Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно. У своєму позові позивач вказала, що 05 березня 2012 року у с. Кам'янське Василівського району Запорізької області помер її брат - [PERSON], про що Кам'янською сільською радою Василівського району Запорізької області видано свідоцтво серія І-ЖС №233387 від 23.07.2012 р. (актовий запис №26 від 23.07.2012). Її померлий брат на момент смерті був зареєстрований за адресою: [INFO]. Проте, після смерті своєї дружини [PERSON], періодично, а в останній рік перед своєю смертю - постійно, проживав разом з позивачем і її сім'єю в с.Кам'янське по вул.. Гагаріна, 6. Дружина померлого [PERSON] - [PERSON] померла 15.10.1998р., про що в книзі реєстрації актів про смерть 1998 року жовтня місяця 15 числа Бюро ЗАГС виконавчого комітету Литвинецької сільської ради Канівського району Черкаської області зроблено запис за №23 та видано свідоцтво про смерть І-СР № 085595. У зв'язку із відкриттям спадщини, чоловік померлої ( брат позивача) звернувся до Першої державної нотаріальної контори із метою про прийняття спадщини у вигляді 1/2 частини спірної квартири, проте чи було заведено спадкову справу, позивачу не відомо. Свідоцтво про право на спадщину після своєї дружини брат позивача не одержав. Інших осіб, що мали право на спадкування після [PERSON] немає. Інших спадкоємців, окрім позивача, у брата - [PERSON] також немає. У зв'язку зі смертю свого брата позивач звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] для оформлення своїх спадкових прав, проте листом №76/0116 від 26.02.2015 року нотаріусом було надано позивачу роз'яснення, що оформити спадщину в позасудовому порядку неможливо, оскільки відсутня державна реєстрація належного правовстановлюючого документа на спадкове майно. За життя брат позивача з дружиною придбали однокімнатну квартиру № 69 в будинку N92 по Євпаторійській в місті Запоріжжя на підставі договору міни №4-239 від 30.05.1997р., зареєстрованого Херсонською товарною біржою «Ізумруд». Право спільної власності на спірну квартиру було зареєстровано Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 12.06.1997р. Для визнання договору міни дійсним брат позивача звернувся до суду і на підставі рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06.11.2008р. у справі №2-2244/2008р. позов було задоволено, визнано дійсним договір міни №4-239 від 30.05.1997р. та визнано за [PERSON] та померлою [PERSON] право спільної власності на вищезазначену квартиру. Відповідно до довідки ЗМБТІ №1556 від 23.02.2015 право власності на квартиру зареєстроване на підставі Біржової угоди №4-239 від 30.05.1997р. та в матеріалах інвентаризаційної справи відсутнє рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 06.11.2008 року про визнання права власності на зазначену квартиру за [PERSON] та [PERSON] Відсутність факту державної реєстрації права власності на спірну квартиру, визнаного на підставі рішення суду, стала перешкодою для оформлення позивачу права на спадщину після померлого брата. Як визначено у ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України , який діяв на момент придбання квартири та смерті одного з подружжя - дружини брата, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР, що діяв на момент відкриття спадщини після [PERSON], яка померла 15.10.1998р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Подружжя [PERSON] проживало разом у спірній квартирі, яка належала їм на праві спільної власності, протягом усього часу від моменту вселення в квартиру внаслідок міни, та до моменту смерті [PERSON]. [PERSON] після поховання дружини, залишився проживати у квартирі, а тому вступив у володіння спадковим майном шляхом фактичного користування ним. Внаслідок фактичного вступу у володіння і управління спадковим майном , [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після померлої дружини. Таким чином, до складу спадщини після померлого [PERSON] увійшла 1/2 частина квартири, придбаної ним за час шлюбу як його частка в спільній власності подружжя, та 1/2 частина квартири, яка належала іншому члену подружжя - [PERSON], і була набута [PERSON] в порядку спадкування за фактом спільного проживання з померлою дружиною і вступом у користування спадковим майном. Відповідно до ч.3 ст.1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Факт споріднення позивача з братом підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 20.08.1959 р. серія ІІ-ЯР №144873, свідоцтвом про народження [PERSON] від 03.07.1961р. серія ІІІ-УР N9130259 та свідоцтвом про укладення шлюбу позивача зі [PERSON] та зміну дошлюбного прізвища «Діброва» на «Славова» від 16.07.1984р. серія II- ЖС №289410. Відповідно до ч.3. ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначалося вище, останнім часом (принаймні останній рік свого життя) брат переїхав до позивача оскільки самому йому було важко себе утримувати належним чином. Він проживав разом з сім'єю позивача в будинку N 6 по вул. Гагаріна в с.Камянське Василівського району Запорізької області до своєї смерті. Позивач допомагала братові, в тому числі матеріально, у забезпеченні його необхідних життєвих потреб, в числі допомагала сплачувати за його житло, що залишилося в м. Запоріжжя. Після смерті брата позивач продовжує сплачувати за комунальні послуги по квартирі, доглядати за нею. Факт її постійного проживання разом з братом (спадкодавцем) на момент його смерті може бути підтверджений показаннями свідків, зокрема, [PERSON], [INFO], який є її чоловіком і проживає разом зі нею в с. Кам'янське по вул. Гагаріна, 6 та її дочкою - [PERSON], [INFO], яка проживає там само; [PERSON], яка проживає в [INFO]. Крім того, місце смерті брата позивача - с. Кам'янське, підтверджується даними актового запису про смерть, зробленого Кам'янською сільською радою Василівського району Запорізької області. Реєстрація смерті та поховання брата також здійснювалися позивачем. Оскільки позивачем не подавалася заява про відмову від спадщини після брата, який на момент своєї смерті проживав разом зі нею, відповідно до наведеної норми закону вона вважає себе спадкоємцем, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.2 ст.256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у газі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У своєму позові позивач просить встановити факт постійного спільного проживання [PERSON], [INFO], разом зі спадкодавцем [PERSON], який помер 05.03.2012року на момент відкриття спадщини та визнати за нею, [PERSON], в порядку спадкування після [PERSON], який помер 05.03.2012року, право власності на квартиру № 69 (шістдесят дев'ять) в будинку №2 (два)по вулиці Євпаторійській в місті Запоріжжі. У судовому засіданні позивач свій позов підтримала і просить його задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча був повідомлений судом у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача, свідків, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Із свідоцтва про народження [PERSON] від 20.08.1959 р. серія ІІ-ЯР №144873, встановлено, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Із свідоцтва про народження [PERSON] від 03.07.1961р. серія ІІІ-УР N9130259 встановлено, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] Із свідоцтва про укладення шлюбу позивача зі [PERSON] від 16.07.1984р. серія II- ЖС № 289410 встановлено, що позивач після укладання шлюбу змінила дошлюбне прізвище «Діброва» на «Славову». Суд вважає, що факт споріднення [PERSON] з братом [PERSON] підтверджується вищезазначеними свідоцтвами про народження і свідоцтвом про укладання шлюбу і зміну прізвища. Із технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] встановлено, що вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Із свідоцтва про смерть 1-ЖС № 233387 від 23.07.2012 року вбачається, що [PERSON] помер 05.03.2012 року. Із свідоцтва про смерть 1-СР № 085595 від 15.10.1998року вбачається, що [PERSON] померла 15.10.1998 року. Допитані у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що [PERSON], який є рідним братом [PERSON], на момент його смерті проживав разом з ними в с. Кам'янське, вул. Гагаріна,6 Василівського району. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що останні роки перед своєю смертю [PERSON] проживав разом із сімю своєї сестри - [PERSON]. Відповідно до п.5 ч.1 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ст.256 ЦПК України судом встановлюються факти перебування осіб у родинних відносинах. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON], який помер 05.03.2012 року, і після його смерті прийняла спадщину. Факт постійного спільного проживання [PERSON] з братом підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видане Кам'янською сільською радою Василівського району Запорізької області. Із відповіді нотаріуса приватного нотаріуса [PERSON] від 26.02.2015 року №76/01-16 встановлено, що [PERSON] було відмовлено у оформленні прав на спадщину після померлого брата - [PERSON] з тих підстав, що реєстрація права власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] на підставі рішення суду, яким визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] на вищезазначену спірну квартиру, не проводилось. Як було встановлено, що позивач [PERSON] не мА можливості в позасудовому порядку оформити своє право на спадщину після смерті брата [PERSON], тому її позов підлягає задоволенню. Таким чином, позов [PERSON] повністю знайшов свої докази і обґрунтування в судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved