Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобовязання внести запис до трудової книжки. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що 19.08.2011 року вона була прийнята на посаду головного економіста відділення № 2 Дніпровської філії ПАТ «Український інноваційний банк» міста Черкаси. 01.07.2012 року у звязку із зміною організаційної структури переведена на посаду менеджера з залучення та обслуговування клієнтів Відділення № 2 Дніпровської філії ПАТ «Укрінбанк». 06.07.2013 року припинено діяльність Дніпровської філії ПАТ «Укрінбанк» шляхом реорганізації у Черкаське центральне відділення ПАТ «Укрінбанк» та переведено на посаду менеджера з залучення клієнтів Черкаського відділення № 2 ПАТ «Укрінбанк». Наказом № 910-к від 30.10.2013 року, 01.11.2013 року переведена на посаду головного менеджера з залучення та обслуговування корпоративних клієнтів Черкаського відділення. 18.04.2016 року переведена головним менеджером з обслуговування клієнтів Черкаського центрального відділення ПАТ «Укрінбанк». 23 серпня 2017 року відповідачу нею було подано заяву про звільнення за власним бажанням, в якій вимагала оформити належним чином трудову книжку та провести остаточний розрахунок. Заяву про звільнення нею було направлено поштовим відправленням на юридичну адресу відповідача. Датою припинення трудових відносин між нею та відповідачем є 12.09.2017 року. Оскільки відповідач при звільненні і по теперішній час не провів повний розрахунок, просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату за період з 01.07.2016 до 12.082017 року в сумі 58826,93 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16956,78 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.09.2017 року по дату фактичного розрахунку та зобовязати відповідача внести в трудову книжку запис про звільнення з 12 вересня 2017 року за власним бажанням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги збільшив та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену заробітну плату за період з 01.07.2016 року по 12.09.2017 року в сумі 58826,93 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 16956,78 грн., суму компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 3095,20 грн. та середній заробіток за весь час затримки в сумі 8602,88 грн., а всього 87481,79 грн. та зобовязати відповідача внести в трудову книжку запис про звільнення з 12 вересня 2017 року за власним бажанням, а також проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не відомі. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, 19.08.2011 року [PERSON], була прийнята на посаду головного економіста відділення № 2 Дніпровської філії ПАТ «Український інноваційний банк» міста Черкаси (наказ № 628-к від 18.08.2011 року). У звязку із зміною організаційної структури, 01.07.2012 року переведена на посаду менеджера з залучення та обслуговування клієнтів Відділення № 2 Дніпровської філії ПАТ «Укрінбанк», що підтверджується наказом № 446-к від 25.06.2012 року. 06.07.2013 року припинено діяльність Дніпровської філії ПАТ «Укрінбанк» шляхом реорганізації у Черкаське центральне відділення ПАТ «Укрінбанк» переведено на посаду менеджера з залучення клієнтів Черкаського відділення № 2 ПАТ «Укрцінбанк» (наказ № 426 к від 01.07.2013 року). Наказом № 910-к від 30.10.2013 року, 01.11.2013 року позивача переведено на посаду головного менеджера з залучення та обслуговування корпоративних клієнтів Черкаського відділення. 18.04.2016 року [PERSON] було переведено на посаду головного менеджера з обслуговування клієнтів Черкаського центрального відділення ПАТ «Укрінбанк» (наказ № 108 к від 12.04.2016 року). Статтею 29 ЗУ «Про оплату праці» визначено, що при укладанні працівником трудового договору (контракту) роботодавець доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок і строки виплати заробітної плати, підстави, згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством. Про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення роботодавець повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Відповідно до статей 38, 39 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, і строковий трудовий договір, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесена інформація щодо державної реєстрації 29.03.2017 за № 13831050145004456 змін до установчих документів юридичної особи, зміна найменування відповідача [PERSON] акціонерне товариство «Український інноваційний банк» на [PERSON] акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» ідентифікаційний код 05839888, юридична адреса товариства є 93404, Луганська область, м. Сєверодонецьк, вул. Сметаніна, 3-А. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, 23 серпня 2017 року голові правління ПАТ «Українська інноваційна компанія» позивачем було подано заяву про звільнення за власним бажанням, в якій я також просила оформити належним чином трудову книжку та провести остаточний розрахунок. Заяву про звільнення було направлено поштовим відправленням на юридичну адресу відповідача. Відповідно до інформації з сайту Укрпошта та повідомлення про вручення від 29.08.2017 року поштове відправлення надійшло до відповідача 29.08.2017 року та вручено повноважній особі. Враховуючи дату отримання заяви про звільнення за власним бажанням та двотижневий строк передбачений ст. 38 Кодексу законів про працю України датою припинення трудових відносин між позивачем та відповідачем є 12.09.2017 року. Згідно із випискою АБ «Укргазбанк» за період з 20.01.2016 року по 11.08.2017 року по рахунку 26257002350729-980 (власник рахунку [PERSON]В.) на який перераховували заробітну плату та відповідно до довідки Пенсійного фонду України (форма ОК-5) вбачається, що з 13.07.2016 р. позивачу було припинено виплату заробітної плати, а її нарахування з 01.07.2016 року. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 5 ст. 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці працівникові здійснюється власником або уповноваженим ним органом після виконання зобовязань по оплаті праці. У силу ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак в порушення зазначених норм відповідач при звільненні не виплатив позивачу нараховану заробітну плату. Згідно з відомостями про заборгованість, нарахована позивачу заробітна плата за період з 01.07.2016 року до моменту звільнення 12.09.2017 року складає 58826,93 грн. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки», що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], має на утриманні неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. 28.10.2013 року помер чоловік позивачки, [PERSON]. (свідоцтво про одруження, свідоцтво про народження дитини та свідоцтво про смерть). Відповідно до статті 19 Закону України «Про відпустки» надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73\~Кодексу законів про працю України). Ст. 19 ЗУ «Про відпустки» передбачено, що позивач як одинока мати, має право на додаткову щорічну відпустку тривалістю 10 календарних днів. Право на відпустку позивач використала у 2013 році. За 2014, 2015, 2016 та 2017 роки останній така відпустка не надавалась, тобто за ці роки залишилось не використаними 40 календарних днів додаткової відпустки. Загальна кількість днів, за які позивач не отримувала відпустку складає 1066 (2014 - 2017 рік) + 24 (2017 рік до звільнення) = 1090 календарних днів. Розрахунок кількості днів для компенсації за невикористану відпустку: календарні дні 1090 х кількість днів відпустки, які припадають на один календарний день 0,0847 = 92 днів. Загальна кількість днів для компенсації за невикористану відпустку становить: 92 (календарних днів щорічної відпустки) + 40 (календарних днів додаткової відпустки) 10 (календарних днів використаної щорічної відпустки за період з 19.08.2014 р. по 19.08.2015 р.) = 122 календарних днів. Середньоденна заробітна плата для розрахунку компенсації за невикористану відпустку: 49203,68 грн. / 354 календарних днів = 138, 99 грн. Отже, сума компенсації за невикористану відпустку складає: 138,99 грн. ? 122 календарних днів невикористаної відпустки = 16956,78 гривень. Крім того, відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів,нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Згідно ст. 3 Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 3 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплат», затвердженого Постановою КМУ № 159 від 21.02.2001 року, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Отже, сума компенсації за порушення строків виплати заробітної плати становить 3095,20 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в стати 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі. - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користі, працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень\~статті 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1. Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. № 100. середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Доходи за останні 2 два календарні місяці складають: липень 2017 року 4203,76 грн., серпень 2017 року 4203,76 грн., всього 8407,52 грн. Кількість відпрацьованих робочих днів: 21 день у липні 2017 року + 22 дні у серпні 2017 року = 43 дні. Середньоденна заробітна плата дорівнює 8407,52 грн. / 43 робочі дні = 195,52 грн. Отже, середній заробіток за весь час затримки з 13.09.2017 року по день фактичного розрахунку становить 44 календарні дні складає: 195,52 грн. х 44 = 8602,88 гривень. Розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 8602,88 грн. Статтею 47 КЗпП України передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціаль6ного захисту населення України від 29.07.1993 року № 58 (Надалі Інструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад пять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу працівника. Згідно ст. 47 КЗпП України, п. 4.1, 4.2 Інструкції власник або уповноважений ним орган зобовязаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку з внесеним до неї записом про звільнення, а якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган у цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. В порушення вимог ст.ст. 24, 24-1, 47, 48 КЗпП України, п.п. 2, 8 Положення, п. 4.1 Інструкції відповідач не вніс записи до трудової книжки про звільнення з роботи, не видав позивачу належно оформлену трудову книжку у день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача невиплачена не виплачена заробітна плата за період з 01.07.2016 року до 12.09.2017 року в сумі 58826,93 грн., компенсація за невикористану відпустку в сумі 16956,78 грн., сума компенсації за порушення строків виплати заробітної плати в сумі 3095,20 грн. та середній заробіток за весь час затримки в сумі 8602,88 грн., а всього 87481,79 грн. З відповідача підлягають до стягнення судові витрати.

Outcome: approved