Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів Білокриницької сільської ради, [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного [PERSON] 10 квітня 2013 року в користь [PERSON], посвідчений секретарем Білокриницької сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 28. Згідно уточнених позовних вимог просять суд визнати заповіт недійсним як такий, що є нікчемним. В обгрунтування своїх вимог вказують на те, що заповіт не відповідає встановленій законом формі, оскільки у заповіті, складеному від імені [PERSON] за допомогою загальноприйнятих технічних засобів відсутній запис, про те, що «заповіт мною прочитаний вголос та підписаний заповідачем перед підписанням», а замість такого запису фактично наявні розчерки, що не містять ніякого змісту, що суперечить вимогам Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовою особою органів місцевого самоврядування». Крім того, зсилаються на те, що відсутність у спірному заповіті вищезазначеного запису є таким, що не відображає дійного волевиявлення заповідача. Вказують, що примірник заповіту, який виданий на руки відповідачу [PERSON], не був підписаний заповідачем, а секретарем сільської ради всупереч вимогам ст. 207 Цивільного кодексу України не було залучено іншу особу для підписання заповіту, хоча заповіт у зв'язку із хворобою [PERSON] складено за місцем проживання заповідача. Вважає, що даний заповіт є нікчемним внаслідок недотримання при його складенні та посвідченні вимог закону. Також, просять суд визнати, що [PERSON], [INFO] є рідною матір'ю [PERSON], [INFO], оскільки у актовому записі про його народження його мати значиться [PERSON], а не Теодорівна. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримала та суду пояснила, що заповідач [PERSON] не могла скласти заповіт на користь відповідача [PERSON], оскільки завжди говорила, що все своє майно бажає залишити онукам, та у 1999 році склала заповіт на користь [PERSON]. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала та просить його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Також, вказала, що вона не погоджується із висновком експертизи, у якому зазначено, що підписи на двох примірниках заповіту виконані [PERSON], оскільки на одному примірнику відсутній підпис [PERSON], що підтверджує невідповідність заповіту формі, встановлені законом та нікчемність даного заповіту. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, просять суд відмовити у його задоволенні, пояснивши, що [PERSON] протягом двох років постійно здійснювала догляд за [PERSON], що стало підставою для складення заповіту в її користь. При складенні заповіту вимог закону не порушено, він складений у присутності секретаря сільської ради на прохання [PERSON], та посвідчений секретарем сільської ради згідно вимог закону, заповіт був підписаний особисто заповідачем [PERSON], що підтверджено висновком експертизи, тому вважає безпідставними доводи позивача про те, що заповіт не відповідає за формою вимогам закону та є нікчемним. Представник відповідача Білокриницької сільської ради [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заповіт записаний нею зі слів заповідача [PERSON], особу та дієздатність заповідача нею перевірено, заповіт підписано особисто [PERSON], що не суперечить вимогам ст.ст. 1247, 207 Цивільного кодексу України, при цьому особу [PERSON] та справжність її підпису також перевірено. Заповіт було вголос прочитано заповідачем, про що нею зазначено у тексті заповіту. Заповідач не бажала, щоб заповіт підписував замість неї хтось інший. Таким чином вимог закону при посвідченні нею заповіту не порушено. Допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона як секретар сільської ради посвідчувала заповіт за місцем проживання [PERSON], приходила до неї два рази, перший раз заповідачка їй повідомила про зміст заповіту та на чию користь бажає укласти заповіт, другий раз вона прийшла після виготовлення заповіту за допомогою друкарських засобів, заповідач вголос прочитала зміст заповіту, самостійно зазначила, що заповіт був нею прочитаний вголос перед підписанням та самостійно підписаний заповідачем, [PERSON] як вміла, так і підписала. [PERSON] відмовилась від того, щоб заповіт був складений при свідках. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що померла [PERSON] була грамотна, вміла писати, перед смертю все розуміла, однак за рік смерті захворіла, не могла ходити, була лежача. Заслухавши пояснення, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав: 17 серпня 1999 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла [PERSON]. 10 квітня 2013 року [PERSON] склала інший заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла відповідачу [PERSON]. Заповіт був посвідчений секретарем Білокриницької сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області та зареєстрований в реєстрі за № 28. [INFO] [PERSON] померла, про що видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Відповідач [PERSON] звернулась до Підгаєцької державної нотаріальної контори із завою прийняття спадщин на заповітом після смерті [PERSON], де була заведена спадкова справа. Крім того, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] також звернулись із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] як онуки спадкодавця, оскільки їх батько [PERSON] помер [INFO]. Так, із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. У витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу зазначено про реєстрацію шлюбу 28.12.1951 року між [PERSON] та [PERSON]. Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердити той факт, що померла [PERSON] дійсно була матір'ю [PERSON] та позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є її онуками. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] дійсно була матір'ю [PERSON] - батька позивачів та позивачі є спадкоємцями після смерті їх бабусі [PERSON] згідно ст. 1266 ЦК України. З пояснень відповідача [PERSON] судом встановлено, що підставою складення заповіту в її користь було здійснення нею як соціальним працівником постійного догляду за [PERSON] протягом двох років, оскільки померла була одинокою та після інсульту протягом останнього року перед смертю не могла ходити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Білокриницької сільської ради заперечуючи проти позову, вказали, що заповідач самостійно могла читати та писати, тому заповіт мала змогу підписати самостійно. Проте, не заперечили, що померла на час складання заповіту хворіла, не могла ходити, не вставала з ліжка, тому її почерк на час підписання заповіту, міг бути зміненим. Також поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджено, що [PERSON] вміла писати, однак на час складання заповіту хворіла, не могла ходити, була лежача. Згідно вимог ч. 4 ст. 203 ЦПК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Встановлено, що спірний заповіт був посвідчений секретарем Білокриницької сільської ради [PERSON] Порядок посвідчення заповітів секретарем сільської ради визначено «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженого Наказом Мінюсту від 11.11.2011, № 3306/5, тому повинна була керуватись нормами, встановленими абзацом 6 пункту 1.4. Розділу IIІ, згідно яких «посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом». Крім того, частина 2 статті 47 Закону України від 02.09.1993 «Про нотаріат», містить норму згідно якої тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, заяв, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко. Проте, як вбачається із заповіту (двох примірників заповіту), у його тексті відсутній зрозумілий і чіткий запис, вчинений заповідачем [PERSON], з якого можна зробити однозначний висновок про те, що заповіт прочитаний уголос та підписаний заповідачем [PERSON], всупереч вищезазначених вимог законодавства. В силу ч. 3 ст. 209 ЦПК України, нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає, що секретарем вчинено нотаріальне посвідчення на тексті правочину, що не відповідає вимогам ст. 203 ЦПК України та ст. 47 Закону України від 02.09.1993 «Про нотаріат» щодо письмової форми правочину. Таким чином, в момент вчинення та посвідчення заповіту не дотримано вимог ч. 2 ст. ст. 1247 ЦК України, згідно яких заповіт складається у письмовій формі, та ч. 2 ст. 1248 ЦК України, в силу яких нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. При цьому суд не бере до уваги пояснень відповідача [PERSON], її представника та покази свідка - представника відповідача Білокриницької сільської ради [PERSON] про те, що будь-яких порушень закону під час посвідчення і підписання спірного заповіту порушено не було, позаяк такі пояснення повністю спростовані зібраними та дослідженими в ході судового розгляду доказами. На підставі ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 2. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Враховуючи те, що відповідно до ст. 1257 ЦК України спірний заповіт складений з порушенням його форми та посвідчення є нікчемним, тому згідно зі ст. 215 ЦК України це є підставою для визнання його недійсним. Поряд з тим, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що заповіт не був підписаний заповідачем [PERSON] особисто, оскільки згідно висновку експерта від 05.08.2014 року № 822/14-22, підписи та рукописний текст у двох примірниках заповіту, укладеного від імені [PERSON] та посвідченого секретарем Білокриницької сільської ради 10 квітня 2013 року виконано [PERSON]. Крім того, стороною позивача не було наведено мотивів незгоди з даним висновком, тому зазначений висновок експерта суд вважає обґрунтованим, та приймає його як належний та допустимий доказ у справі. Також, суд не приймає доводи позивача про те, що відсутність у спірному заповіті особистого напису, що «заповіт прочитано уголос та підписано [PERSON]», є таким, що не відображає дійного волевиявлення заповідача, оскільки у судовому засіданні позивачами не подано, а судом не здобуто доказів, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд також вважає, що у позовних вимогах до Білокриницької сільської ради слід відмовити, оскільки судом не було здобуто доказів порушення прав, свобод та законних інтересів позивачів цим відповідачем. На підставі вищезазначених обставин суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом визнання заповіту, складеного 10 квітня 2013 року від імені [PERSON], посвідченого секретарем Білокриницької сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області та зареєстрованого в реєстрі за № 28, - недійсним з підстав порушення вимог щодо його форми та посвідчення (нікчемності), відмовивши у задоволенні решти позовних вимог. Позивачами не подано письмових доказів щодо понесених ними судових витрат, (до позовної заяви додана квитанція про сплату судового збору представником позивача, [PERSON], що не є особою, яка подає позов), тому з відповідача слід стягнути судовий збір в користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial