Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивачі 18.08.2016 року звернулися до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що 30.06.2006 року померла їхня мати [PERSON], за життя вона набула права на майновий пай у пайовому фонді колективного сільськогосподарського підприємства ПОП «Агрофірма «Узинська» м. Узин Білоцерківського району Київської області: земельну частку (пай) та права на земельну частку (пай) у землях, переданих у колективну власність громадянам-співвласникам ПОП «Агрофірма «Узинська». Сертифікат про право на земельну частку (пай) в підтвердження права матері на земельну частку (пай) надати суду не мають можливості, оскільки за життя мати розпочала процес виділення в натурі земельної ділянки, в ході якого зазначений Сертифікат був вилучений у неї, процес виділення в натурі земельної ділянки за життя матері завершений не був. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 406884 був виготовлений після її смерті на підставі рішення Узинської міської ради 22 сесії 5 скликання від 18.11.2008 року № 22-225, тобто за життя мати набула право власності на земельну ділянку. У визначений законом строк вони звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в звязку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку, виготовлений на імя їхньої матері [PERSON], не пройшов державної реєстрації. На даний час вони не можуть оформити спадкові права на земельну частку (пай) оскільки не має правовстановлюючих документів. В звязку з тим, що в іншому порядку вирішити дане питання не має можливості, позивачі просять в судовому порядку визнати за позивачем [PERSON] право на 1/3 частину земельної частки (паю) в розмірі 2,84055 умовних кадастрових гектарів, розміщеної в територіальних межах Узинської міської Ради Білоцерківського району Київської області у землях, передах у колективну власність громадянам-співвласникам Приватно-орендного підприємства «Агрофірма «Узинська», набуте в порядку спадкування та визнати за позивачем [PERSON] право на 1/3 частину земельної частки (паю) в розмірі 2,84055 умовних кадастрових гектарів, розміщеної в територіальних межах Узинської міської Ради Білоцерківського району Київської області у землях, передах у колективну власність громадянам-співвласникам Приватно-орендного підприємства «Агрофірма «Узинська», набуте в порядку спадкування. Позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Представник позивача, адвокат за договором, [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримує в позовному обсязі. Відповідач, Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області, в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення чи заперечення на позов не надходило. Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи № 376/2006, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на момент відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що 30.06.2006 року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8). За життя [PERSON] жодних заповітів не складала. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до якої входить спадкове майно: земельна ділянка площею 2,8406 га, розташована за адресою: Узинська міська рада Білоцерківського району Київської області, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.06.2016 року державного нотаріуса Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] (а.с. 54). Спадкоємцями за законом на майно померлої [PERSON] є її діти: [PERSON], яка прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини 24.10.2006 року до Узинської міської державної нотаріальної контори, [PERSON], яка прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини 24.10.2006 року до Узинської міської державної нотаріальної контори та [PERSON], який прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований разом з спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується копією спадкової справи (а.с. 34-54). 01.06.2016 року державний нотаріус Узинської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON], перевіривши надані позивачами документи винесла постанову (а.с. 54), якою постановила відмовити гр. [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею: 2,8406 га, розташовану за адресою: Узинська міська рада, Білоцерківського району Київської області, після померлої 30.06.2006 року їх матері [PERSON], через відсутність документів для вчинення нотаріальної дії, а саме: «державний акт не пройшов державну реєстрацію». Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. А за ч. 2 цієї статті, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до ст. 3 Указу Президента України від 10.11.1994 року за № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», який втратив чинність згідно з Указом Президента України від 20.07.2007 року за № 650/2007 (крім ст. 3), право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Відповідно до п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Отже, право громадянина на земельну частку (пай) посвідчується відповідним сертифікатом до виділення часток (паїв) в натурі (на місцевості), а після цього - власнику земельної частки (паю) видається державний акт на право власності на земельну ділянку. Тому, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право на отримання у власність по 1/3 частині земельної ділянки площею 2,84055 в умовних кадастрових гектарах, кадастровий номер: 3220410500:05:012:0036, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в територіальних межах Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, право на яку належало померлій 30.06.2006 року [PERSON] згідно рішення Узинської міської ради 22 сесії 5 скликання від 18.11.2008 року № 22-225 на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 406884, однак не мають можливості оформити право на спадкове майно, оскільки державний акт на право власності на земельну ділянку було видано після смерті спадкодавця, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позов в частині щодо місце-знаходження земельної ділянки у землях переданих у колективну власність громадян-співвласників ПОП «Агрофірма «Узинська» не підлягає до задоволення, оскільки до позову не додано належних та допустимих доказів, що вказана земельна ділянка знаходиться у колективній власності ПАП «Агрофірма «Узинська», а додана копія свідоцтва (а.с. 7) є підтвердженням права на частку в пайовому фонді підприємства станом на 31.12.2003 року в розмірі 3883 грн., або 0,0736 %. З матеріалів спадкової справи № 376/2006 (а.с. 34-54) вбачається, що заперечень щодо визнання права на спадкове майно у вигляді земельної частки (паю) по 1/3 частини за позивачами, після померлої [PERSON], за позивачами немає. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення в частині.

Outcome: partial