Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 всіх доходів відповідача щомісячно. На обґрунтування вимог позивач в позовній заяві зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, та мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Син знаходиться на утриманні позивача та навчається у Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг на денній формі навчання. Запланований термін навчання до 30.06.2019 року. Позивач несе витрати на утримання повнолітнього сина, який навчається й тому потребує матеріальної допомоги. Добровільно відповідач не надає допомогу на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Посилаючись на викладене, позивач просила про задоволення позову та необхідність стягнення з відповідача аліментів в розмірі ? заробітку (доходу) щомісячно на утримання [PERSON]. Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб і відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі наявних у справі документів (копії свідоцтва про народження; копії свідоцтва про розірвання шлюбу; довідки Миколаївського професійного ліцею будівництва та сфери послуг від 22.11.2018 року №408; довідки Мар'ївської сільської ради від 29.11.2018 року) та заяви відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області було зроблено актовий запис за № 87 від 03.07.2007 року. Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача та є студентом денної форми навчання Миколаївського професійного ліцею будівництва та сфери послуг із запланованим строком навчання до 30.06.2019 року. Сторони не досягли домовленостей про участь відповідача в утриманні повнолітньої дочки, що продовжує навчання. Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 198-201 Сімейного Кодексу України, із змісту яких слідує, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Для виникнення обов'язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина, мати, батько мають бути матеріально забезпеченими, здатними забезпечувати дочку або сина. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання про можливість стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчання, суд враховує те, що останній навчається на денній формі навчання у Миколаївському професійному ліцеї будівництва та сфери послуг, що свідчить про те, що вона потребує матеріальної допомоги. При цьому, відповідач визнає пред'явлений до нього позов. Оскільки за даною категорією справ позивач звільнений від сплати судового збору та позов підлягає задоволенню, тому з відповідача на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір на користь держави. При цьому, оскільки позов задоволений у зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, то відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Однак оскільки позивачем при зверненні до суду не буди понесені витрати на оплату судового збору, тому немає підстав для повернення йому частини судового збору, натомість з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 50 % від ставки судового збору, визначеної Законом України «Про судовий збір» за подання позову вказаної категорії, що в даному випадку становить 384,20 грн. На підставі ст.ст. 198-201 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved