Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу на обґрунтування вказавши, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем вона перебуває з 12.10.2002 року. Від спільного подружнього життя [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Зазначає, що протягом останніх двох років сімейне життя між ними поступово погіршилося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між сторонами виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позивачці та дитині душевні страждання. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Вказує, що подальше спільне життя є неможливим, а тому просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 12.10.2002 року Руднянською сільською радою Рожищенського району Волинської області, актовий запис №7 розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». В підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала суду заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам цивільного законодавства, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.10.2002 року, який зареєстрований Руднянською сільською радою Рожищенського району Волинської області, актовий запис №7, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.4). Від спільного подружнього життя народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що протягом останніх двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршилося, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи між сторонами виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан та спричиняє позивачці та дитині душевні страждання. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено. Подальше спільне життя є неможливим, шлюб існує формально. За таких обставин, суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На вимогу позивача після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до вимог ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Пунктом 2 ч.3 ст.115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, тому зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. слід повернути безпосередньо позивачу з державного бюджету 420,40 грн., а 420,40 грн. стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі ст. ст. 24, 56, 110, 112, 114, 115 СК України,

Outcome: approved