Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

позивач звернулася з позовом в суд до відповідача, де з подальшими уточненнями покликається на те, що 22 квітня 2014 року Бродівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області між сторонами був зареєстрований шлюб, про що було зроблено актовий запис №26. Від даного шлюбу [INFO] року у них народилася донька - [PERSON]. 10 січня 2018 року Бродівським районним судом Львівської області винесено рішення про розірвання шлюбу. Донька проживає разом з позивачкою. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріально не допомагає. Позивач має намір разом з донькою у 2018 році поїхати за кордон у Республіку Польща з метою її оздоровлення і вважає, що дана поїздка позитивно позначиться на розвитку дитини та буде відповідати її інтересам для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Позивач декілька разів в усній формі зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл їхній дитині на виїзд за кордон, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом, бо за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Органом опіки та піклування Бродівської РДА 26 квітня 2018 надано висновок про доцільність надання дозволу на здійснення тимчасових поїздок за кордон (Польща) малолітньої [PERSON] у супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON]. 26 квітня 2018 р. комісією з питань захисту прав дитини Бродівської РДА постановлено рішення за № 9 про доцільність здійснення тимчасових поїздок за кордон ( Польща) малолітньої [PERSON] у супроводі матері [PERSON] без згоди батька [PERSON]. Тому просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] [INFO] за межі України, а саме до Республіки Польща на період з 10.10.2018 по 10.11.2018 у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO]. 06.06.2018 року відкрито провадження у справі. 27.06.2018року закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач та її представник [PERSON] подали письмові заяви у яких позовні вимоги підтримали, просять позов задовольнити та у випадку неявки відповідача не заперечили щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання, повторно, не з'явився, хоча належним чином у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, від нього не надходила заява про відкладення розгляду справи. Відповідачем не подано відзив на позовну заяву. Тому суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст.280-281 ЦПК України та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 10.01.2018 р. було розірвано (а.с.10). Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає [ADDRESS] Для оздоровлення дитини позивачка має намір поїхати за межі України, а саме, як вона зазначила до Республіки Польща на період з 10.10.2018 по 10.11.2018, проте [PERSON] не надає згоди на виїзд дитини за кордон, не надаючи жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статті 141, 157 Сімейного кодексу України визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 рок № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків /усиновлювачів/ та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду за кордон з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним за батьків за нотаріально згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон визначено, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадян України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із матеріалів справи можливо зробити висновок, що відповідач необґрунтовано обмежує права позивачки на виховання дитини та обмежує її можливості як матері дитини, надавати дитині найкраще в житті. Бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, відсутні обставини, які обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон. Відповідач не надав суду будь-яких доказів, які свідчили б про те, що тимчасовий виїзд дитини за кордон перешкоджає нормальному розвитку дитини або якимось чином негативно впливає на дитину. Батьки зобов'язані брати участь у вихованні своєї дитини, яке зводиться не тільки до особистих побачень із дитиною та матеріального забезпечення, але й до забезпечення всебічного розвитку власної дитини, закладення основ здоров'я, нормального відношення дитини до основних життєвих засад, розвитку інтелектуальних, творчих здібностей. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, вважає, враховуючи інтереси дитини, зокрема її вік, необхідність у належному вихованні, а також те, що батьки неповнолітньої дитини не проживають разом, батько на день розгляду справи дозволу на виїзд дитини за кордон не надав, а тому доцільно надати дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон. На підставі ст.ст. 7, 141, 154, 155 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved