Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції та просить Визнати право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї житлової кімнати, площею 11,9 кв.м.; кухні, площею 3,6 кв.м; передпокою, площею 6,8 кв.м; вбиральні (сполученої), площею 3,2 кв.м; загальна площа квартири складає 25,5 кв.м - в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі, [PERSON], померлої [INFO] та батька, [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 15 вересня 2000 року батько позивача, [PERSON], та її бабуся, [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON] Купівля була оформлена договором № 1201 від 15.09.2000 року та зареєстрована на Одеській універсальній біржі товарів та послуг. 03.06.2013 року рішенням Малиновського районного суду м.Одеси було встановлено, що договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1201 від 15.09.2000 року, укладений між [PERSON], [PERSON] і [PERSON], [PERSON] на Одеській універсальній біржі товарів та послуг - є дійсним. [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON], а [INFO] помер батько позивача, [PERSON]. [PERSON], донька [PERSON], є єдиною спадкоємицею за заповітами, після смерті [PERSON] та [PERSON], на майно, що складається з квартири [ADDRESS]. За життя документи на квартиру [PERSON] були загублені, а саме: вкрадені. Серед викрадених документів були договір купівлі-продажу та технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. Відновити документи на квартиру не вбачалося можливим, тож рідні позивача - тато, [PERSON] та бабуся, [PERSON] змушені були звернутися до суду про визнання права власності на майно, але через смерть обох позивачів, [PERSON] та [PERSON] справа до кінця розглянута не була. За життя, 08.10.2013 року [PERSON] було складено заповіт на ім.*я [PERSON], яким вона усе своє майно заповіла рідній онуки. Також, 08.10.2013 року [PERSON] було складено заповіт на ім.*я [PERSON], яким він усе своє майно заповів рідній дочки. Після смерті рідних, відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. Позивач у встановлені законом строки звернулася з відповідною заявою до П*ятої Одеської державної нотаріальної контори на предмет прийняття спадщини, але її було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS] та запропоновано звернутися з відповідним позовом до суду для визнання права власті в порядку спадкування. З метою відновлення свого порушеного права, позивач звернулася з вказаним позовом до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на зазначені обставини та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідачі, сповіщені належним чином, у судове засідання не з*явилися, причини неявки суду не повідомили, заперечень стосовно предмету позову або заяви про розгляд справи за їх відсутності, до суду не надходило. Третя особа, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції, сповіщені належним чином, в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача. оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 вересня 2000 року батько позивача, [PERSON] та її бабуся, [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] у [PERSON], [PERSON] Купівля була оформлена договором № 1201 від 15.09.2000 року та зареєстрована на Одеській універсальній біржі товарів та послуг. Після покупки вказаної квартири [PERSON], [PERSON] у встановленому в законом порядку зареєстрували договір купівлі продажу № 1201 від 15.09.2000 року в КП «Одеське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за №286, стр. 133, що підтверджується відповіддю КП «ОМБТІ та РОН» від 18.10.2011 року за №296141.70.11. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 03.06.2013 року (справа №521/3498/13ц) договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1201 від 15.09.2000 року, укладений між [PERSON], [PERSON] і [PERSON], [PERSON] на Одеській універсальній біржі товарів та послуг - було визнано дійсним. [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON], згідно Свідоцтва про смерть від [INFO], актовий запис №503. [INFO] помер батько позивача, [PERSON], згідно Свідоцтва про смерть від 14.02.2014 року, актовий запис №1742. Після їх смерті відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. За життя, 08.10.2013 року [PERSON] було складено заповіт на ім.*я [PERSON], зареєстрований за №3854, яким вона усе своє майно заповіла рідній онуки. Також, 08.10.2013 року [PERSON] було складено заповіт на ім.*я [PERSON], зареєстрований за №3855, яким він усе своє майно заповів рідній дочки. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У встановлені законом строки, позивач звернулася з відповідною заявою до П*ятої Одеської державної нотаріальної контори на предмет прийняття спадщини після смерті рідних, батька та бабусі, на підставі чого, П*ятою Одеською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкові справи за №175/2014 від 12.05.2014 року, щодо майна [PERSON], померлої [INFO] та за №176/2014 від 12.05.2014 року, щодо майна [PERSON], померлого [INFO]. Згідно матеріалів вказаних спадкових справ вбачається, що окрім [PERSON], інших спадкоємців щодо майна померлих - не має. Згідно технічного паспорту від 26.02.2015 року, виданого КП «ОМБТІ та РОН» на ім.*я [PERSON] квартира [ADDRESS] складається з однієї житлової кімнати, площею 11,9 кв.м.; кухні, площею 3,6 кв.м; передпокою, площею 6,8 кв.м; вбиральні (сполученої), площею 3,2 кв.м; загальна площа квартири складає 25,5 кв.м. Відповідно до положень ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з підпунктом 4.12 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права на спадкове майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності, крім того, судам потрібно враховувати, що якщо нотаріусом відмовлено особі в оформленні права на спадщину (видачі, свідоцтва про право на спадщину), вона може звернутися до суду за захистом своїх прав відповідно до ст. 16 ЦК України та п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року № 7 (ухвала ВССУ від 11 травня 2011 року у справі № 6-3629св10) - Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Практика застосування цієї правової норми роз'яснюється у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», де зазначено, що у разі, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Як викладено вище, позивач не має можливості відновити втрачені правовстановлюючі документи у передбаченому законом порядку. Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІV, однією із підстав державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення судів, що набрали законної сили, оскільки визнання права власності на нерухоме майно є прерогативою суду. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На думку суду визнання права - спосіб захисту, який застосовується у випадку наявності спору між суб'єктами цивільного права з приводу наявності чи відсутності правовідносин між ними, і відповідно наявності чи відсутності цивільного права та цивільного обов'язку. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як встановлено матеріалами справи позивач довела суду факт невизнання чи оспорювання її права на нерухоме майно, а саме неможливість розпорядитись належним її нерухомим майном через відсутність правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], що унеможливлює в подальшу провести державну реєстрацію вказаного нерухомого майна. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі вище викладеного, суд вважає, що позовні вимоги цілком обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved