Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, інфляційних втрат та трьох відсотків від простроченої суми, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 21.02.2012 року по справі № 2103/113/2012 було ухвалено стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість у розмірі 12979,68 грн., 500 грн. моральної шкоди та 214,60 грн. судового збору. На підставі вищезазначеного судового рішення їй 13.03.2012 року було видано виконавчий лист, який вона предявила до виконання 15.05.2013 року, що підтверджується витягом із Автоматизованої системи виконавчих проваджень від 09.07.2018 року. За час проведення виконавчих дій боржник (відповідач) вкрай незадовільно виконувала свої грошові зобов'язання переді мною: платежі майже не здійснювалися взагалі. Всього по вказаному виконавчому провадженню погашено 786,95 грн., що підтверджується листом Великолепетиського районного відділу ДВС від 24.07.2018 року № 6955. Деякий час відповідач перебувала у розшуку, оголошеному ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 12.06.2017 року. Останнє відоме мені місце проживання - це смт. Велика Лепетиха, вул. Каховська (Лазо), 21 кв. 17. Станом на 24.07.2018 року сума боргу по вказаному виконавчому провадженні становить 12907,33 грн. (13694,28- 786.95). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п'ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначає ВСУ у постанові від 30 березня 2016 р. у справі № 6-2168цс15 за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з зговорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, внаслідок прострочки виконання свого зобов'язання за рішенням суду відповідач крім виплати основної суми боргу з урахуванням інфляції, повинен сплатити на мою користь проценти на рівні 3% річних, виходячи з розрахунку: заборгованість 12907,33 грн., період прострочення з 03.03.2012 року по 24.07.2018 року. Відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції становлять 21768,19 грн. Відсотки з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми становлять 2470,38 грн. Підсумкова заборгованість становить 24238,57 грн. Отже на її користь відповідач повинен сплатити 21768,19 грн. інфляційних втрат та 2470,38 грн. - відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України. Разом 24238,57 грн. На підставі ст. ст. 526, 536, 625 ЦК України, ст.ст. 76-80,95, 175, 258 ЦПК України просить суд стягнути із [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], 24238,57 грн., в тому числі 21768,19 грн., інфляційних втрат та 2470,38 грн. відсотків, нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву у якій зазначила, що позов підтримує, просить суд його задовольнити, а справу розглянути у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася про причини неявки суд не повідомила, хоча відповідно до ч. 10 ст. 187 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу заочно, без участі відповідача та на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд\~справи здійснюється\~судом за\~відсутності осіб,\~які беруть\~участь у\~справі,\~відповідно до\~ч.\~2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Великолепетиського районного суду Херсонської області від 21.02.2012 року по справі № 2103/113/2012 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та моральної школи задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 12979 грн. 68 коп.; моральну шкоду у розмірі 500 грн. та судовий збір у розмірі 214 грн. 60 коп., а всього грошові кошти у розмірі 13694 грн.28 коп. На підставі вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, та у подальшому відділом ДВС Великолепетиського РУЮ було відкрито виконавче провадження. Так, довідкою Великолепетиського РВ ДВС ГТУЮ у Херсонській області підтверджується, що станом на 24.07.2018 року заборгованість [PERSON] згідно виконавчого листа № 2103/113/2012 від 13.03.2012 року складає 12907,33 грн., тобто рішення суду боржником на протязі 2012-2014 років не виконано у повному обсязі, що дійсно призвело до знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначає ВСУ у постанові від 30 березня 2016 р. у справі №6-2168цс15 за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд, відповідно до ст. ст. 11, 509, 536, 625 ЦК України вважає необхідним стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER] грошові кошти у сумі 24238,57 грн., які складаються з: 21768,19 грн. - інфляційних втрат та 2470,38 грн. - відсотків, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати присуджується пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені нею судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки вони підтверджен квитанцією № 0.0.1093537436.1 від 25.07.2018 року. На підставі ст.ст. 11, 509, 536, 625 ЦК України,

Outcome: approved