Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

Позивачі 15.11.2017 року звернулись до суду з позовом до [PERSON], за яким просили визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 99-0007ИФ - квартири [ADDRESS], загальною площею 41,4 кв.м., укладений 24.09.1999 року на Одеській універсальній біржі «Витязь» між [PERSON] , в якості продавця, та [PERSON], яка представляла інтереси [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якості покупців. В обґрунтування позову зазначили, що 24.09.1999 року між [PERSON] та [PERSON], яка представляла інтереси [PERSON] та [PERSON], було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 99-0007 ИФ, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 41,4 кв. м. Даний договір був укладений на Одеській універсальній біржі. На час укладання договору позивачі та відповідач не знали, що договір підлягає нотаріальному посвідченню, так як згідно зі ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року нотаріальному посвідченню підлягали тільки договори з купівлі-продажу будинків. На даний час позивачі не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої права, як власники цієї квартири, оскільки є протиріччя у правових нормах, діючих на час укладання договору щодо необхідності його нотаріального посвідчення. Позивачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від позивачів надійшла спільна заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечували. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилися, хоча про час, дату та місце повідомлялася належним чином у встановленому порядку, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до ч. 4ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.09.1999 року на Одеській універсальній біржі «Витязь» між [PERSON] та [PERSON], яка представляла інтереси [PERSON], [PERSON], [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна № 99-0007ИФ, відповідно до якого Відповідачка продала, а Позивачі купили квартиру за адресою [ADDRESS], загальною площею 41,4 кв.м, що підтверджується підписами сторін на договорі. Зазначений договір був зареєстрований в журналі реєстрації договорів з нерухомістю за реєстраційним № 99-0007ИФ від 24.09.1999 року. З позову та вказаного договору вбачається, що умови вказаного договору позивачі виконали у повному обсязі та передали на користь відповідача грошові кошти за вказану квартиру в розмірі 6707,00 (шість тисяч сімсот сім) грн., відповідач також виконала умови зазначеного договору та в свою чергу знялася з реєстраційного обліку по вказаній адресі та виїхала з квартири. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Отже, за вказаним договором Позивачі набули права власності на вказану квартиру. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Як встановлено судом, на даний час Позивачі не можуть розпорядитися своєю квартирою та реалізувати свої майнові права, оскільки у діючих на час укладання зазначеного договору у 1995 році та діючих правових нормах на даний час, є протиріччя щодо необхідності нотаріального посвідчення вказаного договору. Частиною 2 ст. 47 ЦК України та ст.ст.. 224, 227 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час укладення договору, передбачено: - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України (у редакції 2014 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. З матеріалів справи вбачається, що сторони повністю виконали умови зазначеного договору, але не посвідчили його нотаріально. Ця обставина перешкоджає Позивачам у здійсненні права власності та розпорядження його майном, яке передбачене ч.1 ст. 319 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України та ч.1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивачів та визнати зазначений договір купівлі-продажу дійсним. Після всебічного, повного дослід ження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо повного задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved