Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказаний будинок належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності. Окрім неї у квартирі зареєстровані та проживають її чоловік [PERSON], дочка [PERSON], син [PERSON], онуки [PERSON] та [PERSON] Крім того, у вказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON] - її дочка, яка з вересня 2016 року фактично припинила проживати та користуватися спірним будинком, її особистих речей там немає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає. Враховуючи, що відповідач тривалий час, без поважних причин не проживає в спірному будинку, місце її проживання їй невідоме, тому просить визнати її такою, що втратила право на користування цим житлом. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 04 жовтня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.12). В судовому засіданні позивач позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, при цьому, доповнила, що відповідач без поважних причин відсутня у спірному будинку більше двох років, речей її немає, перешкод у користуванні житловим приміщенням вона ніколи не чинила. Просить позов задовольнити. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в судове засідання не з'явилася, причин неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву не подала. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень сторони позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків [PERSON], [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зміст права власності, відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, складає право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд ч. 1 ст. 319 ЦК України. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.08.2018 року (а.с.8). Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописки Рудненської селищної ради Залізничного району Львівської області №1652 від 16 серпня 2018 року, в будинку [ADDRESS] зареєстровано сім осіб, а саме: позивач [PERSON], також [PERSON]- чоловік, [PERSON]- дочка, [PERSON] - син, [PERSON] - онук, [PERSON] - онук і відповідач [PERSON] - дочка (а.с.6). Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою місця реєстрації з вересня 2016 року, що підтверджується актом Рудненської селищної ради від 20.08.2018 року (а.с.7). Допитана в якості свідка [PERSON], будучи сусідкою позивача, підтвердила той факт, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, вона вийшла заміж і добровільно залишила житло, речей її в будинку немає та перешкод їй у користуванні позивач ніколи не чинила. Свідок [PERSON] - чоловік відповідачки, суду пояснив, що його дружина [PERSON] після одруження з 26.09.1992 року добровільно залишила місце реєстрації і проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Зазначив, що відповідач би не заперечувала щодо зняття її з реєстрації. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, враховуючи досліджені судом письмові докази, покази свідків та пояснення позивача суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] не проживає у спірному будинку з вересня 2016 року та добровільно залишила такий. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини її відсутності чи наявність домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування будинком, а тому [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 704,80 грн. судового збору, сплаченого позивачем при подачі позову.

Outcome: approved