Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що перебуває у шлюбі із відповідачем з 16.10.2004 р., та 23.05.2006 р. подружжя придбало домоволодіння №138-а у м. Дніпропетровську, в якому подружжя зробило ремонт, звели прибудову, в якій розташовані кухня, санвузол та коридор. При укладенні договору купівлі-продажу відповідач був записаний покупцем, а позивач надала свою згоду на придбання відповідачем майна шляхом підписання відповідної заяви. Як зазначається позивачем при зверненні до суду відповідач вважає придбане майно приватною власністю, жодного договору з приводу цього майна позивач не моє змоги укласти, оскільки правовстановлюючі документи на майно перебувають у відповідача. Предмет позову становить вимога про поділ майна, що розподіл нерухомого майна, що є обєктом права спільної сумісної власності (домоволодіння №138-а у м. Дніпропетровську), визначивши при цьому розмір ідеальних часток співвласників без його реального поділу в цьому майні. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Причини неявки представника відповідача були визнані судом неповажними, у звязку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача та представника останнього вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухав пояснення представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, нажите подружжям в період шлюбу належить чоловіку і дружині на правах загальної спільної власності; за ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що 16.10.2004 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що зроблено актовий запис №878 та видано свідоцтво відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, відповідно до якого прізвище [PERSON] після одруження [PERSON]. Відповідно до відповіді з КП «ДМБТІ» від 09.01.2014 р. станом на 31.12.2012 р. в інвентаризаційній справі містяться відомості про реєстрацію права власності за адресою: вул. Мохова, буд. 138 «а», в цілому за [PERSON]; станом на дату розгляду справи судом докази про віднесення зазначеного вище майна до спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] суду не були надані (ст. 11 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За розгляду справи позивач, на переконання суду, не виконав обовязок доказування, не надав докази у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо правового режиму спірного майна станом на дату розгляду справи судом, не клопотав про їх забезпечення шляхом їх витребування з належного органу - з органу державної реєстрації прав, який проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень та надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», через що суд позбавлений можливості дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася судом. Посилання представника позивача на те, що обставини, якими позивач обґрунтовує позов, підтверджені доказами, які містяться у матеріалах справи, не спростовують зазначених вище висновків суду; укладення одним з подружжя договору купівлі-продажу нерухомого майна у період шлюбу не є безумовною умовою віднесення цього майна до спільної сумісної власності цього подружжя. Разом з тим, суду не було надано доказів на підтвердження надання позивачем згоди на придбання [PERSON] нерухомого майна, не було надано правовстановлюючих документів, на підставі яких за відповідачем було зареєстровано дане нерухоме майно, що має значення для вирішення справи; клопотання про витребування даних доказів суду не заявлені, тому оскільки суд, розглядаючи справу в порядку позовного провадження (ст.ст. 11, 10, 60 ЦПК) позбавлений можливості за власною ініціативною збирати докази, позов задоволенню не підлягає. Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed