Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 28 вересня 2012 року виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 31. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] - [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося, через те що він став зловживати спиртними напоями та агресивно відноситися до неї та доньки. Це призвело до руйнування сім'ї та втрати почуттів один до одного. Склалися неприязні відносини, подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Спроби зберегти сім'ю та примирення виявилися невдалими. Добровільно відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. [PERSON] знаходиться у декретній відпустці, на належне утримання дитини грошей не вистачає, інших джерел доходу не має. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, подала заяву в якій просила стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача до досягнення дитиною трьох років. Відповідач в судовому засіданні позов визнав Дослідивши матеріали справи суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 вересня 2012 року виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 31. Від подружнього життя мають доньку [PERSON] - [INFO]. [PERSON] знаходиться у декретній відпустці, на належне утримання дитини грошей не вистачає, інших джерел доходу не має. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається матеріалів справи, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову в цій частині. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач зазначила, що у разі розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Вказана вимога підлягає задоволенню. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Згідно із частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зазначене, позовні вимоги позивача щодо стягнення аліментів на дитину є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини визначено статтею 84 Сімейного кодексу України. Так, частиною другою, четвертою вказаної статті встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині утримання позивача відповідачем до досягнення дитиною трьох років. Разом з тим, вимоги позивача про залишення дитини проживати з нею є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Судом встановлено, що спору між сторонами щодо місця проживання дитини не існує. Таким чином, позов задовольняється частково. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114, 180, 182-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial