Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що 19 лютого 1997 року вона придбала квартиру [ADDRESS] у громадян [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого та зареєстрованого за [NUMBER] Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест» м. Запоріжжя. З того часу вона стала власницею квартири, в якій зареєстрована та проживає майже 18 років. Саме вона укладала всі договори на обслуговування квартири з організаціями, які надають послуги з електро-, водо-, теплопостачання, сплачувала всі комунальні послуги. Маючи намір оформити цивільно-правову угоду по відчуженню квартири, вона звернулася до приватного нотаріуса, який направив її до Реєстраційної служби Оріхівського РУЮ Запорізької області для здійснення державної реєстрації права власності на квартиру на підставі договору товарної біржі, так як виявилось, що на сьогоднішній день її право власності на квартиру не зареєстроване. 04 березня 2015 року Реєстраційна служба Оріхівського РУЮ Запорізької області на її заяву щодо реєстрації права власності надає Рішення за №19773124 про відмову в реєстрації права власності на вказану квартиру, оскільки біржова угода 1997 року не посвідчена нотаріально. Договір купівлі-продажу квартири був укладений на товарній біржі, а тому не був нотаріально посвідчений, але всі умови договору виконані, продавцю були передані гроші, а покупець отримала квартиру у власність. Вона ніколи не отримувала будь-яких претензій зі сторони колишніх власників, однак вирішивши продати квартиру, тільки в 2015 році довідалася що через зміни в законодавстві її право на розпорядження квартирою суттєво порушується. Прохає визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири розташованої за адресою [ADDRESS]), посвідчений 19.02.1997 року та зареєстрований за [NUMBER] Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест» м. Запоріжжя та визнати за нею право власності на нерухоме майно - квартиру за адресою: [ADDRESS] з правом реєстрації у відповідних органах. В судовому засіданні представник позивача на позові довірителя наполягає і прохає його задовольнити. Відповідачі, належним чином повідомлені про час розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Третя особа в судове засідання подала заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Розглянувши матеріали справи та дослідивши викладені в позові обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 лютого 1997 року між [PERSON] і громадянкою [PERSON], від імені якої діяла громадянка [PERSON] на підставі довіреності посвідченої секретарем виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області 29.02.1996 року за реєстровим номером 88, а також від імені неповнолітнього [PERSON], [INFO], на підставі Рішення Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області від 06.03.1996року за №46, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Цей договір був посвідчений та зареєстрований за [NUMBER] Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест» м. Запоріжжя, згідно статті 15 Закону України від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» на виконання біржового контракту [NUMBER] від 19.02.1997 року. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 30.06.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. З часу придбання квартири позивачка зареєстрована та проживає в ній, підтвердженням чого є домова книга та реєстрація в паспорті. З позивачем укладені всі договори на обслуговування квартири з організаціями, які надають послуги з електро-, водо-, теплопостачання та сплачує відповідні рахунки. Відповідно до акту обстеження фактичного володіння та користування квартирою від 10.03.2015 року, складеного депутатами Комишуваської селищної ради Оріхівського району Запорізької області та представниками громади, встановлено, що фактичним власником, володільцем та користувачем квартири [ADDRESS] являється [PERSON]. Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за індексним №33548071 від 12.02.2015 року встановлено, що право власності на об'єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (архівний запис) на підставі свідоцтва про право власності, б/н 21.09.1994, Комишуваський комбінат комунальних підприємств, в єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості відсутні. Позивач звернулася 27.02.2015 року до Реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області з заявою про реєстрацію права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу товарної біржі. Відповідно до Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №19773124 від 04 березня 2015 року Реєстраційна служба Оріхівського РУЮ Запорізької області відмовляє позивачу у державній реєстрації права власності на квартиру в зв'язку з тим, що наданий заявником договір [NUMBER] посвідчений Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест» не має нотаріального посвідчення та державної реєстрації. Договір купівлі-продажу квартири був укладений на товарній біржі, а тому не був нотаріально посвідчений, всі умови договору виконані, продавцю були передані гроші, а покупець отримала квартиру у власність. Відповідно до ст.ст. 1,2, 15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року товарна біржа є організацією, що об'єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов'язаних із ним торгівельних операцій. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. За положеннями ст. 47 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. На підставі ч. 2 ст. 47 ЦК (в редакції 1963 р.) суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального оформлення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна зі сторін повністю або частково виконала її, а друга ухиляється від нотаріального оформлення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього, в тому числі шляхом укладення щодо предмета зобов'язань нотаріально оформленої угоди з іншою особою. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Таким чином, судом встановлено, що в договорі купівлі-продажу, укладеному 19.02.1997 року на товарній біржі, сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, виконали ці умови, і у сторін за договором заперечень щодо переходу права власності до позивачки не виникло, що і дає суду підстави для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, щодо можливості визнання зазначеного договору купівлі-продажу дійсним. Згідно зі ст.ст. 71, 75, 76, 80 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Судом встановлено, що позивачка довідалася про порушення свого права на розпорядження своєю власністю тоді, коли вирішила продати квартиру в 2015 році, а тому строк позовної давності нею не пропущений. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними. Право власності позивача на зазначену квартиру не визнається органом що здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] на підставі ст. 392 ЦК України про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved