Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб з останнім, який зареєстрований 18 грудня 2010 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 2515, а також стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що 18 грудня 2010 року зареєстрований шлюб з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина. З вересня 2015 року сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Продовження сімейних відносин неможливо, сімя розпалась та поновлена бути не може. Дитина проживає разом з матірю, матеріальної допомоги батько дитини не надає. Позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо постановлення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час слухання справи належним чином, заяв про поважні причини своєї неявки або слухання справи за його відсутністю не надав, у звязку з чим, суд зі згоди позивача, визнав доцільним слухати справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що з вищенаведених підстав подальше існування сімї позивача з [PERSON] не можливе, у звязку з чим, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Далі, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає із дитиною окремо та самостійно її виховує і утримує, відповідач з сімєю не проживає, регулярно матеріально допомоги не надає. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати неповнолітню дитину, оскільки обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного та

Outcome: approved