Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, покликаючись на те, що з 14 лютого 2017 року вони перебувають у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу з відповідачем у них є син [PERSON] , [INFO] . Нормальні сімейні відносини у них не склалися, виникали конфлікти, а також, вони спільного господарства не ведуть, відповідач не надає фінансової допомоги дитині. Просить шлюб розірвати, призначити аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1000 гривень щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у її відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна вирішити у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено що, сторони уклали шлюб 14 лютого 2017 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 50. Внаслідок різниці в характерах та поглядах на життя у сім`ї виник стійкий конфлікт, сторони тривалий час не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, втратили почуття любові та поваги, миритися не бажають, не проживають разом. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно, розлад носить стійкий і тривалий характер, збереження сім`ї неможливе, подальше перебування у шлюбі недоцільне і веде до загострення взаємовідносин, шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. Під час фактичних шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до принципів 4, 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Враховуючи матеріальне становище позивача та платника аліментів, який є працездатною особою, і спроможний платити аліменти на утримання дитини, з метою забезпечення сину [PERSON] рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є обов`язком відповідача [PERSON] , як батька, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Крім того, відповідачем не надано суду жодних обгунтованих заперечень щодо позовної заяви, ним не подано відзиву на позовну заяву чи інших належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved