Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів в якому просить визнати за ним договір дійсним та визнання права власності на гаражний бокс №98 загальною площею 24,6.кв.м., що знаходиться на території гаражного кооперативу «Конвейєр» на вул. Т.Шевченка, 367 у м. Львові. Свої вимоги мотивує тим, що 29 грудня 2012 року [PERSON] укладена нотаріально посвідчена довіреність на підставі договору доручення, укладеного в усній формі. Цією довіреністю довіритель уповноважив [PERSON] або [PERSON] представляти його інтереси в усіх державних установах з усіма повноваженнями необхідними при продажі за ціну і на умовах на їх розсуд, укладати та підписувати від його імені договір купівлі-продажу. Згідно змісту даної довіреності така була посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Однак [PERSON] 23 вересня 2015 року помер, що підтвердженням свідоцтвом про смерть серії І- СГ №405842, видане Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому на праві приватної власності майно, а саме: гараж № 98ц (девяносто вісім «ц»), що знаходиться на території гаражного кооперативу «Конвейєр» на вул. [PERSON], 367 (триста шістдесят сім) в місті Львові. Оскільки всі істотні умови договору були погоджені з померлим [PERSON] при укладенні довіреності 29 грудня 2012 року, вважають, що договір фактично укладено. Позивач просить суд задовольнити його позовні вимоги та визнати за ними право власності на гараж № 98 ц (девяносто вісім «ц»), що знаходиться на території гаражного кооперативу «Конвейєр» на вул. [PERSON], 367 (триста шістдесят сім) у місті Львові. У судове засідання позивач не зявився, подав клопотання про слухання справи за його відсутності в якому вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на зазначені у позові обставини. Відповідачі та треті особи у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про день, час та місце розгляду справи, а тому на підставі ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд слухає справу у їх відсутності, постановляє заочне рішення, оскільки у справі є достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін. Зясувавши обставини справи, розглянувши матеріали та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 грудня 2012 року [PERSON] була укладена нотаріально посвідчена довіреність на підставі договору доручення, укладеного між ними в усній формі. Цією довіреністю довіритель уповноважив [PERSON] або [PERSON] представляти його інтереси в усіх державних установах з усіма повноваженнями необхідними при продажі за ціну і на умовах на наш розсуд (ціна договору купівлі-продажу гаража нами попередньо визначена і представниками відома), укладати та підписувати від його імені договір купівлі-продажу. Згідно змісту даної довіреності така була посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Також підтвердженням цього слугує нотаріально посвідчена заява дружини покійного [PERSON]І про те, що вона дає згоду на продаж її чоловіком за ціну і на умовах на його розсуд гаража № 98 ц (девяносто вісім «ц»), що знаходиться на території гаражного кооперативу «Конвейєр» по вул. [PERSON], 367 (триста шістдесят сім) в місті Львові та на укладення ним договору купівлі-продажу вищевказаного гаража на умовах на його розсуд. Суд також звертає увагу, що Відповідачі дружина та мати покійного [PERSON] додатково підтверджують згідно своєї заяви, що вони не заперечують щодо оформлення права власності на вищевказаний гараж на [PERSON] Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд у відповідності з ч. 2 ст. 220 ЦК України може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пунктом 1 ч.1 ст. 16 ЦК України встановлено спосіб захисту цивільного права шляхом його визнання. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У відповідності до положень ст.ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається із ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи все вищенаведене, вважаю, що позов є підтавним та підлягає задоволенню.

Outcome: approved