Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом. Заявлені вимоги мотивує тим, що [INFO] померла [PERSON] . Після смерті останньої залишилося спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, який позивач не має можливості успадкувати через відсутність відповідних правовстановлюючих документів, у зв`язку з чим нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач є спадкоємцем майна померлої за заповітом, який прийняв спадщину. Посилаючись на викладене, позивач просив суд, визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . У підготовче засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та вказав, що заперечень проти позову не має. Представники третіх осіб в підготовче засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, подали до суду заяви в яких просили справу розглядати за їх відсутності та вказали, що заперечень проти позову не мають. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Пирогівської сільської ради Глобинського району Полтавської області 18 квітня 2014 року. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] . [PERSON] , за життя, 10 лютого 1999 року склала заповіт, все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла синові [PERSON] . Заповіт посвідчено Пшенишною А.Г., секретарем виконавчого комітету Пирогівської сільської ради народних депутатів Глобинського району Полтавської області та зареєстровано в реєстрі за № 15, не змінено та не скасовано. [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого Пирогівською сільською радою Глобинського району Полтавської області 11 листопада 1974 року. Згідно довідок № 693 від 5 листопада 2019 року, виданих виконавчим комітетом Глобинської міської ради Полтавської області, за нині померлою [INFO] [PERSON] згідно запису № 23477-1 в погосподарській книзі № 2 за 2016-2023 р.р, лічиться житловий будинок, побудований у 1952 році, розташований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] (позивач) звернувся до Градизької державної нотаріальної контори Глобинського району Полтавської області для оформлення спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 лютого 1999 року, на житловий будинок з господарськими будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] , що належав померлій [INFO] [PERSON] . 5 листопада 2019 року державний нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва, оскільки позивачем не було подано правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності померлого на спадкове майно. Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи, після померлої [INFO] [PERSON] , Градизькою державною нотаріальною конторою Глобинського району Полтавської області заведена спадкова справа №2009 за 2014 рік, заяву про прийняття спадщини по заповіту від 10 лютого 1999 року подав [PERSON] . Заяву про прийняття спадщини по заповіту від 20 квітня 2010 року подав онук [PERSON] . Інших спадкоємців в порядку ст.1261 ЦК України немає. Спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку в спадщині, немає. Спадщина відумерлою не визнана. Нотаріусом визначено коло спадкоємців та встановлено, що спадкоємцем за заповітом від 10 лютого 1999 року на житловий будинок з господарчими будівлями є [PERSON] .Спадкоємцем за заповітом від 20 квітня 2010 року на земельну ділянку площею 1,1433 га для ведення особистого селянського господарства є [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний ) житловий будинок [ADDRESS] виготовленого Комунальним підприємством «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області»та довідки № Н-11-20/164 від 07.11.2019 відділу містобудування, архітектури та капітального будівництва виконавчого комітету Глобинської міської ради Полтавської області, будівлі відповідають вимогам державних будівельних норм, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм та правил. Фактів самовільного будівництва та перепланування не виявлено. Як вбачається з довідки КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Полтавської області» № 61/4678 від 22.10.2018 право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстроване. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На час будівлі спадкодавцем будинку (у 1952 році) питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Приймаючи до уваги, що позивач є особою, який прийняв спадщину за заповітом, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved