Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з [PERSON] зареєстрований 14 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2372 та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 листопада 2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, від якого мають дитину [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що протягом останнього року перебування у шлюбі через постійні фінансові труднощі та потреби на дитину у неї з відповідачем постійно виникали непорозуміння та суперечки, яку переростали в принижування один одного. Їхнє спільне життя стало неможливим та нестерпним. Відповідач фактично ніде не працював, час від часу мав мінливий дохід. За час спільного проживання він неодноразово втрачав роботу, пошуком роботи майже не займався, а проживали вони на допомогу рідних. Вона не одноразово просила відповідача знайти та влаштуватися на постійну роботу, надавала йому шанс для збереження родини, проте на роботу відповідач так і не влаштувався. Кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв'язку із чим шлюбні стосунки були фактично припинені в листопаді 2016 року, з цього часу спільне господарство між ними не ведеться та проживають за різними адресами. У зв'язку із цим шлюб носить лише формальний характер, а примирення з відповідачем та збереження сім'ї неможливе. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати малолітнього сина, через що постійну допомогу надає її матір. Позивач в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, суду подала заяву у якій просить розглянути справу у її відсутності, зазначає, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує, строк на примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 14 листопада 2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві зроблений відповідний актовий запис за № 2372 (а.с. 7). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими, тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, проживають окремо за різними адресами, взаєморозуміння між ними відсутнє, шлюб існує формально, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, у зв'язку з чим позов у частині вимог про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За повідомленням позивача, відповідач постійного доходу не має, його дохід мінливий, участі в утриманні дитини не приймає. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що дитина сторін по справі проживає з позивачем та перебуває на її забезпеченні, інших утриманців відповідач не має. У спростування викладених обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі по 1 000 грн. щомісячно. При визначені розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище сторін та беручи до уваги вік дитини і ті обставини, що малолітня дитина знаходиться на утриманні позивача, відповідач офіційно не працевлаштований, є особою працездатного віку, інших утриманців не має, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти у розмірі 1 000 грн. щомісячно на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову, а саме з 11.05.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідач суду не надав. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 640 грн. у частині вимог про розірвання шлюбу та стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. у частині заявлених вимог про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved