Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулася із позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для подан-ня заяви про прийняття спадщини. Вимоги мотивовано тим, що 19 травня 1985 року помер [PERSON] та після його смерті, відкрилася спадщина, яка складається із 11/25 частини будинку № 36 по вул. Петровського в м. Ка-ховка Херсонської області. Померлим заповіт складений не був. Проте, після його смерті за вище-зазначеною адресою мешкали [PERSON] та [PERSON], які були синами [PERSON] Після їх смерті будинок ніхто не успадкував. Позивачка вказує, що після смерті її батька [PERSON], вона вчасно не звернулася із заявою до нотаріальної контори, оскільки вважала, що батько прийняв спадщину після діда. Вважаючи зазначену причину поважною, позивачка просила визначити додатковий строк для прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON] В судовому засіданні позивачка вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні, з підстав ви-кладених в позові. Вказавши, що достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини бу-де два місяці. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволенні вимог не заперечував. Відповідачка [PERSON] до суду не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її від-сутності, відповідно до змісту якої проти задоволення вимог не заперечувала. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачки [PERSON] Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зо-бов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Дока-зування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19 травня 1985 року помер [PERSON], про що 12 травня 2016 року складено відповідний актовий запис № 218. Місце смерті м. Каховка Херсон-ська область (а.с. 22). Відповідно до договору дарування від 06 січня 1967 року [PERSON] належить 11/25 частини будинку № 36 по вул. Петровського в м. Каховка Херсонської області (а.с. 17-18). Згідно довідки, виданої КП «КТП» № 050 від 11.05.2016 р. [PERSON] на момент смерті був зареєстрований в [INFO] (Петровського), 36 (а.с. 23). Позивачка вказує, що вона не знала про те, що спадщину після смерті [PERSON] ніким прийнято не було, а тому вчасно не скористалася правом на прийняття спадщини. До джержавного нотаріуса взагалі, не з'являлася, оскільки впевнена, що їй буде відмовлено у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до повідомлення Каховської міської державної нотаріальної контори № 642/01-16 від 09.08.2016 року після смерті [PERSON] спадкової справи не виявлено. При вирішенні даного спору, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 4-5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивіль-ним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що вини-кли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного ко-дексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Пунктом 1 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати за-стосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Ук-раїнської РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за за-коном. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не за-кінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Стаття 525 ЦК РРСР визначає, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спад-кодавця. Спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести міся-ців з дня відкриття спадщини (ч. 1, ч. 2 ст. 549 ЦК РРСР). Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поваж-ними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прий-няття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач не надає жодних доказів прийняття спадщини іншими спадкоємцями або ж не прий-няття її взагалі. Проте встановлено, що спадщина в даному випадку відкрилася до набрання чин-ності ЦК України ред.2003 року, і строк на її прийняття закінчився до 1 січня 2004 року, тому спад-кові відносини в даному випадку регулюються ЦК УРСР 1964 року. Проте, позивач звертається до суду на підставі чинного ЦК України 2003 року і саме нормами даного законодавчого акту обґрунтовує свої вимоги, що є безпідставним. Суд звертає увагу на те, що ЦК УРСР 1964 року встановлює можливість продовження судом строку для прийняття спадщини, а ЦК України 2003 року - право суду визначити спадкоємцю до-датковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, тобто вказані акти встановлюють дві різні правові категорії. В той же час позивач просить на підставі положень чинного ЦК України 2003 року (ст. ст. 1268, 1270, 1272) продовжити йому строк для прийняття спадщини, що взагалі не передбачено вказаним кодексом не відповідає зазначеним у ньому нормам, а тому не може бути здій снено. Пунктом 24 Постанови №7 Пленуму ВСУ встановлено, що вирішуючи питання про визначен-ня особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивни-ми, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тобто, положення ч.1 ст.550 ЦК УРСР і ч. 3 ст. 1272 ЦК України передбачають можливість захисту прав спадкоємця виключно при доведенні останнім поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12 від 26.09.2012 року, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадко-ємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для по-дання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були пере-шкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272 ЦК України не застосовуються. Враховуючи вимоги ч.1 ст.360-7 ЦПК України, судова практика повинна відповідати наве-деному рішенню Верховного Суду України. Матеріали справи не містять жодних доказів існування у позивачки перешкод для подання заяви про прийняття спадщини, а відсутність у неї інформації про наявність заповіту чи спадкового майна не є підставою для застосування ч.1 ст.550 ЦК УРСР або ч.3 ст.1272 ЦК України, тому відсутні підстави для задоволення позову. Також представник позивача не змогла обґрунтувати коло визначених у позовній заяві від-повідачів. Відповідно до ч.3 ст.15 ЦПК України суди розглядають справи у порядку позовного, наказного та окремого провадження. Позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторо-нами. Згідно зі ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Матеріали справи не містять доказів наявності між сторонами матеріально-правового спору. Без встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину, або ж встановлення факту відсутності спадкоємців, суд позбавлений можливості встановити обставини порушення, невизнання чи оспо-рення відповідачем (відповідачами) цивільних прав позивача, суд позбавлений можливості вста-новити обставину пред'явлення позову до належного відповідача, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення позову.

Outcome: dismissed