Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача за її користь 294 305 грн. 16 коп. в якості відшкодування матеріальної шкоди та 25 000 грн. 00 коп. моральної шкоди, яка була заподіяна у результаті ДТП. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 07.09.2017 року з вини відповідача сталася ДТП, внаслідок якої пошкоджено належний їй автомобіль [NUMBER]. Висновком автотоварознавчого дослідження визначена вартість матеріального збитку. Моральну шкоду мотивує тим, що вона тривалий час користуватися транспортним засобом, що змусило її змінити свій звичайний спосіб життя та певним чином планувати свій робочий день. Вказує, що моральна шкода заподіяна і тим, що остання відмовилася у добровільному порядку відшкодувати понесений матеріальний збиток, що змусило її самостійно шукати засоби та можливості для термінового ремонту автомобіля. У зв'язку з цим, вона перебувала у пригніченому стані та деякий час не могла впорядкувати свій робочий час та дозвілля, оскільки кожного дня вона та її родина користувалася автомобілем (а.с.2-3 т.1). 17.11.2017 року відкрито провадження у справі. Відповідачем письмового заперечення (відзиву) до суду не подано. 14.03.2018 року представником третьої особи подано до суду письмові пояснення на позовну заяву, які зводяться до того, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоду (а.с.166-232 т.1). 30.03.2018 року представником позивача подано заяву про забезпечення позову, яка ухвалою суду 30.03.2018 року була повернута останньому (а.с.246-253 т.1) 07.09.2018 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог у частині матеріальної шкоди, у якій остання просить стягнути з відповідача на її користь 194 305 грн. 16 коп. (а.с.86 т. 2). У судовому засіданні представник позивача, який, у відповідності до ст. 212 ЦПК України, брав участь у справі у режимі відео конференції, заявлені вимоги підтримав, які просив задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася, з'явився її представник, який заявлених вимог не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Разом з тим, клопотав про передачу відповідачу майна, що не може використовуватися за призначенням у зв'язку із ДТП, але має певну цінність, у разі стягнення на користь позивача суми матеріального збитку, на що вказує п. 9 Постанови Пленуму ВС України «Про судову практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, про що 21.11.2018 року падав до суду додаткові пояснення. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від останнього не надходило. Заслухавши учасників справи, з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд приходить до наступного. Встановлено, що 07.09.2017 року близько 11 години 00 хвилин, водій [PERSON] - відповідач по справі, на перехресті вулиць Сагайдачного та Карбишева у м. Новоград-Волинський Житомирської області, керуючи автомобілем [NUMBER], перед початком руху (повертаючи ліворуч) не переконалася, що це буде безпечним та не надала переваги у русі автомобілю [NUMBER], що рухався у зустрічному напрямку прямо, чим порушила вимоги п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України (надалі - ПДР). При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. 13.02.2018 року постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області у справі № 285/3806/17, яка залишена без змін постановою Апеляційного суду Житомирської області від 14.05.2018 року, визнано [PERSON] винною у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення (9а.с.71-76 т.2). Згідно висновку експертного дослідження № 431 від 08.11.2017 року вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля [NUMBER], на 04.11.2017 року складає 292 805 грн. 16 коп. (а.с.9-47 т.1). Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди того) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля [NUMBER], є [PERSON] - позивач по справі (а.с.4) За таких обставин відповідач є відповідальною особою перед позивачем за завдання останній майнової шкоди внаслідок ДТП, оскільки з вини [PERSON] спричинена шкода [PERSON] Відповідно до змісту пункту першого частини першої ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов'язок. Так, стаття 999 ЦК України передбачає обов'язкове страхування. До сфери обов'язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На час ДТП цивільно-правова відповідальність водіїв була застрахована. Так, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована ПАТ «Київський страховий дім», поліс № АК/1232548 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 19.06.2016 року, строк дії з 20.09.2016 року по 19.09.2017 року, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого 200 000 грн., за шкоду заподіяну майну 100 000 грн., розмір франшизи 00 грн. (а.с.87) 29.01.2018 року [PERSON] звернулася до ПАТ «Київський страховий дім» із заявою про виплату страхового відшкодування з приводу даної події. (а.с.111). Згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 06.09.2018 року у справі № 285/2640/18 з ПАТ «Київський страховий дім» на користь [PERSON] стягнуто кошти у сумі 100 000 грн. для відшкодування шкоди, завданої внаслідок даної ДТП. Одночасно з цим, заслуговує на увагу те, що завдана потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує і деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення і договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Позивач здійснює свої права вільно, на власний розсуд, що відповідає положенням частини першої статті 12 ЦК України. В силу частини другої статті 14 ЦК України особа не може бути примушений до дій, вчинення яких не є обов'язковим для нього. За таких обставин [PERSON] належить право вимоги в обох видах зобов'язань деліктному та договірному. Позивач вільно, на власний розсуд обрав спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги у іншій частині матеріального збитку, який не покривається страховим полюсом, до [PERSON], як до особи, яка завдала шкоду, про відшкодування цієї шкоди. Право [PERSON] на відшкодування шкоди за рахунок [PERSON] є абсолютним і не може бути припинено чи обмежене договором, стороною якого позивач не був, хоча цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає позивачу, як потерпілій стороні, право одержати страхове відшкодування. При отримання від страховика, у даному випадку - від третьої особи, страхового відшкодування за договором у межах страхового ліміту не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положень частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розмір заподіяної майнової шкоди позивач доводить висновком експертного дослідження № 431, що складений 08.11.2017 року судовим експертом. Доводи представника відповідача про те, що суд не повинен брати до уваги наданий позивачем висновок експертного дослідження з тих підстав, що експерт не повідомляв його довірителя про його проведення, то останні не заслуговують на увагу. Зокрема, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами вартість матеріального збитку, розмір якого зазначено у висновку, який надав суду позивач. Інша сума у відшкодування матеріального збитку відповідачем також не запропонована позивачу, а тому суд погоджується із розміром, що визначено висновком експертного дослідження. Відтак, суд рахує за необхідне заявлені вимоги позивача у частині щодо відшкодування матеріального збитку задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 192 805 грн. 16 коп., що узгоджується висновком експертного дослідження. Інша частина заявлених вимог щодо матеріально шкоди, а саме: у розмірі 1500 грн. відноситься до судових витрат та підлягає стягненню у іншому порядку. А тому, у цій частині позовних вимог щодо матеріальної шкоди слід відмовити. Крім того, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відтак, у силу п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, суд рахує за необхідне зобов'язати позивача передати відповідача деталі автомобіля [NUMBER], а саме: капот, шумоізоляція капота, двері передні ліві, радіатор охолодження, нижня поперечна рами передка, рама радіатора взборі, насос підсилювача керма, бампер передній з решіткою радіатора взборі, фари основні та противотуманні, бачок омивача вітрового скла, скло вітрового вікна, панель приладів, підкрилок передній правий, акумулятор; після повного відшкодування матеріальної шкоди. Спору з цього приводу у сторін не виникло. Щодо заявлених позовних вимог у частині стягнення моральної шкоди, то суд виходить із наступного. Зі змісту ст. 23 ЦК України слідує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому ж числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди дії страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Із ч. 1-3 ст. 22 ЦК України слідує, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Частина 1 статті 1167 ЦК України вказує на те, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Разом з тим, ВС України у постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 зробив правовий висновок щодо права потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, яке є абсолютним і не може бути обмежене або припинене наявністю у останнього Полісу обов'язкового страхування цивільно-правових відповідальності власників наземних транспортних засобів. З урахуванням обставин справи, суд рахує за необхідне врахувати до даних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові ВС України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15, та не знаходить підстав відступити від такої правової позиції. Позивач зазнала та зазнає душевних страждань через неправомірне пошкодження її майна відповідачем. При визначенні розміру, який слід стягнути у відшкодування моральної шкоди, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Обставини, які підтверджують вину відповідача, вказані вище. Між моральною шкодою та діями відповідача є прямий причинний зв'язок, оскільки моральна шкода була результатом її винних дій, внаслідок ДТП пошкоджено майно позивача, порушено її нормальний ритм життя та праці, позивач докладала додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї родини. Разом з тим, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є занадто завищеними, а тому підлягають задоволенню у меншому розмірі, а саме, у сумі 5 000 грн., з врахуванням характеру та тривалості вказаних правовідносин, які стягує з відповідача. Що стосується судових витрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, у тому ж числі, витрати на професійну правничу допомогу та пов'язані із проведенням експертизи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Із ч. 3 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат, у тому ж числі, на підготовку експертного висновку на замовлення сторони встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, при подачі позову до суду позивачем [PERSON] сплачено 3 583 грн. 05 коп. судового збору (а.с.1). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру серії [NUMBER] [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] 1 000 грн. (а.с.8,152-153 т.1). Із заказу-розрахунку № 431 від 04.11.2017 року та акту № 431 прийому-передачі виконаної роботи від 08.11.2017 року позивачем на підготовку експертного висновку на його замовлення було витрачено 1 500 грн. 00 коп. (а.с.43-44 т.1). Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1978 грн. 50 коп. судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: 1 000 грн. 00 коп. на професійну правничу допомогу, 1 500 грн. 00 коп. витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони (позивача).

Outcome: partial