Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів у розмірі Ѕ частини зі всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON] Анни-Евеліни, [INFO], до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 06 серпня 2005 року позивач з відповідачем одружились, під час шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] Анна-Евеліна. Незважаючи на те, що відносини між нами погіршились, відповідач зобовязаний допомагати утримувати дітей, однак ухиляється від свого обовязку. Жодних коштів на утримування дітей не виділяє, хоча офіційно працює та має таку можливість. А тому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі Ѕ частини зі всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на її користь на утримання дітей. Ухвалою судді від 10 серпня 2018 року було розєднано вказані вимоги позивача у окремий позов у зв'язку із неможливістю розгляду за привалами одного провадження. Ухвалою суду від 10 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не зявилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. 13 листопада 2018 року подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обємі. А тому суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності позивача на підставі наявних у справі доказів. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні заперечили проти позову. Відповідач додатково пояснив, що вони з позивачем та дітьми проживають разом за однією адресою по вул. Шевченка, 134а/153 у м. Львові, він бере участь в утриманні дітей разом з позивачем, купляє продукти додому, надає кошти для оплати комунальних послуг. А тому вважає, що немає підстав додатково стягувати з нього аліменти, оскільки він і так добровільно виконує свій обовязок по утриманню дітей. Суд заслухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши наявні у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06 серпня 2005 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №1958, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3). З копії свідоцтва про народження (а.с.4) вбачається, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. З копії свідоцтва про народження (а.с.5) вбачається, що сторони є також батьками малолітньої [PERSON]-Е.Л., [INFO]. Посилаючись на норми ст.180 Сімейного кодексу\~України (далі СК України), позивач мотивує позов тим, що [PERSON] ухиляється від обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей, не бере матеріально участь у житті сімї, тягар забезпечення сімї лежить на позивачу. Відповідно до положень ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З пояснень відповідача та його представника вбачається, що відповідач проживає з позивачем та дітьми за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 134а/153, вважає, що бере участь в утриманні дітей разом з позивачем, купляє продукти, надає кошти для оплати комунальних послуг. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач представив акт ОСББ «Західні ворота» від 20 грудня 2018 року на підтвердження факту проживання без реєстрації за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 134а/153 (а.с.36). Стаття 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст.ст. 77-79 ЦПК України. На підтвердження своєї позиції позивачем жодних доказів в розумінні ст.76 ЦПК України суду не надано. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З врахуванням наведеного, беручи до уваги, що сторони проживають за однією адресою, суд приходить до переконання, що позивачем жодними доказами не доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, обставини щодо невиконання відповідачем обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей, твердження про ухилення відповідача від участі в матеріальному забезпеченні сімї, а тому в суду відсутні підстави вважати доведеною підставність позовних вимог. Суд також враховує, що позивачем не надано обєктивних доказів порушення прав малолітніх дітей на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку в розумінні ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed