Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить визначити, що частка померлої [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності подружжя на 13/50 частки в будинку [ADDRESS] становить 1/2 частину, а саме 13/100 ідеальної частки в будинку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . До своєї смерті мати склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла їй. За її заявою приватним нотаріусом було відкрито спадкову справу. [INFO] помер її батько [PERSON] . Батько та мати перебували у шлюбі з 24.03.1962 року. Перебуваючи у шлюбі батько придбав частину будинку [ADDRESS] . 22.12.1991 року батько [PERSON] подарував 2/10 частини вказаного будинку її сину, тобто своєму онуку [PERSON] . Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації ЛМР №529 від 05.05.1998 року затверджено ідеальні частки між співвласниками будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] виділено 14/25 ідеальних частин будинку, [PERSON] 13/50 ідеальних частин будинку, [PERSON] 9/50 ідеальних частин будинку. Після відкриття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] відкрилася спадщина та позивач дізналася, що батько склав заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Проте, позивач стверджує, що належна її батьку частка будинку є спільним майном подружжя, а тому вважає за необхідне виділити за її померлою матір`ю 1/2 частку із 13/50 частки будинку. У зв`язку із чим звернулася до суду. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] позовні вимоги заперечила, покликаючись на те, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач не звернулася до суду з позовом про визначення частки померлої в житловому будинку. Відтак, вважає, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки з 2009 року вона не зверталася із вимогами про визначення частки матері, хоча їй було відомо, що частина житлового будинку зареєстрована за [PERSON] . Окрім того, відповідач стверджує, що частину житлового будинку [PERSON] , який помер [INFO] , придбав за власні кошти. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити покликаючись на наступне. Мати позивача склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачу. Мати померла, а після неї помер і батько позивача. Перебуваючи у шлюбі із [PERSON] [PERSON] придбав частину житлового будинку. 2/10 частки даного будинку подарував онуку (сину позивача). [PERSON] після смерті батька стало відомо, що він склав заповіт, яким все своє майно заповів відповідачам. Вважає, що слід виділити частку померлої матері у майні, яке залишилося після смерті батька, оскільки будинок було придбано у шлюбі. Щодо пропуску строку позовної давності ствердив, що позивачу стало відомо, що будинок придбано у шлюбі лише після смерті батька, також їй не було відомо про Договір дарування частки будинку її батьком її сину. Позивач [PERSON] у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити, зокрема пояснила, що вона не проживає у спірному будинку з 1991 року, а поселилася туди за три роки до смерті матері. Ствердила, що про Договір дарування її сину частки будинку їй було відомо, проте із його текстом вона не ознайомлювалася, оскільки опікуном її сина [PERSON] був його батько. Також пояснила, що вона не хотіла конфліктів із батьком, саме тому після смерті матері не ініціювала поділу майна, а почала поділ лише після смерті батька, коли дізналася про складений ним заповіт. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, пояснивши, що право позивача жодним чином не порушено, оскільки вона з 1991 року не проживає у спірному будинку із батьками. Також ствердила, що позивачем порушено строк позовної давності, оскільки її мати померла у 2009 році, їй про це було відомо, проте не заявляла вимог про визначення у спірному будинку частки матері. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, зазначивши, що у спірному будинку проживала з 1996 року, у шлюбі із померлим [PERSON] перебувала з 2014 року. Перша їхня спільна дитина народилася у 1991 році. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив в повному обсязі, зокрема пояснивши, що він досить пізно дізнався про те, що у нього є сестра, батько про неї рідко розповідав. Позивач батька не відвідувала, прийшла лише один раз перед його смертю. У спірному будинку проживає все своє життя. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку із наступним. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно з Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.03.1962 року. 22.07.1967 року [PERSON] придбав частину житлового будинку [ADDRESS] , що складався в цілому з чотирьох кімнат житловою площею 69,70 кв.м та двох кухонь, що стверджується Договором купівлі-продажу , посвідченого Львівською державною нотаріальною конторою 22.07.1967 року №4-3757, зареєстрованим у Львівському міському бюро технічної інвентаризації 31.10.1967 року за №2151. Відповідно до Договору дарування від 28.12.1991 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , який діяв в інтересах свого сина [PERSON] , 1983 року народження, посвідченого старшим державним нотаріусом Третьої державної нотаріальної контори Мельником С.А. [PERSON] подарував [PERSON] 2/10 частини житлового будинку разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель, що знаходиться в [ADDRESS] . 05.05.1998 року Шевченківською районною адміністрацією ЛМР винесено Розпорядження №529 «Про затвердження ідеальних долей між співвласниками буд. [ADDRESS] », яким затверджено висновок Львівського МБТІ№3/4280 від 27.03.1998 року про визначення ідеальних долей між співласниками будинку [ADDRESS] в таких частинах: [PERSON] - 14/25 ідеальних частин в такому складі: 2-І/11,6 кв.м житлова кімната, 2-2/22,5 кв.м. житлова кімната, 2-3/11,8 кв.м. житлова кімната, 2-4/9,9 кв.м кухня, 2-5/1,3 кв.м. комора, 2-6/2,2 кв.м. ванна, 2-7/1,2 кв.м туалет; [PERSON] - 13/50 ідеальних частин в такому складі: 1-2/20,3 кв.м. житлова кімната; [PERSON] - 9/50 ідеальних частин в такому складі: 1-3/12,3 кв.м житлова кімната. В спільному користуванні трьох співвласників приміщення: 1/3,9 кв.м. коридор, 11/7,4 кв.м. коридор, ІІІ/3,2 кв.м. тамбур. В спільному користуванні двох співвласників [PERSON] і [PERSON] приміщення: І-І/12,2 кв.м кухня, 1-4/4,0 кв.м санвузол. [INFO] померла [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 09.11.2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №5933. [PERSON] , яка померла [INFO] складено Заповіт від 09.06.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р., відповідно до якого все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і, взагалі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . За заявою [PERSON] після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] відкрито спадкову справу. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 06.05.2020 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), актовий запис №295. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Бєлопольською І.Р. заведено спадкову справу №10/2020. 17.09.2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської І.Р. із заявою про призупинення видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого, а саме на частину будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] 22.09.2020 року до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської І.Р. звернулася [PERSON] із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Бєлопольської І.Р. від 24.09.2020 року №72/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частку будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із тим, що надійшла ухвала Шевченківського районного суду м.Львова про відкриття провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно із ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Із врахуванням вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що частка будинку [ADDRESS] , була спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки була набута ними за час шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, в даній статті встановлюється презумпція рівності часток співвласників. Окрім цього, згідно із положеннями ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Згідно із роз`ясненнями, наданими Пленумом ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 3.4 Інформаційного листа від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», розглядаючи спори, пов`язані із спадкуванням частки майна, що у спільній сумісній власності, судам слід звертати увагу на те, що згідно із ст. 368 ЦК України спільною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову суд погоджується з доводами відповідачів про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на таке. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Доводи [PERSON] про те, що їй було не відомо про те, що житловий будинок перебував у праві власності лише її батька [PERSON] , яка помер [INFO] є безпідставними, оскільки матір позивача [PERSON] померла [INFO] , та саме за заявою позивача відкрито спадкову справу, та саме з того часу почався перебіг строку позовної давності, оскільки позивач довідалася, що частки [PERSON] , яка померла [INFO] у житловому будинку [ADDRESS] не виділено. Більше того, сама ж позивач у судовому засіданні зазначила, що вона не зверталася з заявами про поділ майна до смерті батька, оскільки не хотіла мати із ним конфліктів. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних належних та допустимих доказів пропуску строку позовної давності позивачем не подано, відтак, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed