Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] . В уточненій позовній заяві свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , що підтвердила договором купівлі-продажу житлового будинку від 12.07.2004, зареєстрованим в реєстрі за № 1149. У вказаному будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є власниці будинку колишньою невісткою. Зареєстрована для проживання в будинку зі згоди власниці як дружина її сина. Вказала, що її син [PERSON] помер [INFO] . Починаючи з початку 2018 року в позивача склалися з невісткою неприязні стосунки, тому у вересні 2018 року остання вибралася з будинку та більше не проживає за вказаною адресою. В добровільному порядку з місця реєстрації знятися відповідач відмовляється, участі в утриманні будинку не приймає. Позивач вказала, що такі дії відповідача порушують її права вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Позивач не має змоги оформилти субсидію на сплату комунальних послуг, сама є пенсіонером та не має можливості в повній мірі сплачувати кошти за комунальні послуги. Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просить їх задовольнити. Пояснила, що відповідачка поживала з її дозволу в літній кухні до будинку, в будинку не проживала, але зареєстрована була в будинку, так ьяк літня кухня не має відокремлених від будинку правовстановлюючих документів. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог та просить суд відмовити в їх задоволенні. Пояснив, що відповідач проживала в будинку позивача як невістка та дружина її сина, разом з двома дітьми. В грудні 2018 року вона поїхала разом із дітьми до своїх батьків в м. Бобринець. Повернувшись назад, виявила в будинку відсутність опалення та електропостачання, що примусило її відвезти дітей до батьків. Умов для проживання в будинку не було. Вважає, що позивач чинить їй перешкоди в проживанні та користуванні спірним будинком. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку 12.07.2004, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської області Цибульською Л.М. зареєстрований в реєстрі за № 1149 та зареєстрований в Знам`янському БТІ 28.12.2004 року за р № 589/4; відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6069554 від 28.12.2004, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована в належному позивачеві будинку. Відповідно до актів обстеження місця проживання, складеними зам. голови квартального комітету № 12 м.Знам`янка та сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживає в будинку з 14 вересня 2018 року. Відповідно до акту огляду будинку від 12.01.2019, складеним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідченим головою квартального комітету № 12 м. Знам`янка, в січні 2019 року в будинку виявлено відсутність газу та електроенергії, що призвело до неможливості проживання в будинку в зимовий період. Зі змісту позову вбачається, що реєстрація місця проживання відповідача чинить перешкоди позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд. За показаннями пресдтавника позивача, відповідачка проживала саме в літній кухні будинку, в будинку взагалі не проживала. Крім ого, позивач не має можливості оформити субсидію на сплату комунальних послуг, в якій вона має потребу, так як є особою похилого віку та пенсіонером. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім`ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарства. Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача з вересня 2018 року, не є членом сім`ї позивача, і дана обставина підтверджена матеріалами справи. Відповідач була вселена до належного позивачці спірного житлового будинку, яка як власник цього майна надала право відповідачці користуватись ним. Однак, відповідачка спільно з власником спірного житлового будинку не проживала, спільним побутом не була пов`язана; після смерті чоловіка вибула із зазначеного житлового будинку. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. Згідно із ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved