Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до ТОВ «Самрад», Управління державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Придніпровського районного відділу в місті Черкаси про визнання права користування житловим приміщенням та зобов»язання здійснити реєстрацію місця проживання. Свої позовні вимоги мотивують тим, що з 06.11.1978р. по 16.09.2002 р. позивач [PERSON] JI.B. працювала на ВАТ «Черкаський цукрорафінадний завод» та була звільнена за скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що стверджується записом в її трудовій книжці. В 1997р., тобто під час роботи на ВАТ, [PERSON] із своєю сім'єю - чоловіком [PERSON] та дітьми - [PERSON], [PERSON], на підставі рішенням правління підприємства та відповідного ордеру на право зайняття житлової площі вселилися до кімнати №17 гуртожитку №20, по вул. Добровольського, в м. Черкаси. Житлова площа кімнати становить 32,76кв.м. Між тим, документи, які були підставою вселення позивачів у кімнату гуртожитку, не збереглись. 09.04.1997р. у вищевказаній кімнаті гуртожитку були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]; 27.06.2003р. - [PERSON] та 23.03.2007р. - [PERSON] Як на час вселення позивачів у кімнату, так і на даний час, будинок №20 по вул Добровольського в м. Черкаси має статус гуртожитку. Власником кімнати №18 (яка раніше мала №17) та, в якій проживають позивачі, є TOB «Самрад». Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29.10.2009р. по справі №22ц-1950/2009, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 06.04.2010р., та рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2013р. по справі №711/2011/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.12.2013р. в позовних вимогах TOB «Самрад» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідно, - про усунення перешкод в користуванні власністю та про примусове виселення їх з самовільно зайнятої кімнати (кімнати №17, гуртожитку №20 по вул. Добровольського в м. Черкаси) відмовлено. Вказаними рішеннями суду встановлено факт того, що в гуртожитку №20 по вул. Добровольського відбулась зміна нумерації житлових кімнат, в тому числі, - кімната за №17, житловою площею 32,7кв.м, була змінена на №18 і позивачі по справі, фактично весь час проживають в кімнаті гуртожитку №18, підстави для їх виселення без надання іншого житлового приміщення відсутні. Наприкінці листопада 2014 року позивачі по справі дізнались, що Придніпровським районним відділом м. Черкаси УДМС України в Черкаській області їх було знято з реєстраційного обліку місця проживання в кімнаті №17, по вул. Добровольського в м. Черкаси. При цьому, підставою для зняття позивачів з реєстраційного обліку стало надання гр. [PERSON] договору купівлі-продажу №1804 від 02.04.2008р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.04.2008р. №18382607, відповідно до якого він являється власником частини нежитлового приміщення 1-го поверху за №17, площею 31,8кв.м., яка до зміни нумерації кімнат була №16 і, в якій позивачі по справі ніколи не проживали. TOB «Самрад», як власником кімнати, в якій постійно проживають позивачі по справі, не було надано до Придніпровського РВ м. Черкаси документів про зміну нумерації кімнати з №17 на №18 та заяви про здійснення перереєстрації місця проживання позивачів з кімнати №17 в кімнату №18. Самостійно позивачі по справі не мають можливості без участі TOB «Самрад» подати таку заяву. Також на даний час відсутні документи, які стали підставою для вселення позивачів у житлову кімнату, площею 32,7кв.м №18, яка на час вселення позивачів мала №17, що також унеможливлює здійснення Придніпровським РВ м. Черкаси реєстрацію місця проживання позивачів в кімнаті №18 (раніше була кімната №17) по вул. Добровольського, 20 в м. Черкаси. Всі звернення позивачів до правоохоронних органів, прокуратури, Черкаської міської ради та інших органів державної влади щодо сприяння їм в отриманні документів, які підтверджують їх право користування кімнатою №18 гуртожитку по вул. Добровольського, 20 в м. Черкаси, - залишились безрезультатними. В зв'язку з невизнанням керівництвом TOB «Самрад» права позивачів на проживання та користування кімнатою №18 по вул. Добровольського, 20 в м. Черкаси та неможливістю здійснення постійного місця реєстрації позивачів у вказаній квартирі, та відмовою Придніпровського РВ м.Черкаси УДМС України в Черкаській області здійснити реєстрацію їхнього місця проживання у вказаній кімнаті, позивачі просять суд: визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право користування кімнатою №18 в гуртожитку №20, що по вул. Добровольського в м. Черкаси, житлова площа якої становить 32,7 кв.м; зобов'язати Управління державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Придніпровського районного відділу міста Черкаси здійснити реєстрацію постійного місця проживання позивачів за вказаною адресою; стягнути з відповідачів по справі понесені позивачами судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] повністю підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. Зазначили, що судові витрати залишають за собою. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не з»явились, надавши заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. В судове засідання відповідач ТОВ «Самрад» не з»явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Не скористався правом надання заперечень проти позову. В судовому засіданні представник відповідача УДМСУ в Черкаській області в особі Придніпровського РВ в м. Черкаси [PERSON] заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, надано письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що з 06.11.1978р. по 16.09.2002 р. позивач [PERSON] JI.B. працювала на ВАТ «Черкаський цукрорафінадний завод» та була звільнена за скороченням штату, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Під час роботи на ВАТ, [PERSON] із своєю сім'єю - чоловіком [PERSON] та дітьми - [PERSON], [PERSON] вселилися до кімнати №17 гуртожитку №20, по вул. Добровольського, в м. Черкаси. Житлова площа кімнати становить 32,76кв.м. Між тим, документи, які були підставою вселення позивачів у кімнату гуртожитку, не збереглись. Таким чином, 09.04.1997р. у вищевказаній кімнаті гуртожитку були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]; 27.06.2003р. їхній син [PERSON] та 23.03.2007р. їхня дочка [PERSON], що підтверджується даними довідки №3469 від 18.11.2014р., виданої Придніпровським РВ УДМС. Крім того, відомості про реєстрацію вказаних осіб за вказаною адресою зазначені й у їхніх паспортах гр.-н України. Як на час вселення позивачів у кімнату, так і на даний час, будинок №20 по вул. Добровольського в м. Черкаси має статус гуртожитку. Власником кімнати №18 (яка раніше мала №17) та, в якій проживають позивачі, є TOB «Самрад». Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 29.10.2009р. по справі №22ц-1950/2009, залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 06.04.2010р., рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2013р. по справі №711/2011/13-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 03.12.2013р. в позовних вимогах TOB «Самрад» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], - про усунення перешкод в користуванні власністю та про примусове виселення їх з самовільно зайнятої кімнати (кімнати №17, гуртожитку №20 по вул. Добровольського в м. Черкаси) відмовлено. Вказаними судовими рішеннями встановлено факт того, що в гуртожитку №20 по вул. Добровольського відбулась зміна нумерації житлових кімнат, в тому числі, - кімната за №17, житловою площею 32,7кв.м, була змінена на №18 і позивачі по справі, фактично весь час проживають в кімнаті гуртожитку №18, підстави для їх виселення без надання іншого житлового приміщення відсутні. Також під час розгляду справи, судом встановлено, що позивачі 18.09.2014р. були зняті з реєстраційного обліку кімнати №17, по вул. Добровольського, 20 в м. Черкаси на підставі заяви гр. [PERSON], який надав правовстановлюючі документи, за якими він є власником частини нежитлового приміщення 1го поверху за №17, площею 31,8кв.м. Між тим, за даними плану-схеми приміщення гуртожитку вбачається, що кімната за №17 до зміни нумерації була кімната №16, площею 31,8кв.м., а кімната №18 до зміни нумерації кімната №7, площею 32,7кв.м. Крім того, в судовому засіданні представником відповідача УДМСУ в Черкаській області в особі Придніпровського РВ в м. Черкаси зазначено, що до цього часу ТОВ «Самрад» не надало жодних документів щодо зміни нумерації кімнат та щодо права власності на кімнати у вказаному гуртожитку. Судом беззаперечно встановлені обставини, що позивачі вселилися і проживають у гуртожитку правомірно, їхнє право користування кімнатою у гуртожитку не припинене і відсутні підстави для їх виселення. Сам по собі факт зміни власником гуртожитку ТОВ «Самрад» нумерації кімнат, ніяким чином не припиняє і не позбавляє права позивачів на проживання у кімнаті №18 (раніше кімната №17), враховуючи одну й ту саму площу кімнати 32,7кв.м. та їхнє незмінне, постійне проживання в ній. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено один із способів захисту особистих немайнових та майнових прав особи, - визнання права. В даному випадку, право користування житлом є правоим цивільним. Серед основних прав і свобод людини і громадянина [PERSON] України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоровя й добробуту її самої та її родини». Невідємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ст. 9 ч.ч.4,5 ЖК України). Як передбачено ч.1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них (ст. 379ЦК). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. (в ред., яка діяла на час виниклих правовідносин та на час розгляду справи), громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 3 ч.1 абз.6 згаданого Закону (в ред.., яка діяла на час виниклих правовідносин та на час розгляду справи), - реєстрація це внесення інформації в Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Таким чином, суд вважає, що правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. З»ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання за позивачами права користування кімнатою №18 у гуртожитку №20, що по вул. Добровольського в м. Черкаси, підлягають до задоволення, що відповідає моральним засадам суспільства і не порушує права чи інтереси інших осіб. Крім того, на думку суду, з метою відновлення порушених прав позивачів, слід задовольнити вимоги й щодо зобов»язання Управління державної міграційної служби України в Черкаській області в особі Придніпровського районного відділу в місті Черкаси здійснити реєстрацію постійного місця проживання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в кімнаті №18, житловою площею 32,7кв.м. вказаного гуртожитку. Так, заперечуючи проти позову, відповідач посилається на Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердж. наказом МВС України від 22.11.2012р. №1077, зокрема, - п.2.2 щодо переліку документів, які подаються до територіального підрозділу ДМС для реєстрації місця проживання особи. Під час судового засідання встановлено, що позивач [PERSON] та адвокат [PERSON] в її інтересах зверталися до органів міграційної служби з приводу питань реєстрації/зняття з реєстраційного обліку, на що отримали відповіді-роз»яснення, із змісту яких очевидно вбачається, що повний перелік документів, необхідний для подання заяви щодо здійснення реєстрації позивачів за вище вказаною адресою, вони не зможуть надати з об»єктивних причин, оскільки між ними та власником гуртожитку ТОВ «Самрад» існують спірні відносини, що вбачається із судових рішень; ТОВ «Самрад» заперечує проти їхнього проживання у гуртожитку і не надало жодних документів до органів міграційної служби про право власності на жилі приміщення в гуртожитку та зміну нумерації кімнат. Жодних пояснень, заперечень проти позову по даній справі відповідачем ТОВ «Самрад» не надано. Отже, суд розглядає справу за наявними доказами, відповідно до вимог ст.ст. 57-61 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved