Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В позові зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому 29 січня 2000 року шлюбі, який розірваний на підставі рішення суду від 06.12.2010 року, що набрало законної сили. Сторони є батьками сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки сторони припинили з січня 2010 року. Дитина проживає з позивачем і перебуває на її повному утриманні; життям сина відповідач не цікавиться з того часу як сторони проживають нарізно, не відвідує його, участі в утриманні, вихованні не приймає, не піклується про його фізичний, розумовий, духовний розвиток, не надає і матеріальної допомоги. Виключно позивач піклується про дитину, створює необхідні для її гідної життєдіяльності умови. На підставі викладеного просить про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини. В судове засідання позивач, належним чином повідомлена про час та місце вирішення спору, не з'явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про вирішення справи у її відсутність, задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернувся відповідач. Зазначені обставини в силу ст. ст. 158, 169 ЦПК України є підставою для вирішення спору без участі сторін. Представник третьої особи звернувся до суду із заявою про вирішення справи без його участі. Наведені судом обставини в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду у відсутність представника органу з захисту прав дитини. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов'язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов'язку тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз'яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов'язковою при розгляді справ цієї категорії (а. с. 33-34), який містить посилання про наявність особистого волевиявлення батька дитини на позбавлення батьківських прав, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав через те, що він тривалий час не підтримує родинних стосунків з неповнолітнім сином, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, розвитком, не надає матеріальної допомоги, позитивні характеристики матері і дитини, довідка з місця проживання підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов'язків щодо виховання дитини.

Outcome: approved