Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 22.01.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис №2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.01.2010. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею. З відповідачем спільно не проживають три роки. Причиною розірвання шлюбу стало те, що з відповідачем вони в психологічному плані не сумісні, тому між ними часто виникали сварки та скандали, які призвели до того, що вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Вважає, що подальше подружнє життя суперечить її інтересам. Спір про майно подружжя та щодо місця проживання дітей відсутній. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 22.01.2010 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД №105952, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції Луганської області 22.01.2010, актовий запис №2. Сторони від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЕД №181646, виданим виконкомом Білівської селищної ради Лутугинського району Луганської області 10.06.2010, актовий запис №34; та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №278462, виданим виконавчим комітетом Білівської селищної ради Лутугинського району Луганської області 21.06.2013, актовий запис №23. Спір про місце проживання дітей та про майно подружжя відсутній. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що сімейне життя сторін не склалося у звязку з відсутністю взаєморозуміння, різних поглядів на життя, що призвело до втрати почуття взаємоповаги, довіри, розуміння та любові один до одного, зважаючи, що сторони близько трьох років сумісно не проживають, позивач наполягає на розірванні шлюбу, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, а також зважаючи на те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст.51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved