Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому вказує, що з відповідачем уклали шлюб 20 листопада 2010р., який зареєстрований Просторівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області, актовий запис № 08. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . З жовтня 2016 року шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Просить про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, в позові просить справу розглянути без її участі, на позовних вимогах наполягає (а.с. 3). Відповідач, [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, направив поштою письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов визнає повністю, не заперечує проти задоволення заявлених вимог (а.с.16). Суд розглядає справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 20 листопада 2010 року, зареєстрованому Просторівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області, актовий запис № 08, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] (а.с. 8). Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] (а.с. 9). Судом встановлено, що оскільки між сторонами втрачене взаєморозуміння, любов та повага один до одного, спільного господарства не ведуть з жовтня 2016 року, шлюбні стосунки не підтримують, тому збереження шлюбно-сімейних відносин між сторонами неможливе і суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ч.3,4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, а також те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved