Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь кошти за договором строкового банківського вкладу №2630/80/159314 від 17.02.2014 року. В процесі розгляду справи позивач звернулася із заявою про збільшення позовних вимог до 69 437,63 грн., з яких сума депозитного вкладу станом на 20.11.2014 року становить 60 000,00 грн., відсотки за користування вкладом - 3 520,60 грн., відсотки за користування вкладом з розрахунку 128 календарних дні прострочення зобов'язання - 3 724,27 грн.; інфляційні втрати - 1 524,49 грн.; 3% річних - 668,27 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 17.02.2014 року між нею та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/80/159314. Відповідно до умов згаданого договору датою повернення вкладу є 17.03.2014 року та можливістю продовження строку дії договору у разі відсутності заяви про повернення суми депозиту в день закінчення строку дії договору. 17 липня 2014 року позивач письмово звернулась до відповідача з проханням повернути 17 липня 2014 року вклад разом із нарахованими відсотками, проте відповідач порушив свої зобов'язання не повернувши позивачу грошові кошти, відповідно до умов договору. В судове засідання позивач не з'явилася, її представник надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити з урахуванням збільшення, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутністі відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала представник позивача. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що і надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.ст.1060, 1061 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором, з виплатою вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 17.02.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/80/159314. Відповідно до умов договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти на строковий депозитний рахунок в сумі 60 000,00 грн. на строк до 17.03.2014 року та можливістю продовження строку дії договору у разі відсутності заяви про повернення суми депозиту в день закінчення строку дії договору зі сплатою процентів з користування грошовими коштами - 17,7% річних. Відповідно до норм ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Встановлено, що позивач виконала свої зобов'язання за договором в повному обсязі та передала відповідачу грошові кошти, що підтверджується квитанцією №19500 від 17.02.2014 року. В свою чергу відповідач за зверненням позивача про повернення їй суми банківського вкладу свої зобов'язання за договором належним чином не виконав, тому у відповідача за договором строкового банківського вкладу №2630/80/159314 від 17.02.2014 року рахується заборгованість, яка складається з суми депозитного вкладу - 60 000,00 грн.; процентів по депозитному вкладу - 3 520,60 грн. Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування вкладом з розрахунку 128 календарних днів прострочення зобов'язання, суд виходить з необхідності стягнення процентів по банківським вкладам за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі частини другої статті 625 ЦК України. Вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.05.2013 року (справа №6-39цс13), і є обов'язковою для суду в силу ст. 360-7 ЦПК України. Згідно зі ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором строкового банківського вкладу №2630/80/159314 від 17.02.2014 року, а саме: сума депозитного вкладу станом на 20.11.2014 року - 60 000,00 грн., відсотки за користування вкладом - 3 520,60 грн., відсотки за користування вкладом з розрахунку 128 календарних дні прострочення зобов'язання - 3 724,27 грн.; інфляційні втрати - 1 524,49 грн.; 3% річних - 668,27 грн. Судові витрати суд вирішує в порядку ст.88 ЦПК України, тому з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 694 грн. 37 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved