Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Дітей вони не мають. Зазначила, що у 2011 року відповідач виїхав проживати до Ісламської Республіки Іран, після чого будь-які зв'язки між ними було втрачено. Відтоді шлюбні відносини між ними фактично припинені, а шлюб має формальний характер. Тому, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не з'явивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. 21 жовтня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 461 (а.с. 4). Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із наданих в судовому засіданні пояснень позивача і змісту позовної заяви встановлено, що сторони тривалий час спільно не проживають та спілкування між ними фактично припинено, тобто шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Згідно із статтею 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з відновленням позивачці її дошлюбного прізвища. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). Відповідно до пункту шостого частини третьої статті 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідач викликався в суд через оголошення у пресі, за які позивачем сплачено 620 гривень 00 копійок (а.с. 17, 18). На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved