Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики, в якому зазначила, що 15.09.2014 року вона уклала договір позики, згідно якого передала відповідачу 25000 гривень, а відповідач у свою чергу зобов'язалася повернути вказані кошти до 01.01.2015. На неодноразові вимоги повернути позику відповідач не реагує, що спонукало позивача звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі просила позовні вимоги задовольнити, зазначивши, що дійсно передала позичальнику, яка являється рідною сестрою, кошти у розмірі 25000 гривень. Відповідно повідомила, що [PERSON] написана 15.09.2014 розписка на цю суму. Відповідач проти позовних вимог заперечувала зазначивши, що кошти у позивача не позичала, а розписка написана під примусом позивача. Водночас відповідач в судовому засіданні підтвердила факт особистого написання нею розписки із зазначенням її підпису. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : В судовому засіданні з'ясовано, що відповідачем складено власноручно розписку, в якій відповідач зобов'язалась віддати [PERSON] кошти в сумі 25000 гривень, що підтверджено оригіналом розписки, яка наявна в матеріалах судової справи (а.с.16) та поясненнями відповідача щодо власноручного написання та підписання цієї розписки. В судовому засіданні відповідачем не підтверджено факт незаконного примусу відповідача до написання такої розписки, а отже суд сприймає такі пояснення як спосіб захисту відповідача під час судового розгляду. Доводи відповідача, що вона кошти у розмірі 25000 грн. не позичала, суд також не приймає, оскільки жодних доказів на підтвердження даної обставини в судове засідання не надано. Водночас доводи відповідача спростовуються змістом написаної відповідачкою розписки про те, що вона покладає на себе зобов'язання віддати кошти позивачу до 01.01.2015 у розмірі 25000 грн.. Крім того, у розписці зазначені усі паспортні реквізити відповідача, що додатково підтверджує факт написання даної розписки [PERSON]. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором . Доказів, які б підтвердили факт повного чи часткового повернення позики позивачеві відповідачем не надано та не заявлялося суду клопотань про їх витребування. Крім того, факт знаходження боргової розписки у позивача підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу . Згідно вимог статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, являючись позикодавцем, вправі вимагати від відповідача, який є позичальником, повернення грошової позики, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей із врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення . Проте при визначенні суми боргу, яка підлягає поверненню позивачеві, судом звертається увага на ті обставини, що борговою розпискою не передбачено обов'язку сплати відповідачем відсотків. Сама позовна заява не містить вимог про повернення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних . Враховуючи викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю, стягнувши з відповідача на користь позивача борг по договору позики в сумі 25000 гривень . З огляду на вказане, на підставі ст.ст.526,530,625,1049,1050 ЦК України ,

Outcome: approved