Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в якому просив стягнути аліменти на його користь на утримання малолітньої дочки, [PERSON], [INFO] в розмірі встановленому законодавством усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини, посилаючись на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 01.02.2002 року. Окрім, того просила розірвати укладений шлюб 01.02.2002 року, що зареєстрований у Відділі РАГС Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 97. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від шлюбу з відповідачем народилась малолітня дочка, [INFO], сімейне життя у них не складається, існують різні погляди на життя та шлюб з відповідачем. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування в жовтні 2013 року, жодних сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть з червня 2014 року та вважає, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. Також позивач зазначила, що відповідач вже тривалий час не надає матеріальну допомогу на утримання дочки, участі у її вихованні не приймає, а дочка знаходяться на її утриманні, що є дуже важко. Сам відповідач не проживає однією сім'єю з позивачем та не підтримує шлюбних стосунків. У судовому засіданні 10.04.2015 року позивач позовні вимоги уточнила в частині стягнення розміру аліментів, а саме, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки повідомив суд заявою, у якій зазначив, що не заперечує проти позову позивача, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2002 року зареєстрованим Відділом РАГС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №97 (а.с. 3 - копія свідоцтва про укладення шлюбу). Від згаданого шлюбу у подружжя є малолітня донька, [PERSON], [INFO] (а.с. 4- копія свідоцтва про народження). Як вбачається з матеріалів справи, на сьогоднішній день донька сторін проживає разом з позивачкою, відповідач з ними не проживає, не приймає участь у вихованні дитини, донька знаходяться на утриманні позивачки. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтями 180,181 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття і за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Таким чином, аналізуючи вищезазначені норми, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.01.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.367 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню, і оскільки відповідач працевлаштований і має змогу надавати допомогу на утримання дитини, та не звільнений від обов'язку утримувати свою дитину, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти за один місяць в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) негайно. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу суд, зазначає наступне. Згідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до приписів ч. 4 ст. 56 СК України не допускається примушування до збереження шлюбних відносин. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивач і відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2002 року зареєстрованим Відділом РАГС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 97 (а.с. 3 - копія свідоцтва про укладення шлюбу). У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач мають різні погляди на взаємовідносини в сім'ї, в зв'язку з чим між ними постійно виникають різного роду непорозуміння, конфлікти. Вказані взаємовідносини призвели до того, що вони жовтня 2013 року жодних сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть з червня 2014 року, мають окремий бюджет, сім'я фактично розпалася, а шлюб існує формально. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи зазначені обставини та те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них (позивача), у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що поданий позов підлягає задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 243, 60 коп., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів, бо позивачка при подачі до суду позову по закону була звільнена від сплати судових витрат, а також підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн., сплачені позивачем згідно квитанції від 15.01.2015 року (а.с. 13). На підставі викладеного,

Outcome: approved