Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Управління комунального майна Нікопольської міської ради про зобовязання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивує тим, що у січні 1994 року їй як працівнику Нікопольського південно-трубного заводу був виданий ордер на двокімнатну квартиру [ADDRESS], на підставі якого вона разом зі своєю сімєю вселилися та зареєструвалися за вказаною адресою. На даний час у квартирі мешкає лише вона та її чоловік [PERSON]. \~ \~ \~ \~У березні 2018 року [PERSON] звернулася до Управління комунального майна Нікопольської міської ради із заявою про приватизацію квартири, однак листом № 562/18 від 24.04.2018 року їй було відмолено у наданні згоди на це у звязку з відсутністю ордеру, на підставі якого можливе було вселення у квартиру. \~ \~ \~ \~Позивач втратила зазначений ордер, однак 27.09.2010 року між нею та Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 3» Нікопольської міської ради був укладений Договір найму житла № 40 займаної [PERSON] квартири. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов та надання їм жилих приміщень в УРСР», затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради 11.12.1984 року за № 470, ордер є дійним лише 30 днів, тому позивач з родиною в цей термін вселилися у квартиру та зареєструвалися там. Після спливу зазначеного терміну ордер автоматично втратив силу, у звязку з чим [PERSON] не мала підстав його зберігати. Таким чином, позивач вважає, що відповідач порушує її законне право на приватизацію займаного нею житлового приміщення, у звязку з чим вимушена звертатися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів та просить надати їй право на приватизацію займаної квартири [ADDRESS] за відсутності ордера про надання житлової площі. У судове засідання позивач не зявилася, надавши заяву, у якій позовні вимоги підтримала та просила справу слухати за її відсутності (а.с.33). Від уповноваженого належним чином представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі та винесення рішення на розсуд суду відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.24-25). Суд вважає можливим ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], її чоловік [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою керівником ОСББ «Клеопатра 38 Н» (а.с.7). 27.09.2010 року між Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 3», до компетенції якої на той час входив обовязок з утримання багатоквартирних житлових будинків, та позивачем було укладено Договір найму житла № 40 про передачу у найм сімї [PERSON] спірної квартири (а.с.6). Однак, при зверненні до Управління комунального майна Нікопольської міської ради із заявою щодо приватизації зазначеної квартири, листом № 562/18 від 24.04.2018 року позивачеві було відмовлено у наданні згоди на приватизацію у звязку з відсутністю ордеру, який є підставою для вселення (а.с.8). Позивач на законних підставах вселилася у спірну квартиру, використовує її за цільовим призначенням. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстроване (а.с.35). Згідно з ст.\~345\~ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Норми ст.\~3\~Закону України «Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» встановлюють, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч. ч. 1, 3, 10 ст.8 Закону України вищевказаного закону - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, установами, організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Згідно з п.1 ст.\~2\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» до обєктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати) кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів. Пунктами 4, 5 ст. 5 передбачено право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах. Згідно ч. 10 ст.\~8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п. 2 ст. 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовне (обовязкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає, і як вбачається, на спірну квартиру позивачів не розповсюджується. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир державного житлового фонду, вирішуються судом. За весь час проживання позивача у спірній квартирі і до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачем не предявлялося до неї претензій щодо незаконності зайняття нею житла. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на приватизацію квартири, у якій вона мешкає. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, враховуючи, що позивач та її син вселені до квартири на законних підставах, так як неправомірність їх проживання ніхто не оспорює, а відсутність одного лише ордеру про надання житлової площі позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на приватизацію квартири, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. З урахуванням викладених обставин судовий збір по справі підлягає зарахуванню в дохід держави (а.с.1).

Outcome: approved