Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] визнання його таким, що втратив право користування квартирою, без надання іншого житла. Позов обґрунтовано тим, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування від 25 квітня 1996 року та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 143092085 від 29 жовтня 2018 року. Разом з позивачкою у належній їй квартирі зареєстровані та проживають троє осіб, включно з малолітньою дитиною, а також колишній чоловік позивачки, що є відповідачем у даній справі. Зазначена обставина підтверджується довідкою, виданою старшим по будинку [ADDRESS] . Реєстрація відповідача у квартирі надає йому право безперешкодно користуватись цим житлом, що суттєво порушує права власниці будинку, оскільки перешкоджає вільному користуванню будинком власницею на власний розсуд. Фактично право на проживання у будинку має стороння особа, що позивачці також створює додаткові суттєві незручності у повсякденному житті. Тим більше, з огляду на наступні обставини. 20 вересня 2018 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду у справі № 320/2630/18 шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Хоча шлюбні відносини та будь-яке ведення спільного господарства було припинено у 2006 році, розірвання шлюбу відбулося у 2018 році. Відповідач не надає змогу вільно користуватись належною квартирою, систематично вчиняє сварки, п`яні дебоші, чине психологічний тиск на усіх членів родини, а за останні три роки почав накопичувати власні борги, брати кредити, псувати речі та майно у квартирі, яке йому не належить. Не сплачує за комунальні послуги. Зловживає спиртними напоями та вчиняє насильницькі дії щодо позивачки та інших членів родини, постійно принижує жіночу гідність позивачки. Залякує та погрожує життю позивачки та інших мешканців квартири, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Відповідач змінює на свій розсуд замки на вхідних дверях квартири, що належить позивачці, внаслідок чого сама позивачка та інші мешканці не можуть до неї потрапити. Дуже часто своєю непристойною поведінкою унеможливлює перебування вдома інших мешканців та самої позивачки, і такі ситуації є непоодинокими та без втручання поліції їх вирішити неможливо. Відповідач чинить перешкоди усім членам сім`ї в користуванні світлом у квартирі, відключаючи його, та підключаючись самовільно до електричних мереж поза лічильником для власних потреб. Втручається до водопровідної мережі відключаючи лічильники обліку. Такі дії відповідач робить умисно та стверджує, що відповідальність за них буде нести власник, тобто позивачка. Відповідач навмисно збільшує витрати комунальних послуг, зливаючи гарячу воду з бойлера, або відключає його, позбавляючи всіх мешканців квартири можливості проведення гігієнічних процедур. Протиправні дії відповідача та його нелюдське відношення спричинило тяжкий розлад здоров`я молодшого сина, у якого трапився крововилив, внаслідок бійок, постійних знущань, позбавлення сну, постійного паління у помешканні. Відповідач підпирав ручку дверей кімнати сина, аби той не мав можливості покинути приміщення і потрапити на роботу. Також відповідач намагався натягнути на 24 річного сина собачий ошийник, з метою навчання послуху, а коли це йому зробити не вдалося, ударив сина кулаком у обличчя. Саме тому позивачка та члени її родини неодноразово вимушені були звертатися по допомогу до поліції. Також агресивна поведінка відповідача змусила позивачку звернутися до головного лікаря психіатричного диспансеру з проханням провести експертизу психічного здоров`я, також звертались за консультацією до психолога, як потерпіла від насильницьких дій у сім`ї. Свідками таких описаних вище дій відповідача неодноразово були сусіди, друзі, а також неповнолітні діти, які чули непристойності від відповідача у бік їхньої матері та у бік усіх членів сім`ї. Аби вижити з квартири «зайвих» відповідач дозволяв собі ходити роздягнутим, не зачиняючи двері до туалету під час справляння своїх фізіологічних потреб, справляв малу нужду у рукомийник, і все це вимушені були бачити не тільки дорослі, а й діти. На тлі неприязних відносин зі старшою донькою позивачки, відповідач, відкриваючи навстіж вікна, пропонував її маленькій донечці полізти подивитися пташок. Невістку, яка з дитиною прийшла додому, випхав в заший, чим дуже налякав 8 річну дівчинку, і не давши забрати власні речі, в котрий раз змінив замок на вхідні двері, та написав неправдиву заяву до поліції на старшого сина, який був в цей час на роботі, про «погрозу розправою». Без згоди позивачки відповідач придбав собаку, яку намагався травити на мешканців квартири. За тиждень до придбання собаки у липні 2019 року під вікна кухні, які завжди зачинено захисною сіткою, випав наш кіт, за присутності вдома самого відповідача, з чого можна зробити висновки про навмисне позбавлення тварини життя. Маючи медичну освіту, і при цьому низку особливо небезпечних соціальних розладів, відповідач погрожує здоров`ю мешканців квартири, навмисно порушуючи правила тієї поведінки, якої повинен неухильно дотримуватися, а саме: виливає приготовані дезінфікуючи розчини, користується посудом, який належить іншим членам сім`ї, віддаючи перевагу речам, які належать дітям. 11 березня 2020 року, після чергового виклику поліції позивачкою відповідачу було виписано Припис АА № 034648 на заборону наближення строком на 5 діб. Виселитись з квартири, що належить позивачці, відповідач у добровільному порядку категорично відмовляється. При цьому захаращує різним мотлохом приміщення як самої квартири, так і сходову клітку, внаслідок чого сусіди скаржаться та вимагають від позивачки викинути мотлох, який належить відповідачу. Постійна емоційна напруга та психологічний тиск багаторазово вимушували всіх мешканців квартири разом з позивачкою шукати притулок за межами власного житла. Емоційний, психічний та фізичний стан позивачки за цей час суттєво погіршився, а нервова система не в змозі впоратися з ситуацією та умовами сумісного проживання під одним дахом с кривдником. До того ж двоє дорослих дітей позивачки є інвалідами третьої групи, а постійні сутички з відповідачем унеможливлюють їх нормальне перебування у квартирі та спілкування. Своїми діями відповідач перешкоджає позивачці та членам родини користуватися власністю, що належить саме позивачці. Позивачка є власницею квартири і має право вимагати усунення перешкод щодо користування своїм майном. Оскільки відповідач робить неможливим проживання з ним в одній квартирі, на переконання позивачки суд повинен його виселити без надання іншого житлового приміщення. На підставі вище викладено просить усунути перешкоди у користуванні позивачкою квартирою [ADDRESS] шляхом визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою, без надання іншого житла. У судовому засіданні позивачка та представник позивача на задоволенні позову наполягали у повному обсязі, просили його задовольнити, виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення. Відповідач у судовому засіданні просив відкласти розгляд справи у зв`язку з проходженням ним обстеження у ряду лікарів, однак будь-яких документів, які підтверджують неможливість участі у судовому засіданні не надав. Судом клопотання відповідача про перенесення судового розгляду залишено без задоволення, в подальшому відповідач покинув залу судового засідання без поважної причини. Суд, вислухавши сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступних висновків. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі Договору дарування від 25.04.1996 року. (а.с. 12-14). Згідно рішення суду від 20.09.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.16-17). Згідно довідки виданою старшим по будинку [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , разом з нею син [PERSON] , донька [PERSON] , онука [PERSON] , колишній чоловік [PERSON] . (а.с.18) Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є інвалідом 3 групи. (а.с. 19). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №653841 серія 12 ААБ від 31.03.2020 року [PERSON] є інвалідом першої групи. (а.с. 20) Відповідно до повідомлення начальника Мелітопольського ВП Бондаренко В.А. від 10.05.2019 року звернення [PERSON] щодо агресивної поведінки [PERSON] розглянуто. (а.с. 21). Відповідно до повідомлення головного лікарня [PERSON] від 20.05.2019 р. №03-09/18 підстав для звернення до суду про проведення психіатричного огляду в примусовому порядку [PERSON] не має. (а.с. 24). Відповідно до заяви [PERSON] від 12.08.2019 року на ім`я Начальника Мелелітопольського міськрайонного району електричних мереж, доведено до відома, що [PERSON] проводить махінації з електромережею. (а.с. 25). Відповідно до акту встановлення/заміни/технічної перевірки/контрольного огляду/збереження пломб вузла обліку, встановлення на об`єкті споживача від 19.08.2019 року встановлено недоліки, а саме самовільне підключення до мережі ЖКГ. (а.с. 26-27). Відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.09.2019 року визнано винним [PERSON] , [INFO] , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. (28-29). Відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 01.11.2019 року [PERSON] , [INFO] , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. (30-31). Відповідно до постанови Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.02.2020 року [PERSON] , [INFO] , у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. (32-33). Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.03.2020 року, до ЄРДР внесено відомості за ст. 126-1 КК України, за повідомленням [PERSON] про те що в період з часу з 2016 року по теперішній час її колишній чоловік [PERSON] систематично по відношенню до всіх членів сім`ї вчиняє домашнє насильство. (а.с.34) Відповідно до термінового забороненого припису стосовно кривдника [PERSON] серія [NUMBER] від 11.03.2020 року йому заборонено наближення до позивача на строк 5 діб. (35). Відповідно до висновку щодо психологічного стану та сімейної ситуації [PERSON] від 09.04.2020 вих. №58/04-20, стан жінки можна кваліфікувати як високий рівень психологічної дисфункції. Потребує постійної професійної допомоги для корекції емоційно-вольової сфери, зменшення страхів та консультації щодо поводження в конфлікті. На даному етапі жінка проходите індивідуальну корекцію емоційно-волової сфери. (а.с. 36). Відповідно до заяви [PERSON] до директора КП «Мелітопольський водоканал», колишній чоловік 19 березня 2020 року, самовільно зняв лічильники обліку води на кухні. (а.с.37). Відповідно до заяви [PERSON] до начальника Мелелітопольського міськрайонного району електричних мереж від 13.07.2020 року, просить звернути увагу на те, що колишній чоловік вже в другий раз втручається у загально домову електричну мережу. (а.с. 38). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в серпні 2020 року повернулася зо місцем реєстрації на постійне проживання, однак як до даного часу так і після повернення відповідач вчиняє протиправні дії щодо позивача та неї, скоює адміністративні правопорушення, насилля в родині. [PERSON] намагається принизити, образити, вдарити. Постійно викликають поліцію, жити разом з ним неможливо, оскільки він постійно здійснює дії щодо пошкодження майна. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що батько влаштовує постійні конфлікти, сварки, скандали, зловживає алкоголем. Їх життя є нестерпним. Він через складну психологічну ситуацію переніс інсульт. В квартирі відповідач [PERSON] курить, псує майно, погрожує усіх підірвати. Неодноразово викликали співробітників поліції. Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, суд виходить з наступного: Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом. Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР. Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторних правопорушень відповідачем за які його неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності, але на його наступну поведінку це не вплинуло, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними. З урахуванням\~наданих доказів\~стороною позивача\~судом встановлено\~систематичне триваюче порушення правил співжиття, відповідачем, також наявна і інша складова, що вжитими заходами при притягненні до адміністративної відповідальності винесенням обмежувального припису не досягнуто позитивних результатів, що дає підстави для виселення відповідача за вимогою власника без надання іншого житлового приміщення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3\~ст.16 Конституції України). У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулась до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити в своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.2.ст.5 ЦПК). Враховуючи викладене, суд вважає заявлені позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою обґрунтованими, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення законними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved