Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач аргументував тим, що з 07.09.2012 року по 17.06.2015 року він знаходився в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу [INFO] року у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу відповідач поїхала жити до своїх родичів у м.Макіївка Донецької області, а він залишився разом із сином [PERSON] проживати в м.Добрпопіллі. Після того, як 24.05.2016 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], він з сином та [PERSON] проживають у будинку її матері [PERSON] В даний час дитина проживає разом з позивачем і знаходиться на повному його утриманні. Відповідач не займається вихованням та утриманням дитини, зловживає спиртними напоями, не має постійного місця проживання, ніде не працює, не цікавиться його життям, не бере участі у його вихованні, не дає гроші на утримання сина. Після розлучення відповідач жодного разу не цікавилась життям сина, навіть коли вона дзвони декілька разів, щоб попросити у нього гроші, не бажала розмовляти з сином по телефону. Від виконання своїх обов'язків матері відповідач ухиляється. Сім'я позивача, його дружина і теща, любить [PERSON] і повністю підтримує бажання позивача стати опікуном [PERSON]. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача, буде відповідати перш за все інтересам неповнолітнього сина [PERSON], тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її дитини, [PERSON], [INFO] та призначити позивача опікуном його сина, також просить стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини її доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, крім того позивач просив стягнути з відповідача на його користь сплачені судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві і просив суд задовольнити позов. Суду пояснив, що з лютого 2015 року відповідач повністю перестала приймати учать у вихованні їх сина, відповідач зустріла іншого чоловіка та пішла до нього, пояснила, що дитина їй не потрібна, так як народила вона її від не коханого чоловіка. З 2015 року відповідач дитину не відвідувала, дзвонила декілька разів приблизна раз в три місяці. Позивач зазначив, що не чинить перешкод матері для її спілкування з дитиною. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається і не має бажання займатися, аліменти не сплачує, долею свого сина не цікавиться, проявляє до [PERSON] абсолютну байдужість щодо його життя, стану здоров'я та розвитку. Дитина є зареєстрованою за місцем проживання матері в м.Макіївка, але фактично проживає з ним в м.Добропіллі. З 24 травня 2016 року перебуває у шлюбі з іншою жінкою. У зв'язку з неявкою відповідача, проти заочного вирішення справи не заперечує. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що його довірений - [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх малолітньої дитини - [PERSON], у зв'язку з тим, що відповідач вже довгий час взагалі не займається вихованням дитини та не цікавиться його життям. Позивач повідомляв [PERSON] щодо наміру про позбавлення її батьківських прав, на що вона відповіла байдужістю. Позивач повністю забезпечує свого сина, виховує його, водить до дитячого садочка, у дитини є все необхідне для повноцінного життя. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи належним чином була повідомлена, шляхом оголошення виклику до суду у пресі в газеті «Урядовий кур'єр» № 246 від 28 грудня 2016 року. Причину своєї неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв від відповідача щодо розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Представник третьої особи, органу опіки та піклування - [PERSON], позов підтримала і суду пояснила, що орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, не має можливості надати висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO], за місцем її проживання, оскільки остання мешкає на непідконтрольній українській владі території України, але за інформацією з дитячого садочка, який відвідує малолітній [PERSON], його матір [PERSON] жодного разу там не бачили. Щодо умов проживання малолітнього [PERSON] зазначила, що дитина мешкає зі своїм батьком [PERSON], який його виховує та утримує, умови проживання добрі, батько виконує свої обов'язки також добре. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є тещею позивача [PERSON], якого знає з березня 2016 року. Її донька та зять зі своїм сином [PERSON] почали живуть з нею в одному будинку з серпня 2016 року, до цього вони винаймали квартиру. Матір неповнолітнього [PERSON] вона ніколи не бачила. Зі слів матері позивача, їй відомо, що до одруження з її донькою, [PERSON] виховував [PERSON] самостійно, оскільки мати хлопчика залишила його [PERSON] ще немовлям і ніколи не цікавилась його життям. [PERSON], виховується, утримується її зятем та донькою, яку хлопчик називає матір'ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача, якого вона знає з серпня 2015 року. З початку зими 2016 року вона мешкає разом з позивачем однією сім»єю. 24.05.2016 вони одружились. У її чоловіка від першого шлюбу є неповнолітня дитина - син [PERSON], який мешкає разом з ними з квітня 2016 року і якого вона виховує як власного сина, піклується і утримує останнього. [PERSON] називає її матір'ю. Матір неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] вона ніколи не бачила, бо остання не цікавиться життям дитини. Вона декілька разів намагалася по телефону поспілкуватися з відповідачкою і пропонувала їй приїхати до них, побачити дитину, поспілкуватися з [PERSON], але зі слів [PERSON] вона зрозуміла, що їй це не цікаво. Останній раз вона розмовляла по телефону з відповідачкою влітку 2016 року, після цього більше вони не контактували. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представника третьої особи - органу опіки та піклування Добропільської міської ради, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню частково виходячи з наступного. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратіфікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом п.2 ч.1 ст. 164 СК України суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють належних умов для проживання дитини, умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено таке. З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно копії рішення Добропільського міськрайонного суду від 17.06.2015 року, яке набрало законної сили 01.07.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу було змінено на дошлюбне - «[PERSON]» (а.с.8) Довідкою, виданою відділом реєстрації Добропільської міської ради №181/1403-14/02 від 13.09.2016 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.11). З довідки від 23.08.2016 року голови квартального комітету по вул..Черняховського м.Добропілля вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], мешкає разом зі своїм батьком [PERSON] в [ADDRESS] у [PERSON] (а.с.12). З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.05.2016 року (а.с.9). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 20.09.2016 року вбачається, що за вказаною адресою проживає родина з чотирьох осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], в будинку створено всі належні умови для проживання малолітнього [PERSON] в родині батька. Відносини в родині добрі. (а.с.10). Згідно довідки №92 від 28.04.2016 року, яка видана завідувачем дошкільного навчального закладу №3 «Сонечко» відділу освіти Добропільської міської ради Донецької області, вбачається, що виховання неповнолітнього [PERSON] 2013 року займається самостійно його батько [PERSON], який водить до ДНЗ №3 свого сина. З вказаної довідки також вбачається, що матері неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] працівники дитячого закладу жодного разу не бачили, так як остання у вказаний заклад ніколи не приходила (а.с.15). Частина 5 ст. 19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради від 11.10.2016 року за № 05/1213-10/02 вбачається, що [PERSON] - батько малолітнього [PERSON], його вихованням займається сам, зарекомендував себе, як турботливий батько; мати [PERSON] ніде не працює, проживала за адресою [ADDRESS], місце її перебування невідоме. Також з даного висновку вбачається, що орган опіки та піклування надати свій висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO] надати не має можливості, так як місце проживання [PERSON] не відомо (а.с.6). Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд наголошує, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення позивача, свідків, представника органу опіки та піклування, судом достовірно встановлено, що відповідачка у справі ні вихованням, ні утриманням свого неповнолітнього сина [PERSON] не займається протягом тривалого часу, поклавши вказані обов»язки лише на батька дитини. В судовому засіданні позивачем надані докази, які підтверджують вказані обставини. Таким чином судом встановлено, що відповідач самоусунулась від виховання і утримання свого сина [PERSON], [INFO] та не має наміру і бажання вчиняти будь-яких дій на виправлення цієї ситуації. Доказів, які б свідчили про те, що відповідач в силу певних поважних причин або інших обставин не може здійснювати свої материнські обов»язки щодо свого сина [PERSON], в судовому засіданні судом не встановлено. Крім цього, суд зазначає, що судом достовірно встановлено, що материнські обов»язки щодо [PERSON] майже рік фактично виконує чужа йому жінка - [PERSON], яка є дружиною позивача і яку неповнолітній [PERSON] на протязі цього часу вважає своєю матір'ю. Тобто суд приходить до висновку про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми материнськими обов»язками, що у відповідності з вимогами ст. 164 СК України є підставою для позбавлення її батьківських прав. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON] слід задовольнити. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі ? частини доходу відповідача на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], суд зазначає, що в даній частині позов обґрунтований і така вимога підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач не надає допомогу в добровільному порядку на утримання та виховання своєї дитини. Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Будь-яких доказів того, що у відповідача існує інша сім'я або що на його утриманні знаходяться утриманці, чи того, що відповідач за станом свого здоров'я не може платити аліменти, суду надано не було.

Outcome: partial