Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися з суд з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просять визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування належним їм житловим будинком в [ADDRESS] , та примусово зняти її з реєстраційного обліку в житловому будинку, посилаючись на те, що відповідач по справі, яка є його, [PERSON] , дружиною, числиться зареєстрованою у належному позивачам на праві власності домоволодінні, проте відносини між ними не склалися і в 2016 році відповідач поїхала на роботу в Італію, і з того часу її місцезнаходження їм невідоме. В будинку відсутні будь-які особисті речі відповідача. Оскільки [PERSON] зареєстрована у їхньому господарстві, однак не користується ним без поважних причин та не бере участі в його утриманні, у них виникають проблеми з оформленням субсидії, відсутність якої призводить до надмірної оплати за комунальні послуги. За таких обставин, вважають, що така обставина порушує їх права на вільне розпорядження і користування майном, у зв`язку з чим вони вимушені звертатися до суду. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 02.03.2020 о 10.00 год. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2020 року, закрито підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 18.03.2020 о 10.00 год. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в зал судового засідання не прибули, подали заяву в яких позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити, справу слухати у їх відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула повторно, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового засідання. Причини неявки суду не повідомила. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, докази, надані позивачем, суд встановив наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №187817439 від 06.11.2019 та №181042280 від 14.09.2019 виданих приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області, позивачу [PERSON] належить на праві приватної власності 2/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №181042290, №181042261, №181042247 від 14.09.2019, виданого приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу Тернопільської області, позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , належить на праві приватної власності по 1/5 кожному зокрема, частини житлового будинку, з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS] . 05 липня 2002 одружились [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №5. Після одруження прізвище дружини [PERSON] про одруження серія [NUMBER] від 30 липня 2002 року) Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.321 ЦК України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів його сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №96 від 30.01.2020 та довідки про склад сім`ї №96 від 30.01.2020, виданих Мельнице-Подільською селищною радою, в житловому будинку в [ADDRESS] зареєстровано п`ять чоловік [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Проте, [PERSON] зареєстрована, але не проживає з 2016 року. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках і, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідач в судове засідання не прибула, відзиву на позовну заяву не подала. У судовому засіданні не здобуто доказів, які давали б суду підстави вважати поважними причини відсутності відповідача [PERSON] за місцем постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . Отже, відповідач [PERSON] відсутня по місцю постійного проживання понад один рік без поважних причин, її реєстрація в домоволодінні, яке належить позивачам, створює певні перешкоди в реалізації їх прав, як власників, а тому відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , що належить позивачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом з тим, вимоги позивача про примусове зняття відповідача з реєстраційного обліку до задоволення не підлягають, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи, крім інших підстав, здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання. На підставі ст.41 Конституції України, ч.1 ст.317, ст.319, 321, 383, ч.1 ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України, ч.4 ст.64, ч.ч.1,4 ст. 156 ЖК України та

Outcome: partial