Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів ЛМКП «Львівводоканал», Галицької районної адміністрації ЛМР, ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювала, остаточно просила стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду в розмірі 42516,96 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 3893,60 грн., з яких 3000,00 грн. витрати на оплату правової допомоги, 243,60 грн. - судового збору, 650,00 грн. експертизи. Позов мотивує тим, що 23.08.2014 року по вул. Опришківська-Замкова у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу автомобіля «Рено Трафік» р.н. [NUMBER], який отримав значні механічні пошкодження внаслідок наїзду на люк оглядового колодязя. Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження №0382 від 24.11.2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено Трафік» р.н. [NUMBER] складає 85137,32 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Рено Трафік» р.н. [NUMBER] (відновлювальний ремонт з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу), складає 42516,96 грн. У відповідності до листа Департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 15.09.2014 року, - межа території по осі вулиці Опришківської зі сторони перетину з вулицею Замковою перебуває на балансі Галицької районної адміністрації. Згідно з листом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 11.11.2014 року, власником та експлуатуючою організацією люку оглядового колодязя є ЛМКП «Львівводоканал», а відповідальною особою за його утримання на момент ДТП був інженер-технолог РЕД-1 ЛМКП «Львіводоканал» - [PERSON], якого постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2014 року було визнаного винним у невжитті заходів щодо належного утримання люку оглядового колодязя по вул. Опришківська-Замкова у м. Львові, що призвело до події, яка мала місце 23.08.2014 року. Крім того, у відповідності до положень пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів , правил користування ними та охорони від 30.03.1994 року передбачено, що ремонт та утримання дорожніх обєктів, які перебувають у комунальній власності, здійснюється відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. А тому позивач вважає, що відповідачі ЛМКП «Львівводоканал», Галицька районна адміністрація ЛМР, ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» є належними відповідачами, які повинні нести відповідальність за спричинену їй шкоду. У зв'язку із пошкодженням належного позивачу майна, небажанням відповідачів відшкодувати заподієну шкоду в добровільному порядку, остання зазнала ще й глибоких душевних страждань та емоційного дискомфорту, а тому просить стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, передбачених в позові. Представник відповідача ЛМКП «Львівводоканал» в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав його необґрунтованості та безпідставності. Просив відмовити в його задоволенні. Пояснив, що ЛМКП «Львівводоканал» не наділений функціями постійного контролю за станом дорожнього покриття, не є особою відповідальною за стан доріг в м.Львові, а відтак не може бути належним відповідачем у даній справі та відповідати за завдану позивачу шкоду. Вважає, що відповідальність у відповідності до вимог законодавства про автомобільні дороги має нести відповідний орган місцевого самоврядування, в даному випадку Галицька РА ЛМР, як власник та балансоутримувач дороги, а також ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» як особа відповідальна за належний стан даної ділянки дороги. Покликання позивача на наявність постанови Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2014 року про встановлення вини працівника ЛМКП «Львівводоканал», [PERSON], у невжитті заходів щодо належного утримання люку оглядового колодязя по вул. Опришківська-Замкова у м. Львові, що призвело до події, яка мала місце 23.08.2014 року, вважає помилковими. Оскільки в такій не розкрито суть адміністративного правопорушення відповідно до диспозиції ч.4 ст.140 КУпАП, не зазначено хто є власником та балансоутримувачем вказаної ділянки дороги, хто відповідальний за належний стан вказаної ділянки дороги, а тому [PERSON] було незаконно притягнуто адміністративної до відповідальності. Представник відповідача Галицької РА ЛМР в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що Галицька РА ЛМР не є належним відповідачем у даній справі та не може відповідати за спричинену позивачу шкоду. Вважає, що за таку має відповідати ЛМКП «Львівводоканал» як власник та балансоутримувач вказаної ділянки дороги. Крім того, відповідальною особою за утримання люку оглядового колодязя на момент ДТП був працівник ЛМКП «Львівводоканал», [PERSON] На підтвердження вказаних покликань покликався на копії листів Галицької районної адміністрації ЛМР та Відділу ДАІ з обслуговування м.Львова від 24.11.2014 року. Крім того, вважає, що вина працівника ЛМКП «Львівводоканал», [PERSON], у спричиненні позивачу шкоди підтверджується постановою Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2014 року Представник відповідача ЛКП підприємство «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до нього письмові документи, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.215 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задоволити частково та стягнути матеріальну шкоду з відповідача [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради, в стягненні моральної шкоди відмовити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.08.2014 року по вул. Опришківська-Замкова у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу [PERSON] автомобіля «Рено Трафік» р.н. [NUMBER], який отримав значні механічні пошкодження внаслідок наїзду на люк оглядового колодязя. Згідно з висновком експертного авто-товарознавчого дослідження №0382 від 24.11.2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Рено Трафік» р.н. [NUMBER] складає 85137,32 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Рено Трафік» р.н. [NUMBER] (відновлювальний ремонт з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу), складає 42516,96 грн. (т.1, а.с.13-18). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~1166, ч. 1 ст.\~1167 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, для застосування положень ст. ст.\~1166,\~1167 ЦК України\~необхідно довести, що шкоду позивачу завдано саме неправомірними діями чи бездіяльністю особи, на яку покладається відповідальність відшкодувати шкоду, а саме необхідна наявність таких складових елементів як: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) прямий причинний зв'язок між першим та другим елементами та г) вина завдавача шкоди. Задовольняючи вимогу про стягнення матеріальної шкоди та стягуючи таку лише з відповідача [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради суд керувався наступним. Згідно долученого до матеріалів справи листа-відповіді Департаменту житлового господарства та інфраструктури ЛМР №2502-вих-1168 від 15.09.2014 року (т.1, а.с.9), встановлено, що балансоутримувачем межі території, що проходить по осі вулиці Опришківської, зі сторони перетину з вулицею Замковою є Галицька районна адміністрація Львівської міської ради. Відповідно до ст. ст.\~16,\~17 Закону України «Про автомобільні дороги»\~вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Згідно із\~ст. 21 зазначеного Закону органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: 1) стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; 2) якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; 3) розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об'єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; 4) відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом. Згідно вимог\~ст. 9 Закону України «Про дорожній рух»\~до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць належить у числі іншого своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а в разі неможливості невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами. Пунктом 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Єдині правила) передбачено, що ремонт і утримання дорожніх об'єктів, що перебувають у загальнодержавний власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями. Відповідно до ч. 1\~ст. 24 Закону України «Про дорожній рух»\~власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні. Пунктом п. 11 Єдиних правил встановлено, що власники дорожніх об'єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов'язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об'єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об'єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об'єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізних переїздів. Указані правила є обов'язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об'єктів і користувачів (п. 1). З урахуванням наведених вище положень законодавства суд приходить до висновку, що Галицька РА ЛМР є належним відповідачем у даній справі та повинна нести відповідальність за спричинену позивачеві шкоду, оскільки є власником та балансоутримувачем території, на якій мало місце ДТП за участі транспортного засобу позивача. А відтак здійснює постійний контроль за станом та якістю дорожнього покриття вказаної території. Оскільки на момент ДТП на вказаній території ремонтні роботи не проводились, то відповідно відповідач ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» нести відповідальність за спричинену шкоду не може, оскільки така ділянка дороги на їх баланс не передавалась. Відмовляючи у стягненні матеріальної шкоди з відповідача ЛМКП «Львівводоканал» суд виходив з того, що останній не є особою з вини якої було заподієно шкоду позивачу. Вказане підтверджується тим, що ЛМКП «Львівводоканал» не наділений функціями постійного контролю за станом дорожнього покриття чи його структурних елементів, одним з яких у відповідності до Додатку Б (обовязків) до Державних будівельних норм України «Вулиці та дороги населених пунктів» є підземно-наземні інженерні комунікації. Крім того, про наявні несправності люка оглядового колодязя власник та балансоутримувач ЛМКП «Львівводоканал» не повідомив, тому оглядовий колодязь з люком не може розглядатись як утримання окремого елементу, а має розглядатись як невід'ємна частина та структурний елемент дороги в цілому. Тобто за кожен окремий елемент дороги не можуть нести відповідальність різні юридичні особи, лише балансоутримувач. Вказане підтверджується і положеннями пунктів 1.1 ,12.2.2,12.2.3 Правил технічної експлуатації систем водопостачання та каналізації населених пунктів України, затверджених\~наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 5 липня 1995 року № 30\~та\~зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 липня 1995 року за № 231/767 якими встановлено порядок технічної експлуатації систем і споруд водопостачання і каналізації міст та інших населених пунктів України,\~зовнішній огляд мереж виконують не рідше одного разу на місяць шляхом обходу трас ліній мережі і огляду завнішнього стану пристроїв і споруд мережі\~та під час обходів і оглядів трас ліній мережі перевіряють зовнішній стан колодязів, наявність кришок, цілісність люків, кришок, горловин, скоб і драбин шляхом відчинення кришок колодязів з їх очищенням. Про будь-які неполадки на даній ділянці дороги балансоутримувач ЛМКП «Львівводоканал» не повідомляв. Покликання сторони позивача в обґрунтування свої позовних вимог та відповідачів [PERSON] районної адміністрації ЛМР, ЛКП «Шляхово-ремонтне підприємство Галицького району» в обґрунтування свої заперечень про те, що відповідальність має нести ЛМКП «Львівводоканал» в порядку вимог ч.1 ст.1172 ЦК України за дії спричинені з вини його працівника [PERSON], третьої особи по справі, суд вважає хибними та помилковими. Як вбачається з долученої до матеріалів справи копії постанови Галицького районного суду м.Львова від 04.12.2014 року у справі про притягнення [PERSON], інженера-технолога ЛМКП «Львівводоканал» до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, останнього від адміністративної відповідальності звільнено у звязку із малозначністю вчиненого ним діяння, а провадження по справі закрито. Малозначність як ознака адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, характеризується певним ступенем суспільної небезпечності, але таким, що не потребує застосування заходів адміністративного впливу. Тому діяння в силу малозначності (недостатнього ступеня суспільної небезпечності) не є адміністративним правопорушенням. Відтак визнання допущеного правопорушення малозначним є підставою для визнання відсутності в ньому складу адміністративного правопорушення і, як наслідок, обставиною, що виключає провадження у справі. А тому не можна говорити про те, що вину встановлено. Крім того, інкриміноване [PERSON] діяння не відповідає диспозиції ч.4 ст.140 КУпАП. Частиною 1 статті 1167 ЦК України, закріплено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, відповідно до положень якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Аналіз вищевказаного положення законодавства дає підстави стверджувати про те, що зобовязання з відшкодування заподіяної моральної шкоди виникає за наявності в сукупності чотирьох умов: наявність моральної (немайнової) шкоди, протиправна дія (бездіяльність), причино вий зв'язок між діями (бездіяльністю) та моральною шкодою, вина заподіювача шкоди. У звязку з чим суд повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до ч.2 ст.23 ЦК України, законодавчо передбаченими проявами моральної шкоди є фізичний біль та страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевні страждання, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оцінюючи пояснення сторони позивача щодо спричиненої їй моральної шкоди, суд вважає, що позивач не довів жодним чином факту спричинення їй моральної шкоди, а також не представив суду жодних належних доказів на підтвердження таких покликань. У відповідності до положень ст..ст.84,86,88 ЦПК України суд вважає за необхідне вирішити питання про розподіл судових витрат, та стягує відповідно з відповідача [PERSON] районної адміністрації Львівської міської ради на користь позивача документально понесені витрати в розмірі 3000,00 грн. на оплату правової допомоги, 243,60 грн. судового збору та 650,00 грн. експертизи.

Outcome: approved