Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач звернуся до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі продажу квартири недійсним в частині покупця, визнання права власності на нерухоме майно і поділ спільного майна подружжя. У судовому засіданні позивач та його представник, кожен окремо, підтримали позовні вимоги та в їх обґрунтування пояснили суду, що: перебуває з відповідачем у шлюбі з 11 липня 2009 року, Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. За час шлюбу вони придбали: - двокімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 66 240,00 грн; - холодильник «Індезит» вартістю 3000,00 грн; - пральну машинку «Електролюкс» вартістю 3000,00 грн; - диван вартістю 2000,00 грн; - набір меблів для дитячої кімнати вартістю 5000,00 грн; - шафу вартістю 3000,00 грн. До реєстрації шлюбу у власності позивача перебувала двокімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 24,65 кв.м., загальною площею 41,44 кв.м., право власності на яку було зареєстроване КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 19.04.2007 року на підставі договору дарування. 24 квітня 2009 року позивач зі своєю рідною сестрою [PERSON] уклав договір займу, відповідно до якого позивач надав їй у користування свої особисті грошові кошти у сумі 77 000,00 грн., що дорівнювало за курсом НБУ 10 000,00 доларів США, строком до 31 грудня 2013 року. Наприкінці 2012 року сестра позивач [PERSON] запропонувала йому придбати належну їй та її колишньому чоловіку [PERSON] квартиру [ADDRESS], а також сестра запропонувала позивачу придбати належну їй частку в праві власності на цю квартиру за рахунок коштів, які вона позичила в нього у 2009 році, віддавши таким чином йому частину боргу відповідно до ринкової вартості належної їй на праві власності частки в цій квартирі. Оскільки позивач та відповідач хотіли покращити свої житлові умови, він погодився на цю пропозицію і почав підшукувати покупця на свою квартиру, щоб її продати та придбати квартиру сестри та її колишнього чоловіка, яка з ремонтом, вбудованою кухнею і з більшою житловою площею. 21.02.2013 року позивач продав належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON] за 44 820 грн. У той же день, у тій же нотаріальній конторі, у того ж нотаріуса був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності колишньому подружжю: [PERSON] і [PERSON]. Відповідач [PERSON], вказана у договорі купівлі-продажу квартири покупцем. Відповідно до п.2.1. цього Договору продаж квартири вчинено за 66 240,00 (шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, тобто по 33 120,00 гривень кожному із співвласників. Розрахунок за цю квартиру з продавцем [PERSON] здійснив особисто позивач у приміщенні нотаріальної контори під час оформлення договору та за рахунок грошових коштів, отриманих ним раніше у той же день від продажу належної йому на праві власності квартири [ADDRESS]. Розрахунки з сестрою [PERSON] за належну їй ? частину цієї квартири позивач фактично не проводив, оскільки сестра була йому винна за договором позики, укладеним між ними ще 24 квітня 2009 року, 77 000,00 гривень, а від покупця, відповідача [PERSON], гроші на придбання квартири позивач не отримував. Після державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS], за відповідачкою, їх шлюбні стосунки різко погіршилися, сімя стала руйнуватися. З 14 грудня 2013 року відповідачка [PERSON] пішла від відповідача, з того часу вони фактично не проживають однією сімєю. Позивач вважає, квартира [ADDRESS] загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею 28,9 кв.м., є його особистою приватною власністю, та просить виділити йому - [PERSON] набір меблів для дитячої кімнати вартістю 5000,00 грн та шафу вартістю 3000,00 грн., а загалом на суму 8 000,00 грн., а відповідачу - [PERSON] виділити: холодильник «Індезит» вартістю 3000,00 грн; пральну машинку «Електролюкс» вартістю 3000,00 грн; диван вартістю 2000,00 грн., а загалом - на суму 8 000,00 грн. Угоди про поділ спільного майна подружжя при розірванні шлюбу сторони не досягли. Відповідач відмовляється від поділу майна в добровільному порядку. Відповідач та її представник, кожен окремо, проти задоволення позову заперечували, суду пояснили, що дійсно у позивача була №17 в будинку №2а по вул. Комуністичній у м. Кривому Розі яка була у нього у власності до укладення шлюбу. 21.02.2013 року позивач продав належну йому квартиру [ADDRESS] за 44 820 грн. і у той же день, у того ж нотаріуса був посвідчений договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] за 66 240,00 грн., на імя відповідача. Однак відповідно до умов договору, придбана квартира в подальшому буде спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, від продажу квартири [ADDRESS] у позивача було 44 820 грн., а різницю у розмірі 19 620 грн., було сплачено з кошти їх сімї . Щодо боргу сестри позивача, відповідач пояснила, що ії не було відомо про борг сестри позивача, оригінал розписки не представлений суду, а відтак вона вважає що розписка була укладена навмисно, що не ділити квартиру. Щодо іншого майна, відповідач не заперечує проти такого поділу. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав: Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цім позовом. У судовому засіданні встановлено що 11 липня 2009 року сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 337. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-КИ № 144902, виданим 11 липня 2009 року Центрально-Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. До реєстрації шлюбу у власності позивача перебувала двокімнатна квартира [ADDRESS] житловою площею 24,65 кв.м., загальною площею 41,44 кв.м., право власності на яку було в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» 19.04.2007 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 13.04.2007 року за реєстровим номером 3864. Що підтверджується договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №1-215. У той же день, у тій же нотаріальній конторі, у того ж нотаріуса [PERSON] був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності колишньому подружжю: [PERSON] і [PERSON]. При нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу були присутні: продавець [PERSON] - особисто, продавця [PERSON] представляв позивач по нотаріально посвідченій довіреності, а також відповідач [PERSON], вказана у договорі купівлі-продажу квартири покупцем. Відповідно до п.2.1. цього Договору продаж квартири вчинено за 66 240,00 (шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 21.02.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №1-217; копією довіреності [PERSON], посвідченої 23.11.2011 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 6473, та розпискою [PERSON] від 24.04.2009р. про отримання грошей. Свідок [PERSON], суду пояснила, що дійсно 24 квітня 2009 року вона з своїм братом [PERSON]- позивачем по справі, уклала договір займу, відповідно до якого вона взяла в нього у борг грошові кошти у сумі 77 000,00 грн., що дорівнювало за курсом НБУ 10 000,00 доларів США, строком до 31 грудня 2013 року, однак повернути їх не змогла, а коли вони з колишнім чоловіком продавали квартиру, то запропонувала брату купити їх квартиру та забрати з вартості квартири у рахунок боргу кошти, вона дала брату довіреність на продаж квартири. Свідок [PERSON], суду пояснив, що купив квартиру [ADDRESS] у позивача 21.02.2013 року. На думку суду, представлена у якості доказу копія розписки від 24.04.2013 року , відповідно до якої [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти у сумі 77 000,00 грн., що дорівнювало за курсом НБУ 10 000,00 доларів США, строком до 31 грудня 2013 року,не може братись до уваги, оскільки суду не представлений оригінал вказаної розписки, відтак вона не може бути належним та допустимим доказом у розумінні ст.. 57,58,59 ЦПК України. Квартира [ADDRESS], яку подружжя [PERSON] купили 21.02.2013 року відповідно до договору купівлі-продажу реєстровий № №1-217, належить їм на праві приватної спільної сумісної власності, а відтак розподілу не підлягає. Частиною 1 статті 70 Сімейного Кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно з частиною 2,3 ст. 70 СК України суд відступає від засади рівності часток подружжя, враховуючи, що неповнолітня дитина сторін проживає з відповідачем, за згодою сторін, відповідно до висновків судово-товарознавчої експертизи щодо вартості майна, позивачу залишити у користування набір меблів для дитячої кімнати вартістю 4 320 грн., шафу-купе вартістю 5 202 грн., а відповідачу виділити холодильник Indesit вартістю 5 383 грн., пральну машину Eletktrolux вартістю 5 754 грн., диван «Лівс» вартістю 3 073 грн.

Outcome: partial