Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з уточненою позовною заявою про стягнення коштів, витрачених на утримання сумісного майна. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальні витрати у розмірі 303 368,02 грн. здійснених [PERSON] на утримання будинку [ADDRESS]. Позивач надала письмову заяву в якій просила проводити розгляд справи без її участі, а також просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, тому суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до статті 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць. Враховуючи конкретні обставини справи, встановлені ст.157 ЦПК України строки розгляду справи та те, що повторна неявка сторін без поважних причин згідно ст.169 ЦПК України не тягне відкладення розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, дійшов до наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів зокрема може бути визнання права(ст. 15-16 ЦК України). Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до уточненого позову та наданих документів, судом встановлено, що 30 вересня 1998 року [PERSON] придбала 1/2 частину незавершеного будівництвом будинку [ADDRESS], що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили: Ухвалою ВССУ від 02.11.2011 року та рішенням Дніпропетровського районного суду від 14.03.2000 року і від 02.09.2013 року Зазначеними судовими рішеннями встановлено також і той факт, що в зв'язку з неприйняттям відповідачкою [PERSON] будь-якої участі у добудовуванні будинку, вона має право та є власницею 1\\2 частини будівельних матеріалів і конструкцій з яких складався будинок на час придбання - 30.09.1998 року. В той же час, [PERSON] заперечуючи проти поданого позову надала суду копії окремих документів які на її думку підтверджують, що вона є власницею 1/2 частини завершеного будівництвом будинку та про те, що вона користується належною їй частиною будинку лише з моменту вселення її у будинок - 23.12.2015 року. [PERSON] вважає за необхідне спростувати ці документи відповідачки зазначивши про наступне: Законодавство України, а саме ст.13 Конституції України, ст.319, 322, ч.1 ст. 360 ЦК України ст.151 Житлового Кодексу України визначають: «власність зобов'язує», співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління та збереження спільного майна, у сплаті податків(обов'язкових платежів), встановлюють обов'язок громадян, які мають у приватній власності будинок(квартиру) забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонти, утримувати в порядку прибудинкову територію. Як вбачається з наведеного вище, жодна із зазначених вище правових норм не пов'язує лише за умови наявності фактичного користування своєю власністю із обов'язком нести тягар по її утриманню, а навпаки, теза основного Закону підкреслює, що власник не тільки має права щодо своєї власності але і несе відповідальність за неї, тобто незалежно від того, чи користується власник належною йому частиною будинку він зобов'язаний здійснювати витрати по її утриманню, чого не було зроблено відповідачкою на протязі 18 років. Що стосується наданого відповідачкою суду копії Акту прийняття до експлуатації спірного житлового будинку від 16.09.1998 року необхідно зазначити наступне: Як вбачається з цього Акту він був складений комісією у складі уповноважених осіб та у присутності забудовника [PERSON] але підпис [PERSON] в цьому Акті відсутній як і відсутній мій особистий підпис як співвласника будинку. Більш того, в Акті зазначено про належність земельної ділянки площею 1000 кв.м. лише [PERSON] в той час, як у відповідності до укладеного 25.06.1996 року договору купівлі-продажу земельної ділянки ця ділянка належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON], одночасно, згідно договору купівлі-продажу будинку від 25.06.1996 року він також належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON], що виключає можливість прийняття до експлуатації будинку за відсутності іншого співвласника. Окрім того, зазначене в Акті у розділі «матеріали» полів-ліноліум; опалення-котел; каналізація - зливна яма; спростовується записом у технічному паспорті на будинок від 19.06.1998 року де вказано про відсутність у будинку опалення, водопостачання та каналізації і газопостачання, більш того прописано: «у будинку стіни не поклеяні тільки штукатурка, підлога - бетонна, проєми без дверей…». До того ж, складений «комісією» Акт від 16.09.1998 року був затверджений рішенням Виконавчого комітету Підгородненської міської ради №190 від 16.09.1998 року тобто в один і той же день, що свідчить про його фіктивність, оскільки прийняття рішення колегіального органу - Виконавчого комітету готуються щонайменше місяць після дня складання Актів і унеможливлюють їх прийняття в один день зі складанням акту обстеження. Існують і інші обставини які свідчать про існування на час укладення відповідачкою договору купівлі-продажу 30.09.1998 року будинку як незавершеного будівництвом і які встановлені судовими рішеннями від 02.11.2011 року та від 02.09.2013 року, та в зв'язку з тим, що ці обставини не є предметом розгляду вданій цивільній справі, відсутня необхідність здійснювати посилання на них. В той же час, як було зазначено [PERSON] у первісному позові, не зважаючи на законодавчо встановлений обов'язок відповідачки нести тягар утримання своєї власності, остання не приймала участі у цьому, в зв'язку з чим цей обов'язок виконувала вона за свої особисті кошти загальна вартість яких склала суму 243 260, 57 грн. Витрачені [PERSON] кошти на утримання сумісного майна на тепер зазнали знецінення і у разі задоволення заявленого мною позову вона не отримає в повній мірі відшкодування всіх збитків, вважає за необхідне уточнити суму яка повинна бути стягнута з відповідачки на її користь з урахуванням індексу інфляції за період з 2006 по 2015 роки який у відповідності до офіційних повідомлень компетентних органів України склав розмір 3,668%. (таблиця індексів та приклад їх застосування при розгляді судових справ додається). Таким чином витрати на утримання за період з 2006 по 2015 роки складають: 1. Заміна даху на будинку - 96 031,18 грн. х 3,668 грн.= 352 242,37 грн. 2. Побудування газопроводу до будинку - 20 204 грн. х 3,668 грн. = 74 108,27 грн. 3. Газофикація будинку - 14 000 грн. х 3,668 = 51 352 грн. 4. Встановлення газового котла - 6000 грн. х 3,668 = 22 008 грн., загалом: 499 710,64 грн. Про фактичне зростання цін втричі за вказаний період свідчать офіційні прайс-листи та накладна на газовий котел і бітумну черепицю. Окрім того (без врахування індексу інфляції) [PERSON] здійснені витрати на: - встановлення опалення у будинку - 89 048 грн. - оплата за користування газом - 17 977,39 грн. Таким чином загальна сума витрат складає - 606 736,03 грн., а 1/2 частина, яку [PERSON] просить стягнути з [PERSON] становить суму 303 368,02 грн. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Згідно ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Відповідно ст.151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені Цивільним кодексом Української РСР. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, судом встановлено, що уточнений позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки в судовому засіданні було доведено ті обставини, які викладені у позові. Відповідно до вимог ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача в дохід Держави повинно бути стягнено судовий збір у розмірі 3033,68 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved