Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила визнати житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частки житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] ; усунути перешкоди [PERSON] у користуванні житловим будинком із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] шляхом вселення у житловий будинок та передати ключі від житлового будинку. Мотивуючи свої вимоги тим, що на момент отримання в спадок спірний житловий будинок знаходився в непридатному для проживання стані. В 2012 році вона за власні кошти провела в житловому будинку перепланування та капітальний ремонт. Станом на серпень 2013 року загальна площа становить 70,1 кв. м., житлова площа 40,1 кв. м., тобто вона за власні кошти встановила газове опалення, систему централізованого водовідведення та каналізації, провела капітальний ремонт, який був виконаний з дорогих будівельних матеріалів. Крім даного житлового будинку у неї відсутнє нерухоме майно. 12 листопада 2020 року від позивачки надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить суд: визнати житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 52/100 частки житлового будинку із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 52/100 частки земельної ділянки, площею 915 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . 12 листопада 2020 року від [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява, відповідно до якої просить визнати за нею право власності на 48/100 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 48/100 частки у праві власності на земельну ділянку площею 915 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на те, що [PERSON] , який помер [INFO] , є її батьком. Спадкодавцю належав на праві власності цілий житловий будинок [ADDRESS] . Відповідачка була дружиною спадкодавця та в 2012 році провела за власні кошти перепланування та капітальний ремонт. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла вона шляхом подання до приватного нотаріуса заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що існує спір стосовно спадкового майна та на спадкове майно накладено арешт. Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року забезпечено позов шляхом накладення арешту на житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13 березня 2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 21 травня 2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 23 вересня 2019 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року надано дозвіл експерту на проведення експертизи на підставі матеріалів справи. Ухвалою суду від 04 грудня 2020 року об`єднано цивільну справу № 489/5625/20 з цивільною справою № 489/5571/18. Ухвалою суду від 15.03.2021, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представниці позивачки за первісним позовом надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки. На первісних позовних вимогах наполягає, проти задоволення зустрічного позову не заперечує. Від відповідачки за первісним позовом надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На зустрічних позовних вимогах наполягає. Проти задоволення первісного позову не заперечує. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини\~та дослідивши надані\~докази, суд приходить\~до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Шлюб між сторонами не розірвано. Житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами [ADDRESS] належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.12.2011 року, виданого державним нотаріусом першої Миколаївської державної нотаріальної контори Каленик Ю.М., зареєстрований в реєстрі за № 4-1115. Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 09.09.2018 року. З матеріалів інвентаризаційної справи № 12935 за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що на момент прийняття спадщини [PERSON] на земельній ділянці, що розташована за адресою: [ADDRESS] знаходився кам`яний житловий будинок, житловою площею 37,10 кв. м., загальною площею 49,50 кв. м., зазначений на плані літ. А. та до нього примикають: вбиральня літ. «Г», огорожа 4-9, споруда 2, І. Відповідно до довідки з Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації, станом на 02.10.2018 року встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] має наступні показники: житловий будинок літ. «А» житловою площею 40,80 кв. м., загальною площею 70,10 кв. м.; літня кухня літ. «Б»; вбиральня літ. «Г»; сарай літ. «Д»; сарай літ. «Ж»; сарай літ. «З»; сарай літ. «К»; погріб з шиєю «Лпд»; тамбур до літньої кухні «б»; споруди № І, 2, 11; огорожі №6,8,9,10. Об`єкти самочинного будівництва: нежитлова прибудова літ. А1 (2013 р.) площа забудови 20,40 кв. м., загальна площа 17,30 кв. м. У житловому будинку літ. «А» збільшена загальна площа 3,30 кв. м., житлова площа на 3,70 кв. м., за рахунок проведеного перепланування та в порівнянні з актом прийоми. Літня кухня літ. «Б» (1970 р.), сарай літ. «З» (1985 р.), тамбур до літньої кухні літ. «б» (1970 р.), сарай літ. «Д» (1973 р.), сарай літ. «Ж» (1983 р.), сарай літ. «К» (1985 р.), літ. Лпд не є самочинним згідно з інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127 з додатками і доповненнями. Станом на 28.12.2012 року власником є [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] . 19 серпня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Рибачук О.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . [PERSON] , в зустрічному позові зазначає, що приватним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що існує спір стосовно спадкового майна та на спадкове майно накладено арешт. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи № 30/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] ( [NUMBER] ). Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~1223\~Цивільного кодексу\~України,\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті.\~У разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно висновку експерта № 125-077 від 10.08.2020, ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме житлового будинку [ADDRESS] , станом до 2011 року, на дату проведення експертизи, складає 405925 грн. Ринкова вартість об`єкта оцінки, а саме житлового будинку [ADDRESS] , станом на дату проведення експертизи, складає 838438 грн. На підставі виконаних розрахунків, ринкова вартість житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , внаслідок виконаної реконструкції у житловому будинку, порівняно з вартістю спірних об`єктів в стані, що існував до поліпшення, збільшена на 432513 грн. що складає 432513 грн. : 838438 грн. х 100%=52%. Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Приписами статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч. 2 цієї статті, при вирішенні\~спору про\~поділ майна\~суд може\~відступити від\~засади рівності\~часток подружжя\~за обставин,\~що мають\~істотне значення,\~зокрема якщо\~один із\~них не\~дбав про\~матеріальне забезпечення\~сім`ї,\~ухилявся від\~участі в\~утриманні дитини\~(дітей),\~приховав,\~знищив чи\~пошкодив спільне\~майно,\~витрачав його\~на шкоду\~інтересам сім`ї. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. За змістом ч. 4 та ч. 5 вказаної статті, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Положеннями ч. 2 ст.\~372\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У відповідності з ч. 3 ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Згідно роз`яснень, що містяться в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Пунктом 24 цієї Постанови роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року в справі №6-211цс14 дійшов до висновку, що під час вирішення спору щодо поділу майна частка кожного з подружжя в спільному майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін у придбане майно, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладено, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Правовою позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 01 липня 2015 року в справі №6-612цс15, передбачено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Аналогічна правова позиція міститься в постанові від 16 грудня 2015 року в справі №6-2641цс15, в постанові від 05 квітня 2017 року в справі №6-399цс17. Позивач за первісним позовом в своєму позові посилається на те, що на момент отримання спадщини відповідачем, спірний житловий будинок складався з кам`яного житлового будинку літ. А, житловою площею 37,10 кв. м., загальною площею 49,50 кв. м..; вбиральні літ. Г.; огорожі 4-9, споруди 2, І. житловий будинок був тільки електрифікований та знаходився в непридатному для проживання стані. Вона в 2012 році провела за власні кошти перепланування та капітальний ремонт, внаслідок чого збільшилася загальна площа будинку 70,1 кв. м. та житлова площа 40,1 кв. м. Також за її власні кошти були побудовані нові господарські та побутові споруди. Газифікувала його та встановила систему централізованого водовідведення та каналізації. Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2008 №11 судам роз`яснено, що майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Для застосування зазначених правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Таку правову позицію Верховний Суд виклав у своїй постанові від 08.11.2017р. у справі № 6-1447цс17. Відповідно до\~ст.70 СК України\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Каленик Ю.М. від 21.12.2011 року, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] земельну ділянку, площею 915 кв. м., переданої для обслуговування жилого будинку, яка розташована на території Миколаївської міської ради, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 120 ЗК України\~при переході права власності на будівлю чи споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди. Тобто, якщо будівля чи споруда перебуває у спільній частковій власності, то і земельна ділянка переходить у спільну часткову власність. При спільній частковій власності на будівлю чи споруду до кожного з її співвласників переходить така сама доля у спільній власності на земельну ділянку, яку співвласник має у спільній власності на будівлю чи споруду. Відповідно до ч. 2\~ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Враховуючи істотне збільшення вартості, площі та якісних характеристик спірного житлового будинку, що мало місце у шлюбі сторін, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем за первісним позовом права власності на 52/100 частки спірного житлового будинку та земельної ділянки знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, суд приходить до наступного. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч.2\~ст.16 ЦК України\~є визнання права. При цьому умовами для задоволення вимог, щодо визнання такого права власності, законодавство визначає наступне: відведення земельної ділянки; відсутність заперечень збоку власника земельної ділянки; відповідність самочинно збудованого приміщення будівельним правилам та нормам. Положеннями статті 1216\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За статтею 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст.\~1223\~Цивільного кодексу\~України,\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті.\~У разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~від її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~неохоплення заповітом\~усієї спадщини\~право на\~спадкування за\~законом одержують\~особи,\~визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу.Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно із ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1\~ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України,\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Outcome: approved