Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 31 січня 2016 року відповідач позичила у позивача грошові кошти в сумі 28000 доларів США до 29 лютого 2016 року. Проте в порушення умов договору відповідач своєчасно грошові кошти не повернула, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість 701237,52 грн., що є еквівалентом 28000 доларів США, 3% річних у сумі 9740,48 грн. та судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги збільшили, просили стягнути 721034,55 грн. боргу, що є еквівалентом на 15 листопада 2016 року 28000 доларів США, 3% річних у сумі 15467,67 грн. та судові витрати 6890 грн. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлена і від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності або повідомлені нею причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів по справі, з постановленням заочного рішення. 15 листопада 2016 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 31 січня 2016 року відповідач отримала в борг від позивача грошову суму у розмірі 28000 доларів США з кінцевим терміном повернення 29 лютого 2016 року (а.с. 8). Доказів на підтвердження повернення грошових коштів суду зі сторони відповідача надано не було. Розрахунком, що наданий до позовної заяви підтверджується еквівалент 28000 доларів США - 721034,55 грн. станом на 15 листопада 2016 року та сума 3% річних - 15467,67 грн. станом на вказану дату (а.с. 33-35). Відповідно до ст. 509 ч. 1 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається зі змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).Нормами ЦК України, а саме ст. 625 передбачено стягнення і заявлених 3% річних за користування кредитом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ч. 2 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. При винесенні рішення суд враховує правовий висновок у справі № 6-50 цс16, згідно якому поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини з приводу отримання останньою позики в сумі 28000 доларів США, погоджено суму позики та строк її повернення - 29 лютого 2016 року, про що зазначено в документі під назвою «розписка». Відповідач в строк позику не повернула, а тому позовні вимоги в частині стягнення боргу у сумі 721034,55 грн. та 3% річних за користування грошовими коштами в сумі 15467,67 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судові витрати у сумі 6890 грн., а загальна сума стягнення складає 743392,22 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 509, 526, 610, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved