Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] 24.09.2015 року звернулись до суду з позовними вимогами до приватного підприємства «Органік Сістемс», яке займається вирощуванням сільськогосподарської продукції, про визнання незаконним наказу про їх звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що вони працювали у відповідача: [PERSON] з 24.02.2015 року по строковому трудовому договору - помічником майстра, [PERSON] з 17.03.2014 року - помічником майстра, а з 02.03.2015 року - майстром та [PERSON] - оператором полів зрошення та фільтрації, але за наказом №118-к від 21.07.2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звільнені з займаних посад на підставі п.8 ст.40 КЗпП України - за вчинення розкрадання майна відповідача, на їх думку - незаконно. Позивачі посилаються, що до моменту їх звільнення з роботи, відносно них ні за вироком суду, ні за постановою органу, до компетенції якого входить накладання адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу, не встановлена вина у скоєнні ними крадіжки майна власника, що виключає можливість звільнення за такими підставами. До суду позивачі звернулись 24.09.2015 року, тобто з порушенням строку понад один місяць з дня ознайомлення з наказом про звільнення та дня вручення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] трудових книжок, але зазначили, що вони є юридично необізнаними, не знали норм трудового законодавства щодо строків подачі позовної заяви до суду, не знали також, що умовою звільнення з роботи за п.8 ст. 40 КЗпП України є встановлення факту розкрадання майна власника працівником за місцем роботи лише за вироком суду, що набрав законної сили, чи постанови органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу, а також, що [PERSON] у цей час доглядав малолітню дитину та не мав часу для звернення до суду із позовною заявою. Крім того зазначили, що всі вони перебували у шоковому стані у звязку з проведенням досудового слідства за фактом крадіжки чужого майна, тому просять поновити строк для звернення до суду, оскільки вважають за даних обставин, що строк звернення до суду пропустили з поважних причин. Позивачі також посилаються, що працівник служби безпеки підприємства, в якому вони працювали, змусив їх написати зізнавальні пояснення у вчинені крадіжки мінеральних добрив обманним шляхом, оскільки заявляв, що написання ними пояснень не призведе до негативних наслідків, але їх пояснення були покладені в основу предявленого обвинувачення у крадіжці 12 мішків з аміачною селітрою з поля, на якому вони працювали. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтримали свої вимоги у повному обсязі та пояснили, що дійсно працювали у відповідача, займаючись вирощуванням томатів на орендованих підприємством земельних ділянках і що отримували від підприємства для внесення рослинам мінеральні добрива, але крадіжки цих мінеральних добрив не вчиняли. Натомість, працівник служби охорони підприємства змусив їх написати пояснення про вчинення ними крадіжки мінеральних добрив і що за такі їх пояснення вони були 21.07.2015 року безпідставно звільнені з роботи. В подальшому розпочалось досудове слідство в Каланчацькому РВ УМВС лише відносно [PERSON] та [PERSON], але кримінальне провадження на даний час не розглянуто та не встановлена за вироком суду їх вина у крадіжці. Заявили також, що не знали про законні підстави та умови для їх звільнення за п.8 ст.40 КЗпП України, порядок та строки звернення до суду із заявою про поновлення на роботі, тому після належної юридичної консультації звернулись до суду з позовними вимогами лише 24 вересня 2015 року. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] у судовому засіданні просили суд визнати незаконним накази про звільнення позивачів у справі, поновити їх на роботі з часу незаконного звільнення та стягнути на їх користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, відповідно до наданого ними розрахунку, поновивши строк позовної давності на оскарження незаконного наказу про їх звільнення з роботи. Представник відповідача у справі - приватного підприємства «Органік Сістемс» [PERSON] позовні вимоги [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним наказу про їх звільнення на підставі п.8 ст.40 КЗпП України, поновлення їх на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу не визнала, пояснивши, що дійсно позивачі у справі, з якими укладені договори про повну матеріальну відповідальність, працювали на посадах, маючи безпосереднє відношення до матеріальних цінностей підприємства, що займається вирощуванням томатів. Вони мали - б використовувати надані їм мінеральні добрива у виробничих цілях для внесення як засіб кращого розвитку та захисту рослин, здійснюючи полив насаджень, але з переданих їм 31 мішків аміачної селітри 12 таємно викрали. Вчинений ними злочин був розкритий під час службового розслідування службою безпеки підприємства та досудового слідства у кримінальному провадженні працівниками правоохоронного органу. Для ПП «Орнанік Сістемс» є надзвичайно важливим дотримання технології вирощування рослин томату, оскільки недотримання з тих чи інших причин такої технології тягне за собою значну втрату врожаю, хвороби рослин, в тому числі і від неповноцінного їх підживлення мінеральними добривами, тому ці питання завжди котролюються службою безпеки підприємства. Представник відповідача надала пояснення, що служба безпеки підприємства 11.07.2015 року отримала інформацію про те, що з поля №ТН 1/18 працівниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за попередньою домовленістю між ними було викрадено 12 мішків мінеральних добрив аміачної селітри, вартість якої становить 5400 гривень, після чого викрадену селітру дані особи продали, виручили від продажу викраденого гроші, які планували між собою у подальшому поділити. Маючи таку інформацію, підприємство провело внутрішне службове розслідування цієї крадіжки що є управлінським рішенням підприємства і, крім того, звернулось із заявою про вчинену крадіжку до правоохоронних органів, які зареєстрували цей злочин та почали проводити слідство. Одночасно керівник підприємства звернувся до товариського суду відділення Каланчацького ПП «Органік Сістемс», що діє на підприємстві, з метою розгляду такого проступку працівників на засіданні товариського суду. Товариський суд підприємства 21.07.2015 року розглянув лист директора з виробництва по факту крадіжки, заслухав безпосередньо на засіданні суду [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про вчинену ними крадіжку, врахував те, що ці працівники визнали свою провину у крадіжці селітри, а також висновок службового розслідування служби безпеки підприємства, з якого слідує, що [PERSON] добровільно видав правоохоронним органам виручені від продажі крадених мінеральних добрив 4000 гривень, що в особистих речах [PERSON] були виявлені 12 пломб з викрадених мішків селітри, що викрадені з поля мішки з селітрою вивозив особистим автомобілем [PERSON], що правоохоронні органи у подальшому повернули підприємству викрадені мінеральні добрива, після чого товариський суд визнав факт крадіжки матеріальних цінностей зазначеними особами як документально підтверджений та доказаний. За рішенням товариського суду [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнані винними у скоєнні правопорушення, згідно ст. 51 КупАП, їм оголошено громадський осуд та вирішено рекомендувати директору з виробництва ПП «Органік Сістемс» [PERSON] розірвати трудовий договір з даними працівниками. З даним рішенням товариського суду були ознайомлені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які засвідчили це своїми підписами на протоколі засідання суду №1/07 від 21.07.2015 року і не оскаржили таке рішення у встановленому порядку. Керівник підприємства [PERSON] 21.07.2015 року, діючи на підставі рішення товариського суду відділення Каланчацького ПП «Органік Сістемс» від 21.07.2015 року видав накази № 118-к про звільнення з роботи за п.8 ст.40 КЗУпП [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були в цей же день ознайомлені з наказами про їх звільнення, з врученням трудових книжок із записами про підстави звільнення. Надалі, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], маючи всі підстави для своєчасного звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі, тобто протягом одного місяця з дня ознайомлення з наказом про звільнення та дня вручення трудових книжок - до 22.08.2015 року, із такими заявами до суду не звертались і лише 24.09.2015 року до Чаплинського районного суду Херсонської області надійшла позовна заява [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконним наказу про їх звільнення, поновлення на роботі, а в подальшому і доповнення до позовної заяви про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, з вимогою поновити строк для оскарження наказу керівника, тобто звернулись до суду, пропустивши встановлений законом строк позовної давності. Представник відповідача ПП «Органік Сістемс» просить суд застосувати при вирішенні даного трудового спору строк позовної давності і на цій підставі відмовити позивачам у задоволенні їх позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушегного прогулу, визнавши їх звільнення за п.8 ст.40 КЗпП України законним. Заслухавши сторони у справі, дослідивши надані у справу докази, а саме: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців щодо інформації про відповідача приватного підприємства «Органік Сістемс» з вирощування в тому числі овочів, баштанних культур, корнеплодів і бульбоплодів за місцем реєстрації юридичної особи Херсонська область, м. Гола Пристань по вул 1 Травня. буд. 304; накази (розпорядження) про прийняття на роботу позивачів у справі [PERSON] - №22-к від 24.02.2015 року, [PERSON] - №29-к від 17.03.2014 року та наказ про переведення на іншу роботу №26-к від 02.03.2015 року, [PERSON] - №66-к від 27.04.2015 року, відповідно до яких [PERSON] та [PERSON] прийняті на роботу по строковому трудовому договору, а [PERSON] по безстроковому трудовому договору; висновок інспектора відділу безпеки від 19.07.2015 року, затвердженолго 21.07.2015 року директором з виробництва НВП «Каланчацьке» [PERSON] про встановлений факт крадіжки 12 мішків аміачної селітри з поля КН 1/18 та клопотанням перед керівництвом підприємства про звільнення [PERSON], [PERSON], [PERSON] з роботи; лист директора з виробництва НВП «Каланчацьке» [PERSON] на адресу товариського суду трудового колективу ПП «Органік Сістемс» від 20.07.2015 року з вимогою розглянути на засіданні товариського суду протиправні дії [PERSON], [PERSON] та [PERSON]; протокол №1/07 від 21.07.2015 року засідання товариського суду відділення Каланчацького ПП «Органік Сістемс», згідно якого за результатами розгляду справи прийнято рішення про визнання винними та оголошено громадський осуд працівникам [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також рекомендовано директору з виробництва НВП «Каланчацьке» [PERSON] розірвати трудовий договір із зазначеними працівниками із наявними у протоколі підписами цих осіб про ознайомлення з рішенням товариського суду; наказ № 118 к від 21.07.2015 року про припинення трудового договору з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі п.8 ст.40 КЗпП України з підписами звільнених працівників про ознайомлення з даним наказом; розпорядження № 122 від 05.10.2015 року «Про закінчення польових робіт»; копію журналу обліку руху трудових книжок, відповідно у якому зазначено дату отримання працівниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] трудових книжок після їх звільнення, а саме 21.07.2015 року; копію свідоцтва про народження 21.05.2015 року у [PERSON] доньки [PERSON]; довідки про доходи, згідно яких [PERSON] за січень липень 2015 року отримав заробітну плату у сумі 32824 гривень, [PERSON] за лютий липень 2015 року отримав 15828.62 гривень, [PERSON] за квітень липень 2015 року отримав 8819.93 гривень; наказ підприємства від 31.05.2015 року про преміювання [PERSON] на суму 6250 гривень та [PERSON] на суму 1540 гривень; витяги з розрахунку надання харчування працівникам підприємства за травень 2015 року у сумі - [PERSON] 726.54 гривень, [PERSON] на суму 789.72 гривень, [PERSON] - 726.54 гривень, а також у червні 2015 року [PERSON] на суму 787.07 гривень, [PERSON] на суму 459.12 гривень та [PERSON] на суму 787.07 гривень; заяву про уточнення позовних вимог позивачів про стягнення на користь [PERSON] за вимушений прогул 66958.03 гривень, на користь [PERSON] 11794.68 гривень, на користь [PERSON] 16371.72 гривні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поновлення строку на оскарження наказу № 118-к від 21.07.2015 року, за яким звільнено з роботи позивачів на підставі п.8 ст.40 КЗпП України, визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню з наступного: Суд встановив, що станом на 21.07.2015 року в ПП «Органік Сістемс» працювали, виконуючи виробничі завдання, [PERSON] - з 24.02.2015 року по строковому трудовому договору помічником майстра, [PERSON] - з 17.03.2014 року помічником майстра, а з 02.03.2015 року майстром та по строковому трудовому договору [PERSON] - оператором полів зрошення та фільтрації. За наказом керівника підприємства [PERSON] №118-к від 21.07.2015 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звільнені з роботи на підставі п. 8 ст. 40 КЗпП України, тобто за вчинення за місцем роботи розкрадання майна власника, встановленого рішенням органу, до компетенції якого входить накладення заходів громадського впливу товариським судом даного підприємства. Дійсно, товариський суд підприємства ПП «Органік Сістемс» 21.07.2015 року розглянув лист директора з виробництва [PERSON] від 20.07.2015 року щодо встановленого факту крадіжки мінеральних добрив, на засіданні суду були безпосередньо заслухані працівники підприємства [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які визнали свою провину у крадіжці аміачної селітри, що зафіксовано у протоколі суду, після чого з урахуванням наданих документів та пояснень товариський суд вважав факт крадіжки матеріальних цінностей документально підтвердженим, доказаним, в тому числі і на показах [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно висновку по факту крадіжки 11.07.2015 року майна підприємства, складеного інспектором відділу безпеки ПП «Органік Сістемс», погодженого та затвердженого 21.07.2015 року керівництвом підприємства, який є управлінським інформативним рішенням та передував розгляду даного питання товариським судом на підприємстві, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] попередньо отримали для підживлення рослин мінеральним добривом 31 мішок аміачної селітри, із яких 12 мішків за попередньою змовою між собою викрали з площі орендованого підприємством поля, продали їх встановленій особі - фермеру за 4000 гривень, в результаті подальшого розслідування даного факту в особистих речах [PERSON] виявлені 12 пломб від мішків з проданої аміачної селітри, крім того у [PERSON] вилучені 4000 гривень, виручені від продажі викраденого майна. Надалі, викрадені 12 мішків селітри були виявлені працівниками міліції у встановної особи фермера та повернуті власнику. На підставі рішення товариського суду [PERSON], [PERSON] та [PERSON] визнані винними у скоєнні правопорушення, згідно ст. 51 КупАП, їм оголошено громадський осуд та вирішено рекомендувати директору з виробництва ПП «Органік Сістемс» [PERSON] розірвати трудовий договір з даними працівниками. З рішенням тавариського суду ознайомлені [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які вчинили свої підписи на протоколі засідання суду №1/07 від 21.07.2015 року. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи. Відповідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за трудовим договором, укладеним на невизначений строк може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу. Відповідно до п.5 ст.7 Положення про товариські суди Української РСР, затвердженого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 23.03.1977 року, товариський суд уповноважений розглядати справи про дрібне хуліганство, дрібне розкрадання державного або громадського майна, дрібну спекуляцію та на підставі ст. 16 Положення уповноважений застосовувати до винної особи заходи громадського впливу. Відповідно до ч.3 ст.51 КупАП, викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0.2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який складає у 2015 році - 17 гривень. За встановленими у судовому засіданні обставинами при розгляді даної цивільної справи та дослідженими доказами, суд приходить до висновку, що товариським судом відділення Каланчацького ПП «Органік Сістемс» з порушенням повноважень даного суду розглянуто справу щодо відповідальності працівників підприємства, а також відповідачем у справі ПП «Органік Сістемс» порушений порядок звільнення працівників підприємства [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки рішення про їх звільнення з роботи на підставі п.8 ст.40 КЗпП України базується на рішенні товариського суду, який прийняв заходи громадського впливу поза межами компетенції, розглянувши справу не щодо дрібного розкрадання майна, а крадіжки на суму 5400 гривень, тому звільнення працівників підприємства на підставі рішення товариського суду є незаконним. При цьому суд враховує, що роботодавець зобовязаний довести факт вчинення крадіжки свого майна лише у визначений спосіб на підставі законодавства України, але не довів такого на час розгляду справи у суді, тому звільнення з роботи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є законним. Разом із тим, у своїй заяві до суду представник відповідача за довіреністю [PERSON] просить суд застовувати вимоги закону щодо строків позовної давності у даному трудовому спорі, оскільки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], маючи необмежені можливості своєчасного звернення до суду, без поважних причин пропустили місячний строк звернення із позовною заявою про скасування наказу щодо їх звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Дійсно, згідно ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення суду. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 233 КЗпП України у справах про звільнення працівник може звернутись до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно матеріалів справи, позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у день їх звільнення з роботи, тобто 21.07.2015 року ознайомились з наказом №118-к від 21.07.2015 року про припинення трудового договору, власноруч підписом засвідчили факт ознайомлення з наказом та 21.07.2015 року отримали видані підприємством їх трудові книжки із записом у трудових книжках про підстави їх звільнення за п.8 ст.40 КЗпП України, у звязку із вчиненням розкрадання майна власника. Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За таких обставин, 22.08.2015 року для позивачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] закінчився строк позовної давності у трудовому спорі щодо визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно ст.234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст.233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. За сталою судовою практикою щодо визначення поважності причин пропуску процесуальних строків при розгляді цивільних справ у судах, суд має виходити з того, що поважними причинами їх пропуску є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для своєчасного звернення позивача до суду із позовними вимогами. Як зазначили у позовній заяві та у судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], причиною порушення місячного терміну звернення до суду з позовними вимогами про визнання незаконним наказу про їх звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу була їх юридична необізнаність з нормами трудового законодавства щодо строків подання позовної заяви та встановленому порядку відповідальності за розкрадання майна власника, перебування у шокованому стані через досудове розслідування кримінального провадження щодо крадіжки відносно [PERSON] та [PERSON], постійного зайняття [PERSON] народженою у травні 2015 року донькою. На думку суду, зазначені позивачами причини пропуску місячного строку звернення до суду не є поважними, оскільки навіть наявність названих причин не обмежувала кожного із них окремо чи разом, своєчасно звернутись до суду за захистом, на їх думку, порушеного права на працю. Зазначені причини для позивачів не були обмеженням, що повязане з тяжкою хворобою чи з їх безпорядним станом, неписьменністю позивачів, їх перебуванням у тривалому відряджені чи виїзді з постійного місця проживання за кордон, не є предметом недосяжності своєчасного отримання юридичних консультацій з питань трудового та процесуального права, а також відсутність протиправних дій іншої сторони у трудовому спорі з метою зашкодити [PERSON], [PERSON] та [PERSON] своєчасному зверненню до суду з позовними вимогами. Саме за відсутності таких підстав, у задоволенні вимог позивачів щодо поновлення строку на оскарження наказу №118-к від 21.07.2015 року керівника ПП «Органік Сістемс», яким звільнено з роботи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] як зазначено у позовній заяві, що суд вважає як вимоги позивачів щодо поновлення процесуального строку для звернення до суду із позовними вимогами, належить відмовити за їх безпідставністю. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року, встановлені статтями 228,233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячнного чи тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд зясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи і обовязки сторін. Таким чином, суд рахує, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] достовірно обізнані зі змістом та обємом предявленого їм обвинувачення під час службового розслідування на підприємстві, з рішенням щодо їх звільнення з роботи, ознайомлені з наказами про звільнення, записами у їх трудових книжках з зазначенням підстав для звільнення, у ході проведення досудового слідства у кримінальному провадженні щодо [PERSON] та [PERSON], із якого 27. 07.2015 року щодо зазначених осіб до Каланчацького районного суду Херсонської області вперше надійшов для подальшого розгляду обвинувальний акт та угода про визнання їх винуватості, але під час попереднього розгляду кримінального провадження [PERSON] та [PERSON] відповідно до ухвали Каланчацького районного суду Херсонської області від 14.09.2015 року заявили, що дійсно підписували угоду про примирення у даному кримінальному провадженні, проте не визнають себе винними у вчинені інкриминованого їм кримінального правопорушення у звязку з чим обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості був повернутий прокурору, що не свідчить про їх виправдання у вчинені крадіжки на час розгляду справи, а також суд враховує, що в разі незгоди з встановленими фактами, всі позивачі мали реальну змогу протягом одного місяця звернутись до суду з позовними вимогами щодо розгляду трудового спору, але не звернулись. Тому, оцінивши зазначені позивачами у даній цивільній справі мотиви щодо поважності причин пропуску процесуального строку для звернення до суду, враховуючи фактичне звернення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до суду з позовними вимогами більше ніж через два місяці після ознайомлення з наказом про звільнення та дня отримання ними у підприємстві трудових книжок, тобто після витоку встановленого законом строку, суд вважає зазначені позивачами причини пропуску процесуального строку такими, що не є поважними, оскільки жодна із підстав наведених позивачами не обмежувала їх право на доступ до суду, за наявності бажання, ні у фізичних, ні в інтелектуальних спробах. При цьому суд враховує, що закінчення строку позовної давності, відповідно до вимог закону, одначасно позбавляє права на позов і у матеріальному розумінні в.имог позивача.

Outcome: dismissed