Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що 03.06.1989 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Білицькою міською радою м. Добропілля Донецької області. Спільне життя з відповідачем не склалося в силу різних причин, зокрема через розходження поглядів на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття довіри та кохання. Шлюбні відносини між ними припинені з 1997 року, спільного господарства не ведуть. З вищенаведених підстав, позивач вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим, просить суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду представник позивача подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідними рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та відповідним оголошенням в газеті «Новини Закарпаття» № 76 (4691) від 13 жовтня 2017 року. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки проти такого вирішення справи не заперечує позивач. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 03.06.1989 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Самчук) [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Білицькою міською радою м. Добропілля Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 45. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON], дружині [PERSON]. Зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про укладення шлюбу серія V-HO № 330147 від 03.06.1989 року. Судом також встановлено, спільне життя між подружжямне склалося в силу різних причин, зокрема через розходження поглядів на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, що призвело до втрати почуття довіри та кохання. Шлюбні відносини між ними припинені з 1997 року, спільного господарства не ведуть. На переконання позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, збереження шлюбу є неможливим. У звязку з наведеним, шлюб носить формальний характер, а тому позивач просить розірвати їхній шлюб. Відповідно до положень ст. ст. 24, 56 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи наведене та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved