Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області про встановлення факту належності та визнання права власності на спадкове майно. З уточненої позовної заяви, вбачається, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина, що складається з 51/100 частки житлового будинку [ADDRESS] . Після смерті батька, відповідно до ст. 1268 ч. 3 ЦК України 51/100 доля вищезазначеного будинку фактично стала належати позивачу, оскільки вона на час смерті батька була прописана саме у його частині будинку. Вищевказаний будинок з господарськими спорудами був збудований батьками позивача [PERSON] [PERSON] з 1989 по1997 роки. З метою вступу у спадщину позивач звернувся до нотаріуса, але 19.08.2015 р. отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у оформленні спадщини з приводу відсутності правовстановлюючого документу та отримала роз`яснення про необхідність звернення до суду з питання вступу у спадщину. Нотаріус вказав, що у технічній документації відсутній витяг з реєстру нерухомого майна або свідоцтва про право власності на житловий будинок або його частину /долю батька/, а рішення суду про поділ сумісного майна та техпаспорт КП РБТІ та РОН не є відповідним документом власності. Відповідно до рішення Кілійського районного суду від 09.02.1998 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл сумісного майна, батьку позивача було виділено 51/100 частка домоволодіння [ADDRESS] . У 2011 р. КП «Кілійське РБТІ та РОН» була проведена технічна інвентаризація внаслідок якої була змінена нумерація приміщень, які були, відповідно до рішення Кілійського районного суд від 09.02.1998 р. про розподіл сумісного майна, виділені батьку позивача. Крім того, в рішенні суду не було зазначено, що у власність її батьку була виділена належна їй 51/100 частка житлового будинку [ADDRESS] , тому відсутні правовстановлюючі документи на право власності на спадкодавця. Також, відповідно до рішення Кілійського районного суду від 09.02.1998 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл сумісного майна, матері позивача було виділено 49/100 доля домоволодіння. Вищевикладене було підтверджено позивачем та представником позивача в судовому засіданні. Представник відповідача Кілійської міської ради Кілійського району Одеської областінадав відзив, в якому зазначив, що визнає позов у повному обсязі та просить суд розглянути справу без участі представника Кілійської міської ради. Третьою особою, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] було надано письмове пояснення, в якому зазначено, що 23.06.2015 р. [PERSON] та її сестра [PERSON] звернулися до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON] , який є її батьком. На підставі цього було відкрито справу № 502/1290/15-ц. Вважає, що позивач умисно звернулась до суду із даною позовною заявою, щоб протиправно успадкувати належне її батьку майно. Однак, в провадженні Касаційного Цивільного суду Верховного Суду знаходиться справа № 502/1290/15-ц, щодо усунення [PERSON] від права на спадкування, у зв`язку з тим, що за життя її батька вона жодним чином не допомагала йому ані матеріально, ані жодним іншим чином. Саме тому [PERSON] та [PERSON] звернулися до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування. Таким чином, [PERSON] вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Позивачем було надано відзив, за яким зазначено, що надані письмові пояснення [PERSON] базуються лише на формальних та заплутаних міркуваннях, що не мають ніяких підстав. Так, у поясненнях [PERSON] суперечить сама собі: вказує, що відповідно до ч.3 ст. 1224 ЦК України «не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця якщо ця обставина встановлена судом», але жодних підстав і доказів про ухилення її від виконання обов`язку щодо утримання її батька, тим паче установлених судом, не було і не має. Зі своїм батьком позивач знаходилась у родинних відносинах і всю допомогу, яку він потребував, вона йому надавала, що можуть підтвердити у судовому засіданні свідки. Далі в своїх письмових поясненнях [PERSON] вказує, що відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України: «За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані», але не надає жодних доказів, що її батько знаходився у безпорадному стані, мав тяжку хворобу чи каліцтва. Батько позивача помер внаслідок раптового серцевого нападу та його смерть була раптовою. Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 27.03.2017 року, постановленою у цивільній справі № 502/1290/15-ц позовну заяву [PERSON] та [PERSON] про усунення [PERSON] від права спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою належним чином повідомлених позивачів в судове засідання. Роз`яснено позивачам право повторного звернення до суду з позовом після усунення умов, які були підставою залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27.07.2017 року апеляційну скаргу [PERSON] та [PERSON] на ухвалу Кілійського суду Одеської області про залишення їх позовної заяви без розгляду від 27.03.2017 року - залишено без задоволення, ухвалу Кілійського районного суду від 27.03.2017 р. (першої інстанції) - залишено без змін, тим самим ухвала Кілійського районного суду Одеської області від 27.03.2017 року набрала законної сили. З 27.03.2017 р. і по теперішній час треті особи, які на заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] не звертались більше до суду ні з якою заявою. Третя особа в своїх поясненнях звертає увагу суду на касаційну скаргу, але жодних дій відповідно до ухвали Кілійського районного суду від 27.03.2017 р. не здійснила. Стосовно розгляду цивільної справи №502/1290/15-ц, будучи позивачами по цій справі [PERSON] та [PERSON] систематично протягом 1 року 9 місяців (з 22 червня 2015 року по 27 березня 2017 року) 18 раз будучи неодноразово належним чином повідомленими про призначення справи до судового розгляду в жодному судовому засіданні ні особисто, ні через представника не виявили бажання взяти участь, а також не направляли заяви про розгляд справи за їх відсутності, тим самим навмисно злісно затягували розгляд справи. Норма ч. 2 ст. 121 ЦПК України направлена на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які з`являються до суду, а позивачі, при цьому, не з`являлися в судове засідання, і не використовували передбачене законом право на процесуальне представництво в суді, більш того надавали суду брехливі підстави неявки та відкладення розгляду справи /документи та довідки/, про що свідчать матеріали справи. Окрім того, будучи позивачами по тій справі [PERSON] та [PERSON] неодноразово подавали до суду клопотання про обов`язкову явку відповідача - у судове засідання, а самі в той час не з`являлись у судове засідання, подавали клопотання про перенесення та відкладення розгляду справи та суду брехливі підстави неявки та відкладення розгляду справи. Таку їх поведінку слід розцінювати не інакше як зловживання ними їх процесуальними правами та невиконання процесуальних обов`язків. Зазвичай позивачі зацікавлені в швидкому розгляді справи. Однак, в цьому випадку є підстави вважати що з`явився «технічний» позов, який мав на меті досягнення зовсім інших цілей. Є підстави вважати, що позивачі не були зацікавлені в кінцевому результаті і переслідували мету максимально затягнути розгляд справи. Позивач вважає, що тут мав місце так званий «процесуальний тероризм». Постійні неявки в судові засідання, клопотання про відкладення розгляду справи на протязі 1 року 9 місяців свідчать про те, що [PERSON] та [PERSON] штучно затягували розгляд справи за своїм же позовом, тим самим створювали і продовжують зараз, будучи вже в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, створювати перепони з реалізації законних справ позивача на спадкування. Здійснювали вони це в попередній справі, де вони виступали позивачами шляхом «недопущення проведення судом попереднього судового засідання та безпосереднього розгляду справи по суті» та зараз шляхом подання письмових пояснень, які базуються лише на формальних та заплутаних міркуваннях, що не мають ніяких підстав. Також прошу суд взяти до уваги той факт, що будучи належним чином повідомленими про дату судового засідання, 18 листопада 2019 р., треті особи, які не заявляють самостійних вимог - [PERSON] та [PERSON] не вважали за потрібне ніяким чином ні особисто, ні через представника повідомити суд про свою неявку, також не направляли заяви про розгляд справи за їх відсутності та не надавали до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою тощо, про це свідчить і письмове пояснення [PERSON] , в якому вона не зазначає про свою присутність у підготовчому судовому засіданні. [PERSON] ухвала про поновлення провадження по справі та призначення підготовчого судового засідання 18.11.2019 р. була вручена 13 листопада 2019 р. [PERSON] ухвала про поновлення провадження по справі та призначення підготовчого судового засідання 18.11.2019 р. Треті особи мали достатньо часу, для того щоб повідомити суд про свою неявку, але вони просто не з`явились у підготовче судове засідання 18.11.2019 р. Позивач вважає, що така їх поведінка пов`язана з умисним ухиленням від явки в підготовче судове засідання з метою затягування розгляду даної справи та створення позивачу перепон з реалізації її законного права на спадкування. Представник відповідача Кілійської міської ради Кілійського району Одеської областінадав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі у відповідності до діючого законодавства України. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Як вказано в свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 69, [PERSON] , помер [INFO] . Рішенням Кілійського районного суду Одеської області № 2-14/1998 від 09.02.1998 р. [PERSON] виділено 49/100 долі та [PERSON] виділено 51/100 долі від житлового будинку та надвірних споруд розташованих в [ADDRESS] . Рішенням Кілійського районного суду Одеської області № 502/2004/15-ц від 09.11.2015 р. за [PERSON] , [INFO] , визнано право власності на 49/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , а саме - з: житлового будинку - літ. А приміщення загальною площею 80,4 м.: гостьова 2 -1; кухня - 2-2; ванна кімната - 2-3; житлове приміщення - 2-4; житлове приміщення - 2-5; житлове приміщення - 1-6; комора - 1-7; навіс, погріб під будинком, мансарда, тераса, ганок - літ. а1; сарай - літ. Г; убиральня - літ. Д; басейн - № 4; водогін - № 5; огорожа - № 6, розташованого на земельній ділянці загальною площею 1291 кв.м. Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН» від 04.04.2011 р., 49/100 часток житлового будинку [ADDRESS] належать [PERSON] , а саме: житлового будинку - літ. А приміщення загальною площею 80,4 м.: гостьова 2 -1; кухня - 2-2; ванна кімната - 2-3; житлове приміщення - 2-4; житлове приміщення - 2-5; житлове приміщення - 1-6; комора - 1-7; навіс, погріб під будинком, мансарда, тераса, ганок - літ. а1; сарай - літ. Г; убиральня - літ. Д; басейн - № 4; водогін - № 5; огорожа - № 6, розташованого на земельній ділянці загальною площею 1291 кв.м. та 51/100 часток житлового будинку [ADDRESS] належать [PERSON] , а саме: житловому будинку - літ. «А», приміщення загальною площею 80,1 кв.м., які складаються з: 1-1 - коридору; 1-2 - прихожої; 1-3 житлової; 1-4 - житлової; 1-5 - кухні; 1-6 - коридору; 1-7 лазні; 1-8 - житлової, а також лоджії, вбиральні - 1-І; надвірних споруд: гаражу - літ. «Б»; воріт та хвіртки - № 1; частина огорожі (паркану) - № 2; водогону - № 3, загалом розташованих на земельній ділянці площею 1291 кв.м. Згідно довідки Виконавчого комітету Кілійської міської ради № 911 від 08.04.2015 р. на день смерті [PERSON] в [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 19.08.2015 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину за законом в зв`язку з відсутністю у спадкоємця [PERSON] реєстрації права власності на 51/100 частку житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] . Розпорядженням Виконавчого комітету Кілійської міської ради № 24/А-2016 від 03.02.2016 р. [ADDRESS] без зміни поштових номерів. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 40946443 від 15.07.2015 р. сформованої приватним нотаріусом Юрченко М.Є. вбачається, що після смерті [PERSON] , [INFO] Болградською районною державною нотаріальною конторою, була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 57573147 та номером у нотаріуса 209/2015. При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства: У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об`єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації. Згідно ст. ст. 293, 315 ЦПК України, встановлення фактів, що мають юридичне значення віднесено до компетенції суду. Виходячи з наведеного суд вважає доведеним факт належності померлому [INFO] в м. Кілія Кілійського району Одеської області [PERSON] 51/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] , а саме: приміщень в житловому будинку - літ. «А», загальною площею 80,1 кв.м., які складаються з: 1-1 - коридору; 1-2 - прихожої; 1-3 житлової; 1-4 - житлової; 1-5 - кухні; 1-6 - коридору; 1-7 лазні; 1-8 - житлової, а також лоджії, вбиральні - 1-І; надвірних споруд: гаражу - літ. «Б»; воріт та хвіртки - № 1; частина огорожі (паркану) - № 2; водогону - № 3, загалом розташованих на земельній ділянці площею 1291 кв.м. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину, позбавлений можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, в зв`язку з чим її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги в частині визнання права власності за позивачем на 51/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] , що складаються з: приміщень в житловому будинку - літ. «А», загальною площею 80,1 кв.м., які складаються з: 1-1 - коридору; 1-2 - прихожої; 1-3 житлової; 1-4 - житлової; 1-5 - кухні; 1-6 - коридору; 1-7 лазні; 1-8 - житлової, а також лоджії, вбиральні - 1-І; надвірних споруд: гаражу - літ. «Б»; воріт та хвіртки - № 1; частини огорожі (паркану) - № 2; водогону - № 3, загалом розташованих на земельній ділянці площею 1291 кв.м., підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що город площею 483 кв.м., проїзд з окремим виїздом на вулицю 150 кв.м. розташований на земельній ділянці загальною площею 1291 кв.м. не перебували у праві власності померлого [INFO] [PERSON] , а перебували на праві користування, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту належності зазначеного майна [PERSON] та визнання права власності вищевказаного майна за [PERSON] , підлягають відмові. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони по справі, як на підстави своїх вимог, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частковому обсязі. На підставі ст. ст. 15, 16, 1258, 1261, 1262, 1268 ЦК України,

Outcome: partial