Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання нікчемним договору споживчого кредитування № GР-3740079 від 03.10.2012 року, укладеного з АТ «Банк Ренесанс Капітал», посилаючись на те, що кредитний договір суперечить вимогам закону, оскільки при його укладенні не дотримана письмова форма договору, спірний правочин не містить підписів посадових осіб відповідача та печатки банку. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2015 року позов [PERSON] до ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» при визнання договору нікчемним було задоволено (а.с. 30-32). За результатами розгляду заяви ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» про скасування заочного рішення ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19.06.2015 року вищевказане заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14.04.2015 року було скасоване (а.с. 64, 65). У ході розгляду справи представником позивача [PERSON]. була подана заява про зміну підстав позову, відповідно якої просить визнати недійсним договір споживчого кредитування № GР-3740079 від 03.10.2012 року, укладений між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 67, 68). В обґрунтування вимог посилається на те, що спірний договір суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки договір надрукований таким кеглем, що його неможливо прочитати, невідомо коли і ким підписаний договір, його номер, кількість примірників, відсутня нумерація сторінок та дані про те, що [PERSON] отримувала оригінал договору. Спосіб та форма договору є несправедливими по відношенню до позичальника, відповідач маніпулює своїм становищем, нараховує неустойку за кожен день прострочки, хоча [PERSON] вже виплатила всю суму кредиту та більш ніж 70 % понад тіла кредиту, тому не можна вважати, що інтереси відповідача якимось чином порушені. Відповідач вимагає сплати суми, яка дорівнює розміру вказаного у договорі кредиту. За клопотанням представника позивача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.11.2015 року до участі у справі було залучено у якості співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предметі спору ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» (а.с. 108, 109). Представником відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» було подано зустрічний позов про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості за кредитним договором № GP-3740079 від 03.10.2012 у розмірі 27 552,22 грн. та судового збору (а.с. 135-140). Вимоги зустрічного позову мотивовані тим, що між ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», правонаступником якого є ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», та [PERSON] 03 жовтня 2012 року був укладений кредитний договір № GP-3740079, відповідно до якого банком відповідачу було надано кредит у розмірі 22 880,00 грн., а відповідач, в свою чергу, зобов'язалася повернути отриманий кредит у сумі та строки визначені у графіку платежів, але не пізніше останнього для строку кредиту, зазначеного у пропозиції. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі передбаченому договором. Відповідач належним чином погашала кредит до 04.09.2014 року, у подальшому повинна була сплатити до 04.10.2014 року щомісячний платіж у розмірі 663,75 грн., проте погасила меншу суму, а саме 623,63 грн., після чого починаючи з 04.11.2014 року зобов'язання з повернення кредиту взагалі не виконує, у зв'язку з чим станом на 01.02.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 27 552,22 грн., що складається із заборгованості за сумою кредиту у розмірі 8 437,02 грн., заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом у розмірі 462,33 грн., заборгованості за несплаченими комісіями за обслуговування кредиту у розмірі 5 216,64 грн. та заборгованості за сумами штрафів у розмірі 13 436,23 грн. За клопотанням представника [PERSON] протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2016 року було виключено із числа відповідачів ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» (а.с. 156). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2016 року вимоги за зустрічним позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було об'єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», третя особа ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» про визнання кредитного договору недійсним (а.с. 157, 158). У подальшому за клопотанням представника [PERSON] [PERSON] ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.03.2016 року за первісним позовом [PERSON] було проведено заміну відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на відповідача Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» та залучено за первісним позовом ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (а.с. 189, 190). В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] підтримав позов [PERSON] та заперечував проти задоволення зустрічного позову, посилаючись на його безпідставність. Представник ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» [PERSON]. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову та підтримав зуcтрічний позов. Представник відповідача за первісним позовом ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та представник третьої особи ТОВ «ПрімоКолект. Центр грошових вимог» в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи вказані відповідач та третя особа були повідомлені належним чином, про причини неявки представників суд повідомлено не було. Відповідачем за первісним позовом ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» були надані суду письмові заперечення з проханням відмовити у задоволенні вимог [PERSON] у зв'язку з тим, що спірний кредитний договір відповідає вимогам чинного законодавства, вільному волевиявленню сторін та укладений з дотриманням вимог необхідних для його чинності, містить всі необхідні умови, детальний розпис вартості кредиту (а.с. 73, 74, 116, 117). Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 03 жовтня 2012 року між АТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № GP-3740079, який складається із пропозиції укласти договори (оферти), графіку платежів та Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, при цьому кожна сторінка договору підписана сторонами (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 145-147). [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір з посиланням на те, що спірний правочин суперечить нормам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надрукований дрібним кеглем, зміст договору нерозбірливий, відсутня нумерація сторінок та дані про те, що [PERSON] отримувала оригінал договору, крім того, умови договору є несправедливими по відношенню до позичальника через нарахування занадто великого розміру неустойки, а також невідомо коли і ким підписаний договір з боку представника банку. Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу України. Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Як убачається зі змісту кредитного договору, ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» було надано [PERSON] кредит у розмірі 22 880 грн. строком користування 36 місяців, при цьому позивач за первісним позовом зобов'язувалася щомісячно погашати кредит у визначених графіком платежів строки та сумах. Доводи позивача про те, що вона не отримувала від банку оригінал кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються письмовими доказами. Так, відповідно пункту 3 підписаного [PERSON] кредитного договору, позивач підтвердила, що отримала від банку автентичний примірник (оригінал) пропозиції укласти договір (оферта), Умови договору кредитування, а також графік платежів до кредитного договору (а.с. 145). У графіку платежів зазначено помісячні суми платежів за розрахунковий період, їх складові, а саме: розмір основної суми кредиту, розмір процентів за користування кредитом та суми комісії за обслуговування кредиту, зазначені платежі за надані супутні послуги, що включають страхову премію (а.с. 145 зв.). Умовами договору також визначена відповідальність за невиконання та/або неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором. Судом безспірно встановлено, що позивач за первісним позовом отримувала кредитні кошти, а також належним чином виконувала умови кредитного договору по 04.09.2014 року включно, свій підпис на спірному правочині [PERSON] не оспорює. Також не заслуговують на увагу пояснення позивача стосовно не уповноваженої особи банку на підписання кредитного договору, з посиланням не те, що незрозуміло ким підписаний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦК України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Судом встановлено, що відповідачем за первісним позовом схвалено укладений представником ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ» з позивачем кредитний договір, за якими останній виплачені кредитні кошти, підписи представника банку на договорі скріплені печатками ПАТ «БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ», що унеможливлює визнання спірного правочину недійсним. При цьому суд враховує також наступні обставини. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Позивачем [PERSON] не надано суду доказів того, що на дату підписання кредитного договору існували обставини щодо яких відповідач навмисно ввів позивача в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких позивача могла вплинути на вчинення нею спірного правочину. Разом з тим, статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори, або утримуватись від їх укладення і визначати зміст договорів на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. В судовому засіданні встановлено, що на момент укладення оспорюваного кредитного договору позивач погодилася зі усіма його умовами, що підтверджується її підписом. Відповідно до положень статті 3 Цивільного кодексу України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства і відповідно до статі 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. За викладених обставин первісний позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, тому не підлягає задоволенню. За зустрічним позовом ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № GP-3740079 від 03.10.2012 у розмірі 27 552,22 грн., посилаючись на те, що відповідач зобов'язання з повернення кредиту належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 01.02.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 27 552,22 грн., що складається із заборгованості за кредитом у розмірі 8 437,02 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 462,33 грн., заборгованості за комісіями за обслуговування кредиту у розмірі 5 216,64 грн. та штрафів у розмірі 13 436,23 грн. (а.с. 135-140). На підтвердження вимог за зуcтрічним позовом представником банку надано рішення акціонера № 3 Публічного акціонерного товариства «Банк ренесанс капітал» від 27.10.2014 року про припинення (реорганізацію) ПАТ «Банк ренесанс капітал» шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с. 47), а також надано передавальний акт на кінець дня 13 березня 2015 року у якому зазначено про те, що унаслідок реорганізації шляхом приєднання Публічного акціонерного товариства «Банк ренесанс капітал» правонаступником усього його майна, майнових прав та обов'язків за цим актом є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (а.с. 152). Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у разі приєднання юридичних осіб здійснюється державна реєстрація припинення юридичних осіб, що припиняються у результаті приєднання, та державна реєстрація змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Приєднання вважається завершеним з дати державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі, щодо правонаступництва юридичної особи, до якої приєднуються. Згідно ст. 80 Цивільного кодексу України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді. Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ст. 89 ЦК України). За нормою ч. ч. 1, 2 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Судом встановлено, що на час розгляду справи Публічне акціонерне товариство «Банк ренесанс капітал», як юридична особа, не припинена, що підтверджується поясненнями представника ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців (а.с. 97-103). За викладених обставин зуcтрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки факт наявності вищевказаного передавального акту від 13.03.2015 року не свідчить про право вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором, укладеним 27.10.2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк ренесанс капітал», так як на даний час юридична особа ПАТ «Банк ренесанс капітал» не припинена. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні первісного та зуcтрічного позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed