Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що в березні 2020 року між Позивачем та Відповідачем відбулася домовленість про продаж 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 783 кв. м. та складається з: літ. А-1 житловий будинок, каркасномаз. обкл. 0,5 цегли, розмір житлової площі 58,3 кв. м., розмір загальної площі 104,9 кв. м.; літ. Г-1 - гараж, цегляний; літ. В-1 - сарай, цегляний; літ. Ж-1 - вбиральня, дерев`яна; літ. 3-1 - вбиральня, дерев`яна; літ. Е-1 вбиральня, дерев`яна; № 1-4 - огорожа, з/б плити. Сторони домовилися щодо усіх умов договору та вирішили звернутись до нотаріуса з приводу нотаріального посвідчення договору. Але у зв`язку з введенням на усій території України карантину відповідно до Постанови КМУ від 11 березня 2020 року № 211, жоден нотаріус на той час не працював. Тому Відповідачем було запропоновано спочатку укласти договір у простій письмовій формі, а вже після того як буде знято карантин оформити договір купівлі-продажу нотаріально. На що Позивач не заперечував. 02.04.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу у простій письмовій формі. Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася. Продаж 1/4 частини житлового будинку, було здійснено за домовленістю сторін за 165900 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, які були отримані Відповідачем від Позивача, до підписання договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану 1/4 частини житлового будинку за вищевказаною адресою, проставивши свої підписи на договорі. Відповідачем були передані Позивачу правовстановлюючі документи на вищевказане майно, ключі від домоволодіння. Через деякий час після укладання Договору купівлі-продажу Позивач дізнався, що нотаріуси почали працювати і одразу ж звернувся до Відповідача з метою оформлення договору нотаріально. Але Відповідач почав ухилятися здійснити нотаріальне посвідчення договору, мотивуючи продовженнях: карантину, браком часу та неможливістю приїхати з міста Дніпро до міста Синельникове в зв`язку з обмеженим рухом міжміського транспорту, що в свою чергу унеможливлює оформлення Позивачем права власності на зазначену нерухомість в установленому законом порядку. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 02 квітня 2020 року, укладений між сторонами та право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання позивач та її представник надали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Згідно з договором купівлі-продажу від 02.04.2018 року [PERSON] продала [PERSON] 1/4 частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 78 кв. м. Продаж 1/4 частини житлового будинку було здійснено за домовленістю сторін за 165900 (сто шістдесят п`ять тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок, які були отримані відповідачем від позивача до підписання договору. Сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану 1/4 частини житлового будинку за вищевказаною адресою, проставивши свої підписи на договорі. Відповідачем були передані Позивачу правовстановлюючі документи на вищевказане майно, ключі від домоволодіння. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу відсутнє. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином ,положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст. 657 ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу гаражу, від нотаріального посвідчення якого одна із сторін ухиляється , а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved