Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на завершення приватизації та реєстрації земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0.50 га та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, які були передані у приватну власність [PERSON] на підставі рішення Звиняченської сільської ради народних депутатів Горохівського району від 26.12.1993 №13/1 «Про передачу громадянам земельних ділянок у приватну власність» відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Мотивує позов тим, що [INFO] в селі Звиняче Горохівського району Волинської області померла її мати [PERSON] . На випадок своєї смерті спадкодавець склала заповіт, який був посвідчений секретарем Звиняченської сільської ради Панасюк Т.Д. та зареєстровано в реєстрі за №94, в якому усе своє майно заповіла позивачу. На час відкриття спадщини спадкодавець була зареєстрована на постійному місці проживання та фактично проживала одна в с.Красів Луцького (Горохівського) району Волинської області. Спадщину після смерті матері позивач прийняла шляхом подання заяви 16.10.2020 до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. Нотаріусом видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі та заведено спадкову справу 191/2020. На час смерті спадкодавцю належало майно: земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та споруд, що розташована на території села Красів Горохівського району Волинської області; земельна ділянка площею 0.50 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території с.Красів Горохівського району Волинської області. Позивач вказує, що спадкодавець [PERSON] за життя зареєструвати технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), а також виготовити правовстановлюючі документи на вищевказані земельні ділянки не встигла. Позивач 05.10.2021 звернулася до приватного нотаріуса Голодевич Г.С. для оформлення своїх спадкових прав на земельні ділянки. Проте, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вказуючи на відсутність у позивача правовстановлюючих документів на вказані вище земельні ділянки. Оскільки право власності спадкодавцем на земельні ділянки не було зареєстровано, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки в нотаріальному порядку. Враховуючи вищенаведене, просить поданий позов задовольнити. Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 26 жовтня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.10.2021 за клопотанням позивача витребувано копію спадкової справи після померлої [PERSON] . Позивач в підготовче засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала. Представник відповідача Горохівської міської ради Луцького району Волинської області в підготовче засідання не з`явився, в заяві до суду міський голова просить справу розглядати у відсутності представника ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до наступного висновку. Із заповіту, складеного 11.02.2008 року, який посвідчено секретарем Звиняченської сільської ради Горохівського району Волинської області та зареєстровано в реєстрі за №94 вбачається, що [PERSON] все своє майно заповіла дочці [PERSON] (а.с.9). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №62080078, станом на 16.10.2020 року заповіт чинний та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 94. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 11 серпня 2020 року виконавчим комітетом Звиняченської сільської ради Горохівського району Волинської області (а.с.8). Родинні відносини позивача з спадкодавцем [PERSON] підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , згідно з яким батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] одружилась та змінила своє прізвище на « [PERSON] », що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.6,7). Довідкою виконавчого комітету Звиняченської сільської ради Горохівського району Волинської області від 16.10.2020 №631 стверджується, що спадкодавець [PERSON] до дня смерті постійно проживала в [ADDRESS] , нікуди на проживання не виїжджала. Чоловік спадкодавця [PERSON] помер [INFO] . Заповіт [PERSON] у сільській раді посвідчувався 11.02.2008 по реєстру за №94 (на дочку [PERSON] ), який не змінено і не скасовано. Єдиним спадкоємцем за законом та за заповітом є дочка [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] вступила у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом подачі заяви компетентному органу (а.с.11). Із матеріалів спадкової справи №191/2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що [PERSON] 16.10.2020 подала заяву приватному нотаріусу Горохівського районного нотаріального округу Голодевич Г.С. про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 жовтня 2021 року №433/02-31 приватний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на неприватизовані земельні ділянки - площею 0,50 га для ведення особистого селянського господарства та 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані на території с.Красів Луцького району Волинської області, що належали спадкодавцю [PERSON] . У постанові приватний нотаріус вказує, що спадкоємець на надала оригіналів правовстановлюючих документів, які б стверджували право власності на вищевказане спадкове майно. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] прийняла спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті матері, [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. На частину спадкового майна позивачу 02.03.2021 видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На неприватизовані земельні ділянки [PERSON] не може оформити спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на дане спадкове майно. Інших спадкоємців, які претендують на спадкове майно після смерті [PERSON] , судом не встановлено. Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1233, ч.1 ст.1235 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частин 1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) підставою набуття права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з п.7 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до абз.2 п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Нормами чинного законодавства України визначено, що набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, то право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України. Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №4-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Як вбачається із рішення Звиняченської сільської ради Горохівського району Волинської області від 26.12.1993 року №13/1 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», вирішено передати [PERSON] безоплатно у приватну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,10 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,50 га. (а.с.22). Згідно архівного витягу з рішення 36-ї сесії 5-го скликання Звиняченської сільської ради Горохівського району Волинської області від 19 вересня 2009 року, №36/1, уточнено рішення Звиняченської сільської ради від 26.12.1993 року №13/1, слова «для ведення особистого підсобного господарства» замінено словами «для ведення особистого селянського господарства». Таким чином, оскільки спадщина після смерті [PERSON] , яка за життя не набула права власності на спірні земельні ділянки, хоча розпочала процедуру їх приватизації, відкрилась [INFO] , позивач, як спадкоємець її майна за заповітом, яка прийняла спадщину в установленому порядку, має право на завершення приватизації та реєстрацію права власності на вищевказані земельні ділянки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення її права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов підлягає до задоволення повністю. Судові витрати суд залишає за позивачем.

Outcome: approved