Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) з 10.05.1987 року постійно проживає в гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] на праві користування житлом, що підтверджується наявними документами. У позові вказує, що має на меті приватизувати вказану кімнату. Дана кімната була надана позивачу на підставі розпорядження №2 від 10.05.1987 року, оскільки була прийнята на посаду як молодий спеціаліст у Державному підприємстві Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» штамповщицею. У кімнаті [NUMBER] даного гуртожитку [PERSON] постійно проживає вже більше 32 років, підтримує чистоту і порядок, проводить поточні ремонти, сплачує всі необхідні платежі за користування житлом, що підтверджується доданими до заяви копіями квитанцій. Проте, згідно відмітки в паспорті було здійснено реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] , але з невідомих причин не було вказано кімнати, в якій вона проживає. З цього приводу позивач зверталась до Центру надання адміністративних послуг Полтавської міської ради з проханням внести відповідні зміни в паспорт щодо зазначення конкретної кімнати, але внесення змін в паспортні дані відбуваються на підставі оригіналів документів, а саме Постанови та ордеру з дати на час звернення, а отже, така реєстрація не буде підтвердженням постійного законного проживання в кімнаті гуртожитку, що і є перешкодою для реалізації законних прав позивача. 28.10.2019 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача Полтавською міською радою 06.11.2019 року надано відзив, у якому зазначено, що відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на таке. Згідно Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» дія вказаного закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Відповідно до ЖК п. 10 розділу ІІ Примірного положення про гуртожитки ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Крім того не надано підтвердження надання житлової секції та об`єднання двох кімнат у секцію. Позивачем у даній справі було долучено до матеріалів цивільної справи копію довідки № 519 від 12.02.2020 року, копію технічного паспорту на кімнату [ADDRESS] , копію Витягу з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради №5 від 14.01.2020 року (а.с.74-97). В судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду. Відповідач надав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа Управління майном комунальної власності міста 25.03.2020 року правило заяву, у якому зазначено, що право на приватизацію - це закріплене, визнане та гарантоване чинним законодавством України право громадян. Однак для його реалізації особа має подати до уповноваженого органу всі необхідні документи, які в тому числі підтверджують її право на користуванням житловим приміщенням на законних підставах. При вирішенні даної справи Управління покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Як вбачається із матеріалів позову, позивач не може реалізувати своє право на приватизацію житла без встановлення факту проживання на правових підставах та визнання за нею права користування жилим приміщенням в гуртожитку в судовому порядку, а тому звернулася до суду із відповідним позовом. Державне підприємство Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» було перетворено в Відкрите акціонерне товариство відповідно до Закону України «Про приватизацію державних підприємств», згідно Наказу Фонду державного майна України №30-АТ від 11.05.1994 року та перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Електромотор» на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року, та згідно протоколу загальних зборів акціонерів ПАТ «Електромотор» №34 від 28.11.2017 року, останнє було перейменовано в Приватне акціонерне товариство «Електромотор». 01.11.1998 року ВАТ «Електромотор» передав на баланс Дочірнього підприємства «Електромотор-побут» ВАТ «Електромотор» гуртожиток в [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 03.11.2014 року №154 надано дозвіл на зміну статусу гуртожитку по [ADDRESS] на гуртожиток для проживання сімей (сімейного типу) (а.с. 19). Згідно рішення двадцять першої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 19.02.2019 року даний гуртожиток по [ADDRESS] було прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Полтави (а.с. 20). Згідно рішення позачергової двадцять п`ятої сесії сьомого скликання Полтавської міської ради від 12.07.2019 року надано дозвіл мешканцям гуртожитку на приватизацію кімнат в гуртожитку по [ADDRESS] (а.с. 21). Наданим правом на приватизацію займаної кімнати та згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мають громадяни, які проживають у гуртожитках, що перебувають у власності підприємств, установ, організацій, утворених у процесі корпоратизації чи приватизації, набувають право на приватизацію займаних жилих приміщень після передачі таких гуртожитків у комунальну власність та за умови, що вони фактично проживають у таких гуртожитках правомірно і тривалий час (не менше п`яти років). Приватизація жилих і нежилих приміщень у гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад, які раніше були самовільно переплановані, може відбуватися після визнання перепланування таким, що відповідає законодавству України щодо технічних умов і будівельних норм до житла. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини право на повагу до свого житла охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, але у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст.16 ЦК України). Згідно з положеннями ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Судом встановлено, що кімната [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] була надана позивачу [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ) з 10.05.1987 року, на підставі розпорядження №2 від 10.05.1987 року, оскільки була прийнята на посаду як молодий спеціаліст у Державному підприємстві Полтавський електромеханічний завод «Електромотор» штамповщицею, з цього часу позивач постійно проживає в гуртожитку в кімнаті [ADDRESS] на праві користування житлом. Відповідно до довідки, виданої КП «ЖЕО № 2» від 12.02.2020 року за № 519 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) з 06.08.1990 року. Судом встановлено, що копією технічного паспорту на кімнату [ADDRESS] та Витягу з рішення Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради № 5 від 14.01.2020 року підтверджується погоджене Виконавчим комітетом Шевченківської районної у місті Полтаві ради перепланування приміщення в гуртожитку, яким користується позивач (а.с.77-81). Пунктом 5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з п. п. 5, 6 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських ради належить ведення обліку відповідно до закону, житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Статтею 127 ЖК України визначено поняття гуртожиток, якою передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Для гуртожитків надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Відповідно до положень Глави 4 ЖК України єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видається адміністрацією підприємства, установи, організації на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку (ст. 129 ЖК, п. 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки). Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. На осіб, які вселяються у гуртожиток, поширюється процедура реєстрації місця проживання відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Доказами того, що позивач правомірно і тривалий час проживає в гуртожитку та користується визначеною кімнатою [NUMBER] за [ADDRESS] ) є квитанції про сплачені рахунки за житлово-комунальні послуги вибірково за період проживання у вказаній кімнаті, технічний паспорт на кімнату в гуртожитку. Позивач в порядку та на умовах, передбачених нормами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зареєструвала своє постійне місце проживання в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , гуртожиток . Але станом на теперішній час у позивача виникають труднощі в реалізації своїх житлових прав на вказану кімнату в гуртожитку, пов`язаних із встановленням факту проживання на правових підставах та визнанням за нею права користування вказаним жилим приміщенням в гуртожитку на законних підставах, та щодо можливої приватизації житла у подальшому. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підстав у своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 16 ЦК України визначає, що одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Отже, на підставі оцінки встановлених фактичних обставин та аналізу наведених норм матеріального права суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання за позивачем права користування жилим приміщенням в гуртожитку на законних підставах. Без встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням на законних підставах позивач не зможе реалізувати право на приватизацію житла. Виходячи з принципів верховенства права, змагальності сторін, а також всебічності та повноти з`ясування обставин справи, розумності та справедливості, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог частково, а саме про встановлення факту проживання на правових підставах та визнання права користування жилим приміщенням в гуртожитку позивача з 06.08.1990 року, з дати реєстрації позивача у гуртожитку. На підставі викладеного,

Outcome: partial