Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати договір про надання послуг та стягнути з ТОВ «Грація Плюс» грошові кошти у розмірі 5 884,00 грн. Вимоги мотивує тим, що на початку листопада 2015 року її було запрошено до косметичного салону «Грація Плюс» для отримання безкоштовної СПА процедури по догляду за шкірою обличчя. Надавши свою згоду, їй було призначено час на який вона повинна була прибути до салону. 19 листопада 2015 року в приміщенні салону відповідача їй було зроблено безкоштовну СПА процедуру. По закінченню процедури її повідомили про наявні у неї проблеми зі шкірою обличчя та запропонували пройти ряд платних додаткових СПА процедур. Повідомивши відповідача, що вона пенсіонерка та про брак коштів їй запропонували окрему програму для пенсіонерів, за якою вона самостійно могла обрати час та об'єм робіт, зважаючи на наявні в неї грошові кошти. Погодившись вона підписала угоду про надання косметичних послуг. Однак вдома, ознайомившись детальніше з умовами договору вона зрозуміла, що їй на підпис було надано зовсім іншу угоду, чим ввели її в оману. Так нею було підписано угоду за якою вона вже погодилася на певну кількість чітко визначених СПА процедур, за якою вона також начебто надала згоду на отримання споживчого кредиту № АBHORG154330244 від 19.11.2015 року від ПАТ «Акцент-Банк» для оплати косметичних послуг. Позивач в судове засідання не з'явилася, представник позивача [PERSON] суду подав заяву у якій просить розглянути справу без його та позивача участі, у заяві вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Також разом із заявою представником позивача подано копію угоди від 24.03.2016 року про розірвання договору про надання послуг № ІА0811 від 19.11.2015 року та копію акту про приймання-передачі на повернення послуг. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки представника повідомлено не було, у зв'язку з чим суд вважає за можливе відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 19.11.2015 року між [PERSON] та ТОВ «Грація Плюс» було укладено договір про надання послуг № ІА0811. Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 5.1 договору, даний договір може бути розірваний тільки за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору. Також 19.11.2015 року між ТОВ «Грація Плюс» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору купівлі-продажу № ІА0811 від 19.11.2015 року. Відповідно до умов додаткової угоди пункт 5.3. договору було викладено в новій редакції, а саме, що при оплаті товарів через споживчий кредит покупець вносить перший платіж (завдаток) продавцю в розмірі 2 330,00 грн. Пунктом 3 вказаної угоди передбачено, що залишок вартості товару в розмірі 3 554,00 грн. покупець сплачує банку протягом 10 місяців згідно умов кредитного договору, укладеного між покупцем та банком. За повідомленням позивача, після укладення договору про надання послуг від 19.11.2015 року та договору споживчого кредиту від 19.11.2015 року вона вдома проаналізувала їх умови та дійшла до висновку, що вартість послуг істотно зросла і такі послуги не задовольнятимуть її інтереси, через що вона вирішила розірвати укладені договори. На підтвердження зазначених обставин позивач надала копію заяви від 27.11.2015 року адресованого відповідачу про відмову від договору про надання послуг УА0811 від 19.11.2015 року і припинення його дії та з проханням повернути в ПАТ «Акцент-Банк» кошти сплачені в рахунок оплати не отриманих нею послуг по вказаному договору, що були перераховані Товариству з обмеженою відповідальністю «Грація Плюс» на підставі договору споживчого кредиту № АBHORG154330244 від 19.11.2015 р. Ще позивач надсилала відповідачу заяви про перерахування коштів від 02.01.2016 року та від 01.02.2016 року. З пояснень позивача, відповіді на листи вона не отримувала. Відповідно ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. Згідно ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. 24 березня 2016 року між ТОВ «Грація Плюс» та [PERSON] було укладено угоду про розірвання Договору про надання послуг № ІА0811 від 19.11.2015 року, відповідно до умов п. 1 якої сторони дійшли згоди припинити дію договору шляхом його розірвання з 24.03.2016 року. Відповідно до п. 3 укладеної угоди, протягом 3 робочих днів з моменту припинення дій Договору Виконавець зобов'язаний на підставі заяви Замовника перерахувати на поточний рахунок ПАТ «А-Банк» грошові кошти у сумі 3 554,00 грн. Згідно п. 4 угоди, виконавець зобов'язаний протягом 3 робочих днів з моменту припинення дії Договору на підставі заяви Замовника перерахувати грошові кошти у сумі 2 330,00 грн. отримані як перший платіж (завдаток) на підставі п. 3.3 Договору за реквізитами вказаними в заяві Замовника. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З матеріалів справи убачається, що кошти відповідачем перераховані не були. Отже, за викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме у частині стягнення коштів. В решті вимог слід відмовити, так як договір між сторонами розірваний 24 березня 2016 року, про що між позивачем та відповідачем укладена відповідна угода та підписаний акт приймання-передачі на повернення послуг від 24.03.2016 року. Так як договір між сторонами було розірвано після подачі позову до суду та позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. у частині заявлених немайнових вимог (про розірвання договору) та судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. у частині заявлених майнових вимог (стягнення коштів), а всього суму 1 102 грн. 40 коп.

Outcome: partial