Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

Позивачі 19.10.2020 року звернулись до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просили визнати за ними право користування квартирою [ADDRESS] . Позов мотивований тим, що 26 грудня 1972 року згідно ордеру № 398 [PERSON] та її родині була надана квартира [ADDRESS] . З того часу [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] (її бабусею), сестрою [PERSON] та її сином [PERSON] вселились до вказаної вище квартири. З 2009 року [PERSON] вселилась до цієї квартири зі згоди [PERSON] , де почала мешкати без реєстрації. З того часу вела з племінником спільне господарство, сплачувала комунальні послуги. [PERSON] помер [INFO] , позивач займалась його похованням. Після його смерті і по теперішній час позивач продовжує проживати в квартирі. Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 4 від 17 січня 2018 року було дозволено змінити умови договору найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] . [PERSON] заселилась до своєї матері [PERSON] в квартиру на початку 2018 року та за згодою своєї матері зареєструвалась там. З моменту прописки позивачі мають право користування цією квартирою, доглядають за нею, несуть тягар утримання, здійснюють ремонтні роботи за необхідності, сплачують квартплату, за електроенергію та водопостачання. На теперішній час позивачі бажають приватизувати квартиру та їм необхідно надати до Дніпровської міської ради документи, які підтверджують право користування квартирою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судовому засіданні 27 липня 2021 року ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивачі не з`явились, натомість їх представник адвокат Скочко О.А. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Дніпровської міської ради просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї надходило. Представник третьої особи КП «Жилсервіс-2» Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Письмових заяв не надходило. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с. 8, 9). На підставі спільного рішення Об`єднаного построечного комітету та адміністрації тресту «Дніпровськпромбуд» від 14.12.1972 року № 18 [PERSON] видано ордер № 398 від 26.12.1972 року на квартиру [ADDRESS] на сім`ю з 4-ьох осіб: [PERSON] , [PERSON] (донька), [PERSON] (онук), [PERSON] (мати) (а.с. 6). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 15). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 16). З 2009 року позивач [PERSON] зі згоди [PERSON] почала постійно проживати у квартирі [ADDRESS] без реєстрації, вела з ним спільне господарство, сплачувала комунальні послуги. [PERSON] помер [INFO] (а.с. 17), позивач займалась його похованням. Після його смерті і по теперішній час позивач продовжує проживати в квартирі. Вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки № 4829 про склад сім`ї, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у місті Дніпрі ради № 4 від 17 січня 2018 року було дозволено змінити умови договору найму житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] (а.с. 20). [PERSON] заселилась у вищевказану квартиру на початку 2018 року за згодою своєї матері та зареєструвалась там. Відповідно до ст. 106 ЖК Української РСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Частиною 2 статті 64 ЖК Української РСР встановлено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 1 ст. 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. На підставі ч. 2 ст. 65 ЖК Української РСР особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ст. 824 ЦК України на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Зважаючи на викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, суд вважає, що позивачі мають право користування квартирою [ADDRESS] , оскільки постійно в ній проживають, доглядають за нею, несуть тягар утримання, здійснюють ремонтні роботи за необхідності, сплачують комунальні послуги. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved