Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона та відповідач є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі відповідач зареєстрований, але у квартирі не проживає з 2012 року. Реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує права позивача, позбавляє її можливості отримати субсидію. Відповідач хотів самостійно знятися з реєстрації, проте йому було відмовлено, оскільки ним не було подано необхідних документів. Просить скасувати реєстрацію відповідача за спірною адресою. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки не повідомив, відзив не подав. Судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, пояснення щодо позову не надав. Вислухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим такі обставини. Позивач та відповідач є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6, 7). У зазначеній квартирі зареєстровані позивач та відповідач (а.с. 11). У спірній квартирі [PERSON] не проживає з 2012 року (а.с. 8), фактично проживає в селищі Стекольний Хасинського району Магаданської області, де зареєстрований (а.с. 9). Відповідачу відмовлено у знятті з реєстрації місця проживання у зв`язку з ненаданням необхідних документів (а.с. 10). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються нормами ст.ст.\~319,\~321,\~383,\~386,\~391 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України. Позивач посилається на ст. 107 ЖК України. З огляду на те, що зазначена стаття регулює розірвання договору найму жилого приміщення наймачем, суд не застосовує зазначену норму при ухваленні рішення. Статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод визначено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема, правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім як у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 47\~Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост.321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 2 статті 386\~ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 34 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» надано роз`яснено, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,статті 316-319 ЦК України). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті71,72,116,156 ЖК УРСР;стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 150 ЖК України\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Доводи позивача про порушення її прав власника внаслідок сплати комунальних послуг за себе і за відповідача спростовуються положеннями ст. 360 ЦК України, згідно з якими співвласники відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язані брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відтак позивач не позбавлена права на відшкодування понесених витрат на утримання квартири з відповідача відповідно до її частки у праві спільної власності. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є власником 1/2 частки спірної квартири. Відповідно до вимог закону власник самостійно визначає своє право володіння, користування і розпорядження власністю. А тому відсутні правові підстави для усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття відповідача з реєстрації на підставі статті 391 ЦК України, оскільки це буде порушувати право власності відповідача. Крім того, питання про зняття з реєстрації не віднесене до компетенції суду та може бути предметом судового розгляду лише в разі відмови відповідних органів зняти особу з реєстрації на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання». На підставі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed