Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від зареєстрованого шлюбу у сторін народилась дитина, яка проживає разом з позивачем і знаходиться на її повному утриманні, оскільки відповідач від надання матеріальної допомоги ухиляється, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи в його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав та просив ухвалити по справі заочне рішення. Відповідач в судове засідання, не з'явився про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у його відсутність, тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача та за згодою позивача ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 2003 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах, від якого у них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем, а відповідач не надає матеріальної допомоги на її утримання /а.с. 10/. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме стягненню аліментів в розмірі ? частини заробітку /доходу/, оскільки, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Зважаючи на доходи відповідача та встановлений прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial