Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в якому просив розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки від заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 27.12.2003 року, що зареєстрований у Відділі РАГС Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2216. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від шлюбу з відповідачем народився малолітній син [PERSON], [INFO], сімейне життя у них не складається, існують різні погляди на життя та шлюб з відповідачем. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування з початку 2015 року, жодних сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть з того ж часу та вважає, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Також позивач зазначила, що відповідач вже тривалий час не надає матеріальну допомогу на утримання сина, участі у його вихованні не приймає, а син знаходяться на її утриманні, що є дуже важко. Сам відповідач не проживає однією сім'єю з позивачем та не підтримує шлюбних стосунків. У судовому засіданні 16.11.2015 року позивачка позовні вимоги уточнила, а саме вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів просила залишити без розгляду, а в частині вимог щодо розірвання шлюбу підтримала позов в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні 16.11.2015 року, відповідач заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши пояснення позивача та відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 56 СК України не допускається примушування до збереження шлюбних відносин. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.12.2003 року зареєстрованим Відділом РАГС Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 2216 (а.с. 3) Судом встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї, в зв'язку з чим між ними постійно виникають різного роду непорозуміння, конфлікти. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони з початку 2015 року жодних сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Сторони не мають претензій один до одного щодо розподілу судових витрат, відтак, судові витрати у виді судового збору з відповідача не стягуються на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved