overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом,зазначила,що перебувала з відповідачем в фактичних шлюбних відносинах.Мають неповнолітню дочку - [PERSON],[INFO]. В даний час вони подружні відносини не підтримують,проживають окремо. Відповідач ніякої допомоги на утримання дочки не надає, хоча є працездатним та інших утриманців не має. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітків(доходів) щомісячно. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю з зазначених в позовній заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: відповідач є батьком [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. Допомоги на матеріальне утримання дочки відповідач добровільно не надає. Зазначені обставини визнані відповідачем та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин та регулюються ст.ст.180,182,183,191 СК України. Враховуючи викладене суд вважає,що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів),але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тому суд задовольняє позов та стягує з нього аліменти в цьому розмірі та допускає рішення в цій частині до негайного виконання в межах платежу за один місць. Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом,зазначила,що перебувала з відповідачем в шлюбі,від якого мають дочку - [PERSON],[INFO],що відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки надає нерегулярно.Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітків(доходів),але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.Крім того просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітків(доходів) на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку,оскільки вона не працює,доглядає дочку,ніяких доходів не має. В судовому засіданні позивач позов підтримала частково,в частині стягнення аліментів на утримання дитини,зазначила,що в даний час вона працевлаштувалася,тому позов частині стягнення аліментів на її утримання не підтримує.. В судове засідання відповідач не з'явився,направив заяву про розгляд справи в його відсутність,позов визнав частково, в частині стягнення аліментів на утримання дитини. В судовому засіданні представник відповідача позов визнала частково, в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд встановив: сторони перебували в шлюбі,від якого мають дочку - [PERSON],[INFO]. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дочки надає нерегулярно.На час розгляду справи позивач працевлаштувалася.Відповідач безробітний та перебуває на обліку в Андрушівському центрі зайнятості,отримує допомогу по безробіттю в сумі 845,17 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин та регулюються ст.ст.80,84,91,180,182,183,191 СК України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.2 ст.84 СК України дружина,з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи викладене суд вважає,що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини та стягує з нього аліменти в цьому розмірі та допускає рішення в цій частині до негайного виконання в межах платежу за один місць. В задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини до досягнення дитиною трирічного віку суд відмовляє,оскільки позивач працевлаштувалася,а дохід відповідача з врахуванням стягнення аліментів на утримання дочки є невеликим. Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом,зазначила,що перебувала з відповідачем у шлюбі,від якого мають неповнолітню дочку - [PERSON],[INFO] перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працездатний, інших утриманців не має. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши наведеними в позовній заяві обставинами. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд встановив: відповідач є батьком [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. Допомоги на матеріальне утримання дочки добровільно не надає. Зазначені обставини визнані відповідачем та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин та регулюються ст.ст.180,182,183,191 СК України. Оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що відповідач працездатний,інших осіб,яких він повинен утримувати по закону не має, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини.Суд задовольняє позов, стягує з відповідача аліменти в цьому розмірі, допускає рішення в цій частині до негайного виконання в межах суми платежу за один місць. Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом,зазначила,що перебувала проживала з відповідачем в цивільному шлюбі з січня 2010 року по травень 2015 року,від якого мають неповнолітню дочку - [PERSON],[INFO] перебуває на її утриманні. Відповідач ніякої допомоги на утримання дитини не надає,хоча працездатний та інших утриманців не має. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітків(доходів) щомісячно. Позивач в судове засідання не з'явилася,направила заяву про розгляд справи в її відсутність,позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши наведеними позовній заяві обставинами. Відповідач в судове засідання не з'явивася,направив заяву про розгляд справи в його відсутність,позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, суд встановив: відповідач є батьком [PERSON],[INFO],що підтверджується свідоцтвом про її народження. Допомоги на матеріальне утримання дочки відповідач добровільно не надає. Зазначені обставини визнані відповідачем та вважаються судом доведеними в порядку ч.1 ст.61 ЦПК України. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин та регулюються ст.ст.180,182,183,191 СК України. Враховуючи викладене суд вважає,що відповідач працездатний,інших осіб,яких він повинен утримувати по закону не має,тому має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів),але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, тому суд задовольняє позов та стягує з нього аліменти в цьому розмірі та допускає рішення в цій частині до негайного виконання в межах суми платежу за один місць. Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом,зазначила, що перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Син перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працездатний. Просить стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітків(доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, обґрунтувавши наведеними в позовній заяві обставинами. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд встановив: відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Допомоги на матеріальне утримання сина добровільно не надає. Спірні правовідносини виникли з сімейних відносин та регулюються ст.ст.180,182,183,191 СК України. Оцінивши дослідженні докази суд вважає,що відповідач працездатний,інших осіб,яких він повинен утримувати по закону - не має, тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітків (доходів),але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд задовольняє позов, стягує з відповідача аліменти в цьому розмірі та допускає рішення в цій частині до негайного виконання в межах суми платежу за один місць. Задовольняючи позов суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, за яким вказує, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2011 року. Від шлюбу дітей не мають. Проте через психологічну несумісність сім'я розпалася. Позивач просить суд шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач на позові наполягла за вказаними підставами, а відповідач проти позову заперечень не мав, підтвердивши пояснення позивача. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, вислухавши сторони, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2011 року, що підтверджено копією свідоцтва про їх шлюб. Сторони від шлюбу дітей не мають. Згідно ст.110-112 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, інші обставини життя сторін, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, бо як вбачається із поясненьсторін, сторони фактично не мешкають разом як подружжя, мають непорозуміння щодо стосунків між собою, у зв'язку з чим подальше збереження шлюбу із відповідачем, таким чином, суперечить інтересам позивача, а це має істотне значення для вирішення спору, бо з відповідачем позивач не веде подружнє життя. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб між нею та відповідачем. В своїй заяві позивач зазначила, що 04 листопада 2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаємоповаги та взаємодовіри, що породжує в сімї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на їх взаємовідносини. Шлюбні відносини припинили та спільно як сімя не проживають з травня 2017 року. Спільне подружнє життя суперечить її інтересам, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене позивач просила суд, шлюб укладений між нею та відповідачем у Відділі реєстрації актів цивільного стану Глобинського районного управління юстиції Полтавської області 04 листопада 2006 року, актовий запис № 143 розірвати. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 04 листопада 2006 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-КЕ № 024813 від 04.11.2006 року, актовий запис №143 (а.с.6). Від вказаного шлюбу мають спільну малолітню доньку [PERSON], [INFO] ( а.с. 8). Крім того, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з травня 2017 року, проживають за різними адресами, спільне життя не склалося через несумісність характерів, відсутність взаємоповаги та взаємодовіри, що породжує в сімї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на їх взаємовідносини. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 24 СК України, \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст. 55 Сімейного кодексу України вказує на обовязок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 ч.2 СК України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу суду не надав, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб між нею та відповідачем. В своїй заяві позивач зазначила, що 06 вересня 2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти. Шлюбні відносини припинили та спільно як сім'я не проживають з січня 2016 року. Спільне подружнє життя суперечить її інтересам, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене позивач просила суд, шлюб укладений між нею та відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції у Полтавській області 06 вересня 2014 року, актовий запис № 125 розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 06 вересня 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 06.09.2014 року, актовий запис № 125 (а.с.5). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Крім того, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, проживають за різними адресами, спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти. Син проживає разом з матір'ю. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст. 55 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу суду не надав, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб між нею та відповідачем. В своїй заяві позивач зазначила, що 08 вересня 1990 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають дітей, які досягли повноліття. Спільне життя не склалося внаслідок несумісності характерів, відсутності взаємоповаги, втрати почуття любові, взаємодовіри, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на їх взаємовідносини. Шлюбні відносини припинили та спільно як сім'я не проживають з травня 2016 року. Спільне подружнє життя суперечить її інтересам, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене позивач просила суд, шлюб укладений між нею та відповідачем у Обознівській сільській раді Глобинського району Полтавської області 08 вересня 1990 року, актовий запис № 09, розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причину неявки, в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 08 вересня 1990 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.09.1990 року, актовий запис № 09 (а.с.4). Від вказаного шлюбу сторони мають дітей, які досягли повноліття. Крім того, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, спільне життя не склалося внаслідок несумісності характерів, відсутності взаємоповаги, втрати почуття любові, взаємодовіри, що породжує в сім'ї непорозуміння та конфлікти, які негативно впливають на їх взаємовідносини. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ст. 55 Сімейного кодексу України вказує на обов'язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу суду не надав, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом з вимогою розірвати шлюб між нею та відповідачем. В своїй заяві позивач зазначила, що 18 квітня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося через часті сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуттів любові та поваги. Шлюбні відносини припинили з травня 2017 року. Спільне подружнє життя суперечить її інтересам, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на викладене позивач просила суд, шлюб укладений між нею та відповідачем у Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 18 квітня 2015 року, актовий запис № 214 розірвати, залишити після розірвання шлюбу прізвище «Ляпка». У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності та вказала, що позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, не повідомивши суд про причину неявки, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що сторони з 18 квітня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії I-КЕ № 127723 від 18 квітня 2015 року, актовий запис № 214 (а.с. 10). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Крім того, судом встановлено, що сторони з травня 2017 припинили шлюбні відносини, проживають за різними адресами, спільне життя не склалося через часті сварки та непорозуміння, які призвели до втрати почуттів любові та поваги. Донька проживає разом з матірю. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1\~ст. 24 Сімейного кодексу України, \~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 Сімейного кодексу України, вказує на обовязок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до\~ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач заперечень проти розірвання шлюбу суду не надав, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, примирення між сторонами неможливе, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved