Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON], в якому просила суд розірвати між ними шлюб зареєстрований 18 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який мешкає з матір'ю. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося в силу різних обставин, життєвих інтересів та цілей. З'ясувавши, що між ними не має поваги та любові, вони з припинили шлюбно-сімейні відносини, спільного господарства не ведуть, мешкають окремо, примирення та збереження сім'ї на думку позивача не можливе та суперечить інтересам її та дитини. Сторони до зали судових засідань не з'явились, подавши заяви з проханням провести розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу (а.с. 12, 13). Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. 18.08.2006 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 189, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 5). За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно ч.2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або інтересам дитини, що мають істотне значення. Згідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжя та з урахуванням того, що відповідачем не надано заперечень на позовну заяву, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими та суперечить інтересам подружжя, що має вагоме значення, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Майнового спору між сторонами не має.

Outcome: approved