Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить поділити квартиру [ADDRESS], яка є об'єктом спільної власності подружжя і визнати за нею право власності на 1/2 вказаної квартири. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона знаходилась з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1971 року. Вони придбали квартиру [ADDRESS] у будівельному кооперативі і вказана квартира є їхньою спільною сумісною власністю як подружжя. На сьогодні вони проживають разом у вказаній квартирі, однак останнім часом відносини між ними дуже ускладнились і вони не можуть спільно користуватися зазначеною квартирою, через що у них виникають сварки. Іншого житла у них немає. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій також зазначено, що він з позовом згодний (а.с.25). Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбу з 18 вересня 1971 року (а.с.6). За рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 13 грудня 2013 року шлюб між ними розірвано (а.с.27). Відповідно до довідки, виданої КП «Кролевецьке РБТІ» №56 від 21.02 2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] житловою площею 35,8 кв.м, загальною площею 60 кв.м, вартістю 48782 грн. зареєстровано в КП «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №25 під реєстровим №1 на ім'я [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Кролевецької міської ради 06.05.1992 року (а.с.7, 8, 9-13). Як вбачається з позовної заяви, пояснення позивачки у судовому засіданні позивачка і відповідач обоє були членами житлово-будівельного кооперативу і отримали спірну квартиру у 1976 році. З відмітки про реєстрацію в паспорті позивачки вбачається, що вона з 15 серпня 1978 року зареєстрована в кв.[ADDRESS] (а.с.5). Після повної сплати ними пайового внеску у 1992 році на ім'я чоловіка позивачки було видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру (а.с.7). Згідно з ст.15 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення вказаних правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно ст.63 ЦК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно п.п.а) п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося слід враховувати, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Враховуючи, що пай внесено сторонами у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, квартира виділялась на подружжя, суд приходить до висновку, що дана квартира є спільним майном подружжя і підлягає поділу в рівних частках. За таких обставин оскільки відповідач позов визнав і це не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб вищевикладене і є законні підстави для поділу спірної квартири і визнання за позивачкою права власності на 1/2 квартири, а тому необхідно ухвалити рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.ст.15, 17 ЗУ «Про власність», ст.22 КпШС України, ст.69-72 СК України, ст.63, 372 ЦК України,

Outcome: approved