Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не складала. Фактом спільного проживання із спадкодавцем вона прийняла спадщину за нею за правом представлення, так як її батько [PERSON] , який був сином [PERSON] , помер [INFO] . Крім неї спадщину за бабусею ніхто не прийняв, оскільки донька бабусі [PERSON] померла [INFO] , на момент смерті своєї мами з нею не проживала, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталася. Діти [PERSON] спадщину за бабусею теж не приймали, так як давно проживають окремо у с. Сімер Перечинського район. Враховуючи вищенаведене та те, що нотаріусом в оформленні спадщини їй було відмовлено за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] у порядку спадкування за законом (правом представлення) за [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Перечинського районного суду від 30 листопада 2020 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Перечинської міської ради Закарпатської області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування за законом; розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Перечинського районного суду від 03 лютого 2021 року залучено до участі у цій справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] ; встановлено строк для подання пояснень третьою особою. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, питання розподілу понесених нею судових витрат не вирішувати. Представник Перечинської міської ради Закарпатської області як відповідача у підготовче судове засідання також не з`явився, подав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнав. У підготовче судове засідання третя особа [PERSON] не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , син [PERSON] та рідний брат [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 21 жовтня 2016 року (а. с. 5, 7-11, 45, 46). Також встановлено, що [INFO] померла донька [PERSON] та мама [PERSON] - [PERSON] , а 08 травня 2020 року - бабуся позивача та третьої особи [PERSON] (а. с. 4, 6, 7-11, 41-46). Крім цього встановлено, що згідно довідок Перечинської міської ради Закарпатської області [PERSON] , яка померла [INFO] , була головою домогосподарства [ADDRESS] , де на момент смерті була зареєстрована та проживала разом з онучкою [PERSON] , 1987 року народження, та невісткою [PERSON] , 1968 року народження (а. с. 12, 13). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно повідомлення в.о. завідувача Перечинської державної нотаріальної контори №04/01-16 від 15 січня 2021 року, виданого на підставі інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) і (заповіти/спадкові договори), а також повідомлення Перечинської міської ради Закарпатської області № 3975/07-02 від 03 грудня 2020 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутня, заповіти від її імені не посвідчувалися (а. с. 31, 38). Разом з цим, відповідно до повідомлення в.о. завідувача Перечинської державної нотаріальної контори за вих. № 169/01-16 від 23 жовтня 2020 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки документ, що посвідчує право власності на житловий будинок [ADDRESS] , відсутній (а. с. 19). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 230827549 від 03 листопада 2020 року щодо будинку [ADDRESS] відомості про реєстрацію права власності, інших речових прав, іпотеки та обтяження на останній у вказаних реєстрах також відсутні (а. с. 14). Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 цього Кодексу у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як роз`яснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, враховуючи те, що [PERSON] постійно проживала разом із бабусею на час відкриття спадщини, протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не відмовилася від неї, а інших спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , не встановлено (а. с. 13, 31, 38), відтак позивач як спадкоємець за правом представлення прийняла таку одноосібно. Оскільки у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд, використовуючи винятковий спосіб їх захисту - визнання права власності на спадкове майно, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції №0.0.1918354158.1 від 24 листопада 2020 року позивачем [PERSON] сплачено 1 315 грн. судового збору (а. с. 20). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі наведеного та

Outcome: approved