Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 серпня 2003 року та мають неповнолітню дитину - сина, [PERSON], [INFO], який на теперішній час проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, а відповідач інтересами дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. На теперішній час, у зв'язку з ускладненням обстановки на території Луганської області, вона планує, задля забезпечення безпеки дитині, виїхати разом з ним до своїх рідних, які проживають на території Російської Федерації та у Республіці Білорусь. Однак, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини, а тому позивач просить суд, з урахуванням уточнених вимог, надати дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO], за кордон до Російської Федерації та Республіки Білорусь, без дозволу /згоди/ батька дитини, [PERSON], на 1 рік. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, незважаючи на те, що своєчасно й належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, не заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що відповідач протягом тривалого часу за зареєстрованим місцем проживання відсутній. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. 11 липня 2014 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства і підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19 березня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області на ім'я [PERSON], [INFO], його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.4/. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 03 грудня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області, [PERSON] 03 грудня 2010 року уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу їй присвоєне прізвище «[PERSON]» /а.с.5/. Як вбачається з довідки від 23 червня 2014 року, виданої комунальним підприємством «Перевальське житлово-комунальне управління», акту № 353 від 23 червня 2014 року, [PERSON] проживає разом з сином, [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні матері /а.с.6,8/. Ч. 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків /усиновлювачів/, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичних, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. П.п. 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. На підставі викладеного, оскільки метою звернення до суду з цим позовом [PERSON] мала забезпечення безпеки дитини, у зв'язку з ускладненою ситуацією на території Луганської та Донецької областей, оздоровлення неповнолітньої дитини та його загальний розвиток, приймаючи до уваги думку представника служби у справах дітей Перевальської районної державної адміністрації Луганської області, так як виїзд неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], за кордон відповідає його інтересам, суд приходить до висновку про необхідність надання [PERSON] дозволу на виїзд неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], без згоди батька - [PERSON], за межі України, до Російської Федерації та Республіки Білорусь строком на 1 рік. На підставі ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 7, 150, 155 СК України, ст. 313 ЦК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved