Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування, покликаючись на те, що він перебував у шлюбі з відповідачем з 05 жовтня 2012 року до 02 грудня 2014 року. За час перебування ними у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09 вересня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS]. Згідно вказаного договору покупець [PERSON] стверджує, що грошові кошти, які вона сплачує за квартиру є її особистою власністю, оскільки отримані в дарунок від її матері [PERSON] у розмірі 45000,00 грн., згідно договору дарування грошей від 02 вересня 2011 року. Такі грошові кошти були передані 02 серпня 2011 року. Вважає, що в момент нотаріального посвідчення договору дарування грошей, передача грошових коштів не здійснювалась та не зазначалось, що вони будуть передані у майбутньому, а у момент фактичної передачі коштів не укладалось жодних договорів внаслідок передачі згаданих сум. Також, вважає, що даний договір дарування грошей грубо порушує його права та законні інтереси, оскільки укладався за час перебування відповідача у шлюбі та необхідною була його згода. Просить визнати недійсним договір дарування грошей від 02 вересня 2011 року, укладений у м. Львові між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Легедою М.М., реєстровий №431. Позивач та його представники в судовому засіданні позов підтримали, давши аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві. Просять позов задовільнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідачів проти позову заперечили та пояснили, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] за особисті кошти, які були подаровані їй матір'ю. Вважає, що вона мала право укладати договір дарування грошей без згоди позивача, оскільки воан набула такі кошти у особисту приватну власність, а не у спільну сумісну власність подружжя. Просять у задоволенні позову відмовити за безпідставністю позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що згідно договору дарування грошей від 02 вересня 2011 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар гроші, що є особистою власністю дарувальника в сумі 45000,00 грн., які обдаровувана має намір витратити на придбання житла. Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Легедою М.М. та зареєстрований в реєстрі за №431. /а.с. 8/ У відповідності до ст.ст. 717, 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Враховуючи наведене, суд вважає безпідставним та надуманим покликання позивача та його представників на обов'язковість надання згоди позивачем [PERSON] при укладенні договору дарування грошей від 02 вересня 2011 року згідно ст. 65 СК України, оскільки дана норма закону регулює виключно правовідносини, пов'язані з майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, проте кошти, які є предметом даного договору були спрямовані виключно на набуття їх лише [PERSON] у особисту приватну власність. Окрім того, згідно п. 3 договору дарування грошей від 02 вересня 2011 року передача грошей на момент підписання договору вже здійснена, гроші в сумі 45000,00 грн. передані 02 серпня 2011 року. /а.с. 8 зворот./ Також, суд не бере до уваги покликання позивача та його представників на те, що [PERSON] не передавала грошей згідно вказаного договору [PERSON] на момент укладення договору, оскільки рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2016 року, вже встановлено, що [PERSON] продала квартиру на [ADDRESS] за 28000,00 доларів США, з яких 24500,00 доларів США в той же день подарувала доньці [PERSON], що в подальшому 02 вересня 2011 року було документально оформлено шляхом укладення договору дарування грошей. /а.с. 56-60/ Окрім того, суд вважає безпідставними покликання позивача та його представників на те, що договір дарування грошей від 02 вересня 2011 року грубо порушує його права та законні інтереси, оскільки вищевказаним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 квітня 2016 року встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана за кошти, які особисто належали відповідачу, є її особистою приватною власністю, не відноситься до спільного майна подружжя, а відтак дані кошти жодним чином не порушують права та інтереси позивача [PERSON] На підставі наведеного, суд вважає, що при укладенні договору дарування грошей від 02 вересня 2011 року його сторонами дотримано усіх передбачених законом вимог, такий договір не порушує права та інтереси третіх осіб, а відтак відсутні будь-які підстави для визнання даного договору недійсним. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого ствердження в судовому засіданні, оскільки позивачем та його представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed