 від 23.05.2019 «Про можливість призначення опіки над малолітньою [PERSON] , [INFO] », беручи до уваги визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки у вказаній частині також підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути аліменти з відповідачів в розмірі по 2000 грн. з кожного, щомісячно, на свою користь на утримання онуки, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, на що суд зазначає наступне. Згідно п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно п. 16 Пленум Верховного Суду України п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Суд, при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги обставини справи та норми законодавства, враховуючи визнання відповідачами позову, суд вважає за необхідне стягувати з кожного із відповідачів на користь позивачки на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір присуджених аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За умовами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України « Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., та стягнути зі [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Суд,

Outcome: partial