Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 23 вересня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу у них є двоє малолітніх дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . Вони з відповідачем прожили у спільному шлюбі понад 13 років, намагались вести спільне господарство та будувати міцні сімейні відносини. Проте протягом останнього часу вони не можемо як сім`я проживати разом, виконувати сімейні обов`язки та спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаємося і принижуємо один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхніх дітей, що негативно може вплинути на них. Подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна. Відповідач працездатний, має задовільний стан здоров`я і можливість сплачувати аліменти, оскільки є підприємцем та займається ремонтом комп`ютерної техніки, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Інших осіб на утриманні відповідач не має. А тому просила шлюб розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі: на утримання сина в розмірі 2395,00 грн. та на утримання доньки в розмірі 1921,00 грн., щомісяця, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дітей, стягнути з відповідача судові витрати та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечував проти розірвання шлюбу, однак у позові в частині стягнення з нього аліментів на утримання дітей просив відмовити. Посилався на те, що з липня 2020 року він з позивачем не підтримують сімейні стосунки, не веде спільне господарство та проживають окремо. Він разом з дітьми проживає за місцем їхньої реєстрації по [ADDRESS] , а позивач проживає у своїх батьків по [ADDRESS] . Проживання дітей разом з ним було за згодою з позивачем, що останню влаштовувало. Позивач бачилася з дітьми переважно у вихідні дні. Однак згодом він став помічати негативну налаштованість дітей відносно нього, яке проявлялась після повернення їх від матері. У [PERSON] мали місце порушення сну, почав проявлятись енурез, у зв`язку з чим він звернувся за психологічною допомогою. Після психодіагностичного обстеження [PERSON] психологом Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Чернівецької ОДА 22.10.2020 року встановлено, що мати свідомо або під впливом емоцій налаштовує дитину проти батька та його рідних, намовляючи, намагається переконати [PERSON] в необхідності проживання біля неї. Цим самим [PERSON] створює психоемоційно важку та складну ситуацію для дитини, примушуючи її обирати одного з батьків. Крім цього, психологом встановлено, що дитина почувається комфортно в колі сім`ї: батька, дідуся, бабусі, брата, орієнтована на спілкування з батьком, в сім`ї створені всі належні та гарні психоемоційні умови для проживання дитини. Рекомендувала для збереження психоемоційного стану дитини, запобігати психотравмуючих ситуацій та зниженню рівня тривоги, подолання набутих психотравм. За результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] 14.08.2020 року встановлено, що дитина почувається комфортно в колі сім`ї: тата, молодшої сестри [PERSON] , дідуся, бабусі, також [PERSON] проговорює, що хоче жити з татом (тому що він і так зараз живе з татом), хлопець чітко проговорює власні почуття та бажання, що свідчить про достатній розвиток емоційного інтелекту. На питання: «як жити з татом?», розповів, що він «звик з татом, з ним спокійно». На прохання психолога пояснити, відповів, що « [PERSON] дуже часто на нас з [PERSON] кричить та сварить, ставить в куток. Було таке, що вона мене навіть била по руках та по попі. Але частіше дістається сестрі, вона маленька та всяке виробляє. Я боюсь лишати сестричку саму з мамою, щоб вона її не била». На питання пояснити, що [PERSON] робив, коли мама наказувала сестру, він відповів: «Просив, щоб вона цього не робила, а що я можу зробити тут...». Також проговорив, що останній раз, коли він разом із сестрою приходили в гості до мами, вона почала їх переконувати, що з нею жити ліпше, що вона на відміну від тата згає, як буде краще». Рекомендувала для збереження психоемоційного стану дитини, запобігання психотравмуючих ситуацій та зниженню рівня тривоги, лишити за дитиною право та бажання виховуватись поруч з батьком, ураховувати думку, бажання, почуття та емоції [PERSON] , з метою попередження негативних наслідків, тим самим захистити дитину від можливих психоемоційних та соматичних порушень. Він звернувся до служби у справах дітей з заявою про визначення місця проживання дітей із ним. До відзиву відповідач надав суду відповідні докази. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 квітня 2021 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених у позовній заяві і просила їх задовольнити. Позивач підтвердила той факт, що діти проживають з відповідачем, який їх утримує. Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували проти розірвання шлюбу, в частині стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання дітей просив відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що сторони 23 вересня 2007 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.8). Судом встановлено, що сім`я подружжя розпалась, її зберегти неможливо, а тому шлюб між ними потрібно розірвати. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.9, 10), які зареєстровані та проживають разом з відповідачем - батьком дітей за адресою [ADDRESS] . позивач [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрована та не проживає з 20.07.2020 р., що підтверджується Актом № 131 від 15.09.2020 р., Актом №61 від 19.04.2021 р., довідкою від 19.04.2021 р. складених та виданих КЖРЕП №4 (а.с.30, 31, 32). Судом також встановлено, що відповідач займається вихованням та здоров`ям дітей, дбає про них, що підтверджується психологічними дослідженнями відносно дітей (а.с. 34-41). Згідно з висновком від 26.05.2021 №01/02-24/1564, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , із батьком [PERSON] , не порушуючи права матері [PERSON] брати участь у вихованні та спілкуванні із дітьми ( а.с.55-56). Відповідно 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти присуджується у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України ), обов`язок доказування покладається на сторони (ч. 3 ст. 12 , ч. 1 ст.81 ЦПК України) і збирання доказів у цивільних справах за загальним правилом не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 12 ЦПК України). Аліменти на утримання дитини за рішенням суду підлягають стягненню лише в тому випадку, коли один із батьків не виконує такого обов`язку по утриманню дитини. Судом встановлено, що малолітні діти проживають з відповідачем, який їх виховує та утримує. За таких обставин у задоволенні позову в частині стягнення аліментів необхідно відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Оскільки позов в частині розірвання шлюбу задоволено суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які вона понесла по сплаті судового збору в сумі 908 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial