Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Обласного комунального підприємства «Буковина-Фарм», третя особа: Чернівецька обласна рада про стягнення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги. Посилалася на те, що 04.10.2012 року між нею та ОКП «Буковина-Фарм» було укладено договір поворотної фінансової допомоги. Відповідно до умов договору позикодавець передав у строкове користування, а позичальник прийняв 150000 гривень з зобовязанням повернути таку ж суму до 05.10.2013 року. 05.10.2012 року грошові кошти у розмірі 147550 гривень було нею перераховано на банківський рахунок ОКП «Буковина-Фарм». Умови договору відповідачем було виконано частково та повернуто лише частину коштів, залишок заборгованості становить 83200 гривень, що підтверджує актом звіряння взаємних розрахунків за період з 31.07.2013 року по 28.03.2014 року. Також позивач вказувала на те, що строк прострочення зобовязання боржника з 06.10.2013 року по 30.09.2016 року становить 1090 днів. На підставі наведеного позивач вважає, що у звязку з неповерненням відповідачем боргу у визначений строк, згідно ст.625 ЦК України, останній також має сплатити за період прострочення з 06.10.2013 року по 30.09.2016 року три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 6558 гривень та інфляційні втрати у розмірі 65238 грн. 94 коп. Просила позов задовольнити, стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу у розмірі 83200 гривень, три відсотки річних у розмірі 6558 грн. 00 коп., а також інфляційних втрат у розмірі 65238 грн. 94 коп. В подальшому, позовні вимоги було уточнено. В уточненій позовній заяві від 20.11.2017 року, позивач просила стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу у розмірі 72350 гривень, три відсотки річних у розмірі 8932 грн. 00 коп., а також інфляційні втрати у розмірі 91706 грн. 74 коп. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях. Пояснила, що відповідачем було погашено суму боргу у розмірі 138637 грн. 93 коп., а тому залишок заборгованості обрахований позивачем є невірним та становить 18912 грн. 07 коп. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 04.10.2012 року між [PERSON] та ОКП «Буковина-Фарм» було укладено договір поворотної фінансової допомоги (а.с.8-9). У відповідності до умов договору позикодавець передав у строкове користування, а позичальник прийняв 150000 гривень без ПДВ з зобовязанням повернути таку ж саму суму до 05.10.2013 року включно. Сторони дійшли згоди, що позика є безпроцентною. Якщо позичальник не поверне позичену суму грошей до вказаного строку, позикодавець має право, починаючи з наступного дня після цього строку, предявити цей договір до стягнення. З оглянутої судом квитанції №62674 від 05.10.2012 року видно, що [PERSON] на виконання умов зазначеного договору було перераховано на рахунок підприємства 147550 гривень (а.с.7). В подальшому, 11.01.2013 року [PERSON] згідно договору поворотної фінансової допомоги від 04.10.2012 року додатково було перераховано на рахунок ОКП «Буковина-Фарм» 10000 гривень (а.с.62). За змістом ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов'язання (ст. 610 ЦК України). Відповідно до норм Податкового кодексу України (п. 14.1.257.) поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення, щодо якої внаслідок врегулювання подібних за змістом правовідносин в порядку ч.8 ст.8 ЦПК підлягають застосуванню(аналогія закону) вимоги норм ЦК України щодо договору позики. У відповідності до ст. 1046 ч.1 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, предметом договору позики можуть бути як грошові кошти, так і інші речі, визначені родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання. За змістом ч.1, ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Також суд враховує, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі № 6-449цс15, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що укладений між сторонами правочин 04.10.2012 року відповідає вимогам Закону та підлягає обовязковому виконанню сторонами. При цьому суд враховує, що на виконання умов договору від 04.10.2012 року позивачем фактично було передано кошти у розмірі 157550 гривень, що було підтверджено представниками сторін у судовому засіданні, а тому, враховуючи положення ч.1 ст.1049 ЦК України, суд приходить до висновку, що поверненню підлягала сума коштів у розмірі 157550 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги від 04.10.2012 року суд враховує положення статей\~2-4,\~8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відповідно до яких відповідач, який є юридичною особою, зобовязаний безперервно вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність від дня реєстрації підприємства і до його ліквідації, з метою надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Готівкові розрахунки, які здійснювались сторонами, регулюються Положенням про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженим\~постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року № 637\~(далі за текстом - Положення). Згідно пунктів 1.2. та 3.10 Положення про ведення касових операцій, сам касовий ордер є первинним документом (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси, а у самих касових ордерах зазначається підстава для їх складання\~і перелічуються додані до них документи. З досліджених у судовому засіданні копій видаткових касових ордерів за період з 18.12.2012 року по 31.12.2012 року судом встановлено, що ОКП «Буковина-Фарм» в рахунок погашення заборгованості по договору поворотної фінансової заборгованості повернуло [PERSON] суму коштів у розмірі 76800 гривень (а.с. 63-66 Том 1). Зазначена обставина представником позивача не заперечувалась. Окрім того, судом встановлено, що підприємством в безготівковій формі було перераховано на картковий рахунок позивача в ПАТ «Терра Банк» кошти у розмірі 15630 гривень. Зокрема, з досліджених у судовому засіданні платіжних доручень №9 від 09.01.2013 року та №47 від 04.02.2013 року видно, що ОКП «Буковина-Фарм» в рахунок повернення фінансової допомоги на рахунок [PERSON] перерахувало кошти у розмірі 8400 гривень (а.с.70-71 Том №1). Також у матеріалах справи наявні копії платіжних доручень №6 від 12.11.2012 року, №1008 від 17.12.2012 року та №1022 від 18.12.2012 року, з яких вбачається, що ОКП «Буковина-Фарм» на рахунок [PERSON] з метою поповнення карткового рахунку №26253531071703 перерахувало кошти у розмірі 7230 гривень (а.с.67-69 Том №1). Тобто призначення платежу у вказаних платіжних дорученнях відмінне від повернення фінансової допомоги. Представники сторін у ході судового розгляду підтвердили суду, що вказані кошти було перераховано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що був укладений між ПАТ «Терра Банк» та [PERSON] З урахуванням наведеного, суд вважає, що вказані кошти у розмірі 7230 гривень не можуть бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги від 04.10.2012 року. Таким чином, відповідачем було повернуто позивачу суму коштів у розмірі 85200 гривень, а отже залишок суми боргу, який підлягає стягненню з відповідача становить 72350 гривень. Зазначений розмір заборгованості також було встановлено висновком судово-економічної експертизи №2277 від 18.07.2017 року з доданими уточненнями, який наявний у матеріалах справи (а.с.195-206 Том №1, а.с.25 Том №2). Розглядаючи доводи представника відповідача про те, що в рахунок погашення заборгованості підприємством також було перераховано кошти у розмірі 46207 грн. 93 коп., а тому розмір заборгованості є значно меншим, суд зауважує наступне. Так, судом також було встановлено, що 05.10.2012 року між ПАТ «Терра банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір про встановлення овердрафту №КК-14/4П, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит на умовах овердрафту. Ліміт овердрафту було встановлено в межах 150000 гривень (а.с. 55-58 Том №1). Того ж дня між ПАТ «Терра Банк» та ОКП «Буковина-Фарм» було укладено договір поруки №КК-14/4П, згідно умов якого ОКП «Буковина Фарм» як поручитель зобовязується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання позичальником зобовязань за кредитним договором №КК-14/4П від 05.10.2012 року (а.с.86-88). Як вбачається з досліджених у судовому засіданні платіжних доручень, ОКП «Буковина-Фарм» в рахунок погашення процентів за кредитним договором згідно договору поруки №КК-14/4П перерахувало кошти у розмірі 46207 грн. 93 коп. Проте правовідносини, яка виникли за вказаними договорами є відмінним від договору поворотної фінансової допомоги та не стосуються зобовязань, що виникли з договору від 04.10.2012 року. Тому вказані кошти не можуть вважатися погашенням заборгованості за договором поворотної фінансової допомоги від 04.10.2012 року. Положеннями ст.1050 ЦК України визначені наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, Законом чітко визначені правові наслідки неповернення боргу у вигляді грошової суми, а також речей, визначених родовими ознаками, які за своєю суттю є різними. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення трьох процентів річних за період з 06.10.2013 року по 16.11.2017 року у розмірі 8932 грн. 00 коп. (у рахуванням розміру заявлених позовних вимог у цій частині), а також інфляційних втрат у розмірі 76351 грн. 96 коп. Розрахунок інфляційного збільшення суми боргу судом було здійснено з використанням автоматизованої системи калькуляторів штрафів ТОВ «Ліга-закон». Зазначені розрахунки долучені до матеріалів цивільної справи. На підставі зазначеного розрахунку суд відхиляє розрахунок інфляційних втрат, наданий позивачем. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial