Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що у 1964 році, згідно договору зведення будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, [PERSON] отримав у користування земельну ділянку у м. Черкаси, за адресою: пров. Пролетарський 18. На даній земельній ділянці ним було збудовано житловий будинок літ. А-1 з надвірними спорудами. Вона зі своїм чоловіком [PERSON] (сином [PERSON]) проживали в літній кухні вищевказаного домоволодіння. В період з 1984 року по 1987 року з дозволу господаря, вони реконструювали частину літньої кухні, в результаті чого утворився житловий будинок з прибудовами літ. Д-1, д, Д1-1, д1. В ході експлуатації даної будівлі, вже після смерті чоловіка, вона перепланувала дане житло, покращуючи житлові умови для себе та своїх синів. Станом на сьогодні загальна площа житлового будинку з прибудовами складає 55,4 кв. м. За адресою пров. Пролетарський, 18 в м. Черкаси зареєстрована вона з своїми двома синами [PERSON] та [PERSON], 1992 та 1999 років народження. 20 червня 2009 року [PERSON] помер. Після його смерті, спадщину отримала невістка [PERSON]. До складу спадщини увійшло 37/50 житлового будинку з прибудовами, а саме житловий будинок (літ. А-1), погріб літ. Ж, погріб літ. а п/д, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, сарай літ. Г, сарай літ. Е, сарай літ. г, замощення 1, огорожа № 1-3,5,6, водоколонка № 4. Житловий будинок з прибудовами літ. Д-1, д, Д1-1, д1 у свідоцтві про право на спадщину від 11.02.2010 року відсутній. Отже, у порядку спадкування житловий з прибудовами літ. Д-1, д, Д1-1, д1 [PERSON] у власність не отримувала. 20 березня 1986 року [PERSON] подарував [PERSON], який є його сином, частину домоволодіння по пров. Пролетарський, 18 в м. Черкаси на підставі договору дарування, згідно якого передав 13/50 частин домоволодіння. На час укладання вказаного договору житловий будинок з прибудовами літ. Д-1, д, Д1-1, д1 був у стані реконструкції, тому [PERSON] на підставі цього договору у власність даний будинок не отримував. Тому, житловий будинок з прибудовами літ. Д-1, д, Д1-1, д1 не відчужувався, договором дарування від 20.03.1986 р. не передавався, до складу спадщини згідно свідоцтва про право на спадщину не ввійшов. Вважає, оскільки вона разом із своєю сімєю з часу зведення будинку проживає в ньому безперервно, вже майже тридцять років, іншого житла не має, а також те, що житловий будинок з прибудовами не є самочинним будівництвом та не потребує введення в експлуатацію, а відповідно може бути обєктом права власності, тому звернулась з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок з прибудовами літ. Д-1, д, Д1-1, д1, загальною площею 55,4 кв. м. за адресою: пров. Пролетарський, 18 в м. Черкаси за набувальною давністю. Відповідачі та представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили в задоволенні позову відмовити, а також надали письмові заперечення. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що в 1964 році, згідно договору зведення будинку і безстрокового користування земельною ділянкою, [PERSON] отримав у користування земельну ділянку у м. Черкаси, за адресою: пров. Пролетарський 18. На даній земельній ділянці було збудовано житловий будинок літ. А-1 з надвірними спорудами. В подальшому, 20 березня 1986 року [PERSON] подарував [PERSON], частину домоволодіння по пров. Пролетарський, 18 в м. Черкаси 13/50 його частин На час укладання вказаного договору житловий будинок з прибудовами літ. Д-1, д, Д1-1, д1 був у стані реконструкції, тому [PERSON] на підставі цього договору у власність даний будинок не отримував. 20 червня 2009 року [PERSON] помер. Після його смерті, спадщину отримала невістка [PERSON]. До складу спадщини увійшло 37/50 житлового будинку з прибудовами, а саме житловий будинок (літ. А-1), погріб літ. Ж, погріб літ. а п/д, сарай літ. Б, вбиральня літ. В, сарай літ. Г, сарай літ. Е, сарай літ. г, замощення 1, огорожа № 1-3,5,6, водоколонка № 4. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок з прибудовами літ. Д-1, д, Д1-1, д1, загальною площею 55,4 кв. м. за адресою: пров. Пролетарський, 18 в м. Черкаси за набувальною давністю, оскільки вважає, що разом із своєю сімєю з часу зведення будинку проживає в ньому безперервно, вже майже тридцять років, іншого житла не має, а також те, що житловий будинок з прибудовами не є самочинним будівництвом та не потребує введення в експлуатацію, а відповідно може бути обєктом права власності. Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивачки, виходячи з наступного. У відповідності до ч. 1,2 статті 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Виходячи із змісту статті 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути обєктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. В судовому засіданні позивач пояснила суду, що вона добросовісно заволоділа майном, яке вони добудували до будинку, власником якого був батько її чоловіка [PERSON] у здійсненні будівництва приймали участь як їх сім»я так і [PERSON] Як розяснив Верховний Суд України, добросовісність в контексті набувальної давності певною мірою відрізняється від загальних правил добросовісності, яка згідно із загальними положеннями ЦК України ( ст.3, ч.5 ст. 12 ЦК України) розглядається як принцип цивільного права і як презумпція поведінки особи. За змістом цих положень доказувати добросовісність давнішнього володільця не немає потреби, оскільки добросовісність і розумність його поведінки презумується, якщо іншого не встановлено судом (ч. 5 ст. 12 ЦК). В той же час, застосування до набувальної давності презумпції добросовісності не відповідає буквальному змісту статті 344 ЦК, оскільки в силу статті 12 ч. 5 ЦК презумпція добросовісності діє тоді, коли законом встановлені правові наслідки недобросовісного здійснення особою свого права. (ч.1,3 ст. 388ЦК), тоді як стаття 344 ЦК України вказує на правомірні дії добросовісного заволодіння чужим майном. Вважаючи себе власниками спільного майна [PERSON], [PERSON], [PERSON] звертались до суду із позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування після смерті [PERSON] Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 квітня 2014 року позов залишено без задоволення. В подальшому, ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 16 червня 2014 року рішення суду залишено без змін. В ухвалі апеляційний суд зазначив, що згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.12.2009 року по пров. Пролетарському, 18 в м. Черкаси самовільно побудовано житловий будинок з прибудовами літ. «Д-І», Д1-І», «д», «д1» та зазначено, що за життя [PERSON] (чоловік позивачки) не набув права власності чи користування ні будинковолодіння по провулку Пролетарському, 18 у м. Черкаси, ні земельною ділянкою на якій воно розташоване. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (ст. 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Проте, як вбачається з матеріалів інвентарної справи (витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, довідки ЧБГІ, планів будинків літ.літ.Д, викопійовки з будівельного кварталу, зведеного акту вартості будівель, оціночних актів, поетажних планів, планів присадибної ділянки (викопійовок планів забудови кварталу) власник - [PERSON] побудував: у 1975 р. сарай ( на сьогодні будівля літліт. Д-1, д); у 1982 р. інший сарай з введенням його в експлуатацію як літня кухня (на сьогодні будівля літ.літ.Д1-1, д1 ). В наступні роки [PERSON] із зазначеними надвірними спорудами здійснив наступні зміни: з 21.05.1985 року до 02.10.1985р. Д-1, д, Д1-І, д1 самовільно переобладнаний житловий будинок з прибудовами з 02.10.1985р. до 03.04.2002р. - дві літні кухні Д-1, д та Д1-І, д1; з 03.04.2002р. - Д-1, д, Д1-І, д1 самовільно переобладнаний житловий будинок з прибудовами. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка по пров. Пролетарському, 18 була надана в користування Черкаською міською радою міською Радою [PERSON], а в подальшому після прийняття спадщини приватизована [PERSON] згідно рішення Черкаської міської ради від 31.03.2011 року № 2-339. З матеріалів інвентарної справи також вбачається, що спірні будівлі постійно перебували у володінні власників. Договору з власниками майна на будівництво будівель позивачка не укладала. Проживання у спірному житлі не породжує у особи право власності на нього. За таких обставин суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed