Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення коштів. В позові зазначила, що 23 травня 2012 року між нею та відповідачем укладено попередній договір (договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки), згідно якого сторони зобов'язались у строк не пізніше 01.09.2012р. укласти договір купівлі-продажу належного [PERSON] будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору вона передала відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 6 тис. доларів США, що еквівалентно до курсу НБУ на час передачі 47 940 грн. 06.07.2012р. нею додано ще 400 доларів США, що еквівалентно до курсу НБУ на час передачі 3200 грн. В подальшому з'ясувалось, що будинок під заставою. [PERSON] різними способами уникала підписання основного договору. На даний час будинок вже проданий іншим людям. Отже, відповідачем не було укладено з нею основного договору купівлі-продажу нерухомого майна та не відшкодовано суму заборгованості. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Отже, продавець у випадку відмови з його сторони від укладання основного договору зобов'язаний повернути їй завдаток в сумі 6400 доларів США або суму грошових коштів в гривнях, еквівалентну комерційному курсу продажу валюти (доларів США) НБУ на день їх повернення, що становить 51 200 грн., а також додатково сплатити на її користь (покупця) суму у розмірі отриманого раніше завдатку - 6400 доларів США або еквівалентну суму в національній валюті по комерційному курсу продажу валюти НБУ - 51 200 грн. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з рахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, який додається, ця сума буде становити 1 402 грн. На підставі наведеного, [PERSON] за неналежне виконання зобов'язання за попереднім договором купівлі-продажу зобов'язана повернути їй отриманий забезпечувальний платіж у розмірі 51 140 грн., додатково сплатити на її користь суму у розмірі отриманого раніше завдатку - 51 140 грн. та 3 відсотка річних в розмірі 1 402 грн., а всього - 103 682 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 103 682 грн. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Суд вирішив проводити судовий розгляд за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задоволити частково. Судом встановлено, що 23 травня 2012 року сторони домовились про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS]. В рахунок виконання даної домовленості та на підтвердження наміру придбати житловий будинок позивач, [PERSON], передала відповідачу, [PERSON], 23 травня 2012 року - 6000 доларів США, 6 липня 2012 року - 400 доларів США, а всього - 6400 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ 51 136 грн. (6400 доларів США * 7, 99 грн.). Дані обставини підтверджуються розпискою відповідача від 23 травня 2012 року про одержання коштів. Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Таким чином, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності дійсного зобов'язання, тобто укладеного між сторонами договору, яким визначено предмет та істотні умови. Однак, договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] між сторонами укладений не був, сторони лише домовились укласти такий договір, у зв'язку з чим відсутні підстави вважати передані позивачем кошти завдатком, тому вони є авансом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума авансу в розмірі 51 136 грн., що еквівалентно 6400 доларів США (7, 99 грн. за 1 долар США). Так, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно припису ст. 510 ЦК України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Частина 1 статті 530 ЦК України передбачає - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). А в силу ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як встановлено судом, згідно розписки відповідача від 23 травня 2012 року, [PERSON] (боржник) отримала від [PERSON] (кредитора) 23.05.2012р. 6 000 доларів США, 06.07.2012р. - 400 доларів США, а всього - 6400 доларів США, на підтвердження наміру продати житловий будинок [ADDRESS], терміном до 1 вересня 2012 року. Однак, станом на час розгляду справи в суді відповідач грошові кошти в розмірі 6400 доларів США, що еквівалентно 51 136 грн., позивачу не повернула. Отже, суд приходить до висновку, що боржник, [PERSON], прострочила виконання грошового зобов'язання, тому необхідно застосувати вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнути на користь кредитора, [PERSON], 3 (три) проценти річних від простроченої суми в розмірі 1402 грн. (51 136 грн. * 334* 3%/ 365 = 1403 грн. 79 коп.). Оскільки частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних від простроченої суми в межах позовних вимог, тобто 1402 грн. (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а ч. 2 ст. 10 ЦПК України передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не підлягає стягнення з відповідача на користь позивача сума інфляційних втрат згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов'язання в розмірі 102, 28 грн. з наступних підстав. Так, нормами Закону України від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення» передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. В даному ж випадку, сторони визначили грошове зобов'язання у доларах США. Оскільки, виходячи із встановлених фактичних обставин, правова природа отриманих відповідачем грошових коштів визначена законом - ч. 2 ст. 570 ЦК України, тому твердження позивача про те, що вона передавала позивачу завдаток, правового значення не має і не тягне за собою наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. Отже, вимога позивача про додаткове стягнення з відповідача суми грошових коштів у розмірі отриманого завдатку в розмірі 51 140 грн., - задоволенню не підлягає. Суд не бере до уваги доводи позивача та його представника про те, що між сторонами укладено попередній договір (ст. 635 ЦК України). Так, згідно ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. В свою чергу, стаття 657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частина 1 статті 181 ЦК України зазначає, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. А у відповідності до припису ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. На час домовленості сторін про купівлю-продаж житлового будинку [ADDRESS] 23 травня 2012 року договір купівлі-продажу вказаного майна підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У тій же формі сторони мали укласти і попередній договір, однак вони не дотримались вимог закону щодо форми договору. Отже, за таких обставин між сторонами попередній договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] укладений не був. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 52 538 грн. (п'ятдесят дві тисячі п'ятсот тридцять вісім гривень), в тому числі - 51 136 грн. (п'ятдесят одну тисячу сто тридцять шість гривень) авансу, що по курсу НБУ еквівалентно 6400 доларів США, та 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 402 грн. (одну тисячу чотириста дві гривні). Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивач, [PERSON], звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом 2-ї групи (а.с. 8). Отже, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 525 грн. 38 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved