Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,0254 га (земельна ділянка площею 0,0205 га по вул. Варшавська, 3/37 м. Кіровограда (м. Кропивницький), придбана за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 31.03.2005 року; 32/1000 часток суміжної земельної ділянки площею 0,0758 га по вул. Червонозорівська, 44/1 м. Кіровограда (м. Кропивницький), придбана за договором купівлі-продажу частки земельної ділянки від 16.07.2006року; 8/125 часток суміжної земельної ділянки площею 0,0758 га по вул. Червонозорівська, 44/1 м. Кіровограда (м. Кропивницький), придбана за договором купівлі-продажу частки земельної ділянки від 13.06.2007року) за кадастровим номером земельної ділянки 3510100000:14:114:0052, розташовану в м. Кропивницький (м.Кіровоград) по вул. Варшавська, 3/37. В обґрунтування позову зазначено, що 31 березня 2005 року за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, придбано 1/2 частину будинку по вул. Варшавська, 3/37, що підтверджується: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу частини житлового будинку № 675314 від 31.03.2005 року, яке зареєстровано в реєстрі за №1650; Витягом з Державного реєстру правочинів №835591; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6886109. В цей же день, 31 березня 2005 року, було придбано земельну ділянку на якій знаходиться вищезазначений будинок, площею 0,0205 га, що підтверджується: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки №675316 від 31.03.2005 року, який зареєстровано в реєстрі за №127; Витягом з реєстру правочинів №835626. Для будівництва та обслуговування належного житлового будинку, господарських будівель і споруд 16 липня 2006 року придбала у власність 32/1000 часток суміжної земельної ділянки площею 0,0758 га по вул. Червонозорівська, 44/1 м. Кіровограда, що підтверджується: договором купівлі-продажу частки земельної ділянки №173594 від 16.07.2006 року, який зареєстровано в реєстрі за №1041; Витягом з Державного реєстру правочинів за №2637189. Для будівництва та обслуговування належного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 13 червня 2007 року придбала у власність 8/125 суміжної земельної ділянки по вул. Червонозорівська, 44/1 м. Кіровограда площею 0,0758 га, що підтверджується договором купівлі-продажу частки земельної ділянки №934124 від 13.06.2007 року, який зареєстровано в реєстрі за №129; Витягом з Державного реєстру правочинів за №4134588. При купівлі трьох земельних ділянок не здійснила їх державну реєстрацію на своє ім'я, оскільки не мала юридичної освіти і не знала, що необхідно було здійснити державну реєстрацію. Вважала, що право власності на земельні ділянки виникло з моменту укладення договорів купівлі-продажу, оскільки вищезазначені земельні ділянки було передано відразу після укладення договорів і з того часу ними користується. У вересні 2016 року звернулася до Відділу Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради з метою державної реєстрації придбаних земельних ділянок. Державним реєстратором винесено рішення №31494639 від 21.09.2016 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень на тій підставі, що земельні ділянки своєчасно не пройшли державної реєстрації, а тому земельні ділянки рахуються за особами у яких купувала їх і на теперішній час не можуть бути зареєстровані Відділом Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Кіровоградської міської ради за нею, оскільки змінилося законодавство, а тому просить задовольнити позов повністю. До судового засідання позивачем надано заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позову повністю , просить залишити судові витрати по фактичному їх понесенні сторонами (а. с. 89 ). В судове засідання представник відповідача не з»явився , про час і місце розгляду справи повідомлено належним чином, суду надано заяву про розгляд справи у відсутність представника ( а.с. 87) Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. 31 березня 2005 року за договором купівлі-продажу частини житлового будинку, [PERSON], придбано 1/2 частину будинку по вул. Варшавська, 3/37, що підтверджується: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу частини житлового будинку № 675314 від 31.03.2005 року, яке зареєстровано в реєстрі за №1650; Витягом з Державного реєстру правочинів №835591; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6886109. Позивачем 31 березня 2005 року, було придбано земельну ділянку на якій знаходиться вищезазначений будинок, площею 0,0205 га, що підтверджується: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки №675316 від 31.03.2005 року, який зареєстровано в реєстрі за №127; Витягом з реєстру правочинів №835626. Для будівництва та обслуговування належного житлового будинку, господарських будівель і споруд 16 липня 2006 року придбала у власність 32/1000 часток суміжної земельної ділянки площею 0,0758 га по вул. Червонозорівська, 44/1 м. Кіровограда, що підтверджується: договором купівлі-продажу частки земельної ділянки №173594 від 16.07.2006 року, який зареєстровано в реєстрі за №1041; Витягом з Державного реєстру правочинів за №2637189. Для будівництва та обслуговування належного [PERSON] житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) 13 червня 2007 року придбала у власність 8/125 суміжної земельної ділянки по вул. Червонозорівська, 44/1 м. Кіровограда площею 0,0758 га, що підтверджується договором купівлі-продажу частки земельної ділянки №934124 від 13.06.2007 року, який зареєстровано в реєстрі за №129; Витягом з Державного реєстру правочинів за №4134588. Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до роз»яснення п.37 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності ті інших речових прав» «З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна. Оскільки позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі статті 392 ЦК, пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує йогго право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своим майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки позивач своєчасно не звернулася до відповідних органів з метою державної реєстрації права власності на земельні ділянки, на теперішній час змінився порядок державної реєстрації нерухомого майна і строки його реєстрації, то у зв'зку з цим реєстраційний орган не може зареєструвати право власності. Відповідно до поданої заяви позивача судові витрати суд вирішує залишити по їх фактичному понесенню сторонами. На підставі ст.ст. 15, 317, 319, 334, 392 ЦК України, Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст. ст.11, 88, 212-218 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved