Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що з вересня 2012 року по лютий 2015 року вона з відповідачем перебували у цивільному шлюбі. Свої відносини офіційно не зареєстрували, але фактично проживали як подружжя. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що дитина народилася з вродженою аномалією кісток та суглобів, лікування якої проводиться виключно хірургічним шляхом. У березні 2019 року відбудеться планова операція. Після закінчення реабілітаційного періоду лікарі рекомендують морське курортне лікування. Зазначила, що для подальшого оздоровлення сина, вона має намір разом з дитиною відвідати країна Шрі-Ланка, оскільки така поїздка матиме позитивне значення та наслідки для психологічного здоров`я дитини, сприятиме його духовному та фізичному розвитку. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від спілкування з нею та дитиною, окрім того, короткочасний виїзд дитини за кордон не буде порушувати права відповідача на спілкування та участь у вихованні сина, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 23 квітня 2019 року на 11-30 год. в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнила та просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньому [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] разом з нею до країни Шрі-Ланка в період з 25.05.2019 року по 01.09.2019 року включно, терміном 10 днів. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надіслав, повідомлявся належним чином. Представник служби у справах дітей Черкаської міської ради у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції 13.03.2014 року, [PERSON] , народився [INFO] , батьками дитини є [PERSON] , [PERSON] . Згідно вимог ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , 2014 року народження, проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивачка, турбуючись про здоров`я, емоційний та фізичний розвиток дитини, має намір та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянам України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995р. за №57, із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється, зокрема: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього до тимчасово окупованої території вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини, строку та мети виїзду. Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітнього [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країни Шрі-Ланка для відпочинку та оздоровлення їх сина без згоди та супроводу його батька у період з 25 травня 2019 року по 01 вересня 2019 року, в її супроводі. Суд вважає, що зазначений термін та період перебування за межами України дитини без згоди батька не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції № 0.0.1276885265.1 від 22.02.2019 року [PERSON] сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 768,40 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному об`ємі.

Outcome: approved