Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, закріпленою за квартирою №3 домоволодіння №44 по вул.В.Житомирська м.Радомишля, шляхом заборони суміжному землекористувачу [PERSON] : 1. вчиняти дії по переміщенню забору в бік земельної ділянки позивача; 2. виорювати та засаджувати зазначену земельну ділянку; 3. викидати гілля, зілля та сміття на вказану земельну ділянку; 4. підкопувати стовпчики забору та допоміжних споруд, що може спричинити їх руйнуванню; 5. знесення забору по всій довжині земельної ділянки. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що відповідно до рішення Житомирського обласного суду про виділення [PERSON] і [PERSON] земельної ділянки рішенням виконкому Радомишльської міської Ради народних депутатів №162 від 12.05.1999 року за нею закріплено 667 кв.м. земельної ділянки. З цього часу позивач сплачує земельний податок за користування цією земельною ділянкою. Її сусідка з будинку №42 відповідач по справі [PERSON] провокує сварки, порушуючи при цьому правила добросусідства та вчиняє дії, які перешкоджають позивачеві користуватися земельною ділянкою біля домоволодіння. Ці суперечки тривають ще з 1996 року. Позивач зверталася до Радомишльської міської ради щодо протиправних дій відповідача. Крім того, позивач зверталась до правоохоронних органів із заявами на неправомірні дії відповідача. Не зважаючи на скарги відповідач перешкоджає позивачеві здійснювати ремонтні роботи по відновленню забору, неодноразово вчиняє дії по переміщенню забору в бік земельної ділянки, закріпленої за домоволодінням позивача, викидає гілля та зілля зі свого городу на територію позивача, підкопує стовпчики забору, внаслідок чого він зруйнувався, таким чином порушує права позивача як суміжного землекористувача, що зумовило звернутися до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Відповідач надав суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату в звязку із зайнятістю його представника в розгляді справи в Черняхівському районному суді Житомирської області, однак підтверджуючих цю інформацію доказів надано не було. Справа знаходиться в провадженні Радомишльського районного суду з 02.06.2015 року, подальше затягування розгляду справи не вбачається доцільним. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В попередньому судовому засіданні позивач та його представник зазначили, що позовні вимоги не визнають в жодній частині. Вважають, що позивач не надала доказів, підтверджуючих зазначені в позові обставини, в обґрунтування позову покладені лише пояснення самої позивачки. В письмових запереченнях відповідач пояснила, що вона та її цивільний чоловік [PERSON] є співвласниками домоволодіння №42 по вул.В.Житомирська в м.Радомишль на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.1976 року та користуються земельними ділянками, які закріплені за даним домоволодінням. Позивач [PERSON] є суміжним землекористувачем та власником будинку №44 по цій же вулиці. Відповідач зазначає, що сама позовна заява і додатки до неї оформлені неналежним чином, не пронумеровані, не прошнуровані, що призвело до того, що вона з 31 аркуша отримала всього 25. Також відповідач вважає, що у позові не вказується чим конкретно підтверджується протиправність її дій, зокрема переміщення забору, підкопування стовпчиків, викидання гілля та ін. Вважає, що позовна заява не містить доказів, підтверджуючих кожну обставину. Крім того, відповідач зазначила, що позивач не має правовстановлюючих документів на землю. З наведеного відповідач вважає, що підстав для задоволення позову [PERSON] не вбачається, тому просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Заслухавши доводи позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, враховуючи надані в попередньому судовому засіданні відповідачем та її представником пояснення, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (ст. 16 ЦК України). В ст. 96 ЗК України зазначено, що землекористувачі зобов'язані, зокрема, дотримуватися правил добросусідства. За загальними правилами добросусідства, закріпленими законодавцем у ст. ст. 103 - 109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов'язком власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей. Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що Рішенням Житомирського обласного суду від 26.05.1998 року виділено [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку розміром 667 кв.м. із загальної площі 2382 кв.м., розміщену біля будинку №44 по вул.В.Житомирській в м.Радомишлі (а.с.7, 8). Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач [PERSON] являється суміжним землекористувачем із відповідачем [PERSON], яка являється співвласником разом із [PERSON] домоволодіння №42 по вул.В.Житомирській в м.Радомишлі. Судом встановлено, що між сторонами тривалий час існує спір в тому числі з приводу користування земельними ділянками. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В ст.57 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта. В той же час, суд вважає, що позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог покладені лише пояснення самої [PERSON] та її представника. Так, на підтвердження порушень прав позивача відповідачем, [PERSON] надала суду диски з фотографіями та відеозаписом, які самі по собі не дають суду підстав встановити факти, які обґрунтовують заявлені вимоги та мають значення для справи. Зафіксовані на фотографіях та відеозаписі зображення зруйнованого забору, часткова відсутність забору та інша надана інформація не являються беззаперечним доказом перешкоджання [PERSON] в користуванні виділеною позивачеві [PERSON] земельною ділянкою. Інші надані позивачем для дослідження докази також не довели протиправність дій відповідача [PERSON] Так, надані позивачем в якості письмових доказів копії скарг і заяв до правоохоронних органів (а.с.19-23) на дії відповідача не містять доказової інформації щодо дійсного вчинення відповідачем незаконних, протиправних дій. Крім того, при дослідженні в судовому засіданні матеріалів наглядового провадження №93/105ж-14 судом встановлено, що позивач [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів із скаргами на дії [PERSON], зокрема щодо крадіжки паркану, пошкодження паркану, здійснення підкопу паркану, здійснення підпалів та інших протиправних дій. В той же час за результатами проведених перевірок причетність [PERSON] до вчинення зазначених дій доведено не було. Опитувані з даного приводу сусіди інформації щодо неправомірних дій відповідача [PERSON] по відношенню до позивача [PERSON] не підтвердили. Щодо заяви відповідача про відсутність у позивача правовстановлюючих документів на землю суд зазначає, що позову з цих підстав заявлено не було, питання щодо правомірності користування позивачем суміжною земельною ділянкою не обговорювалось. Відсутність у позивача документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, правового значення для вирішення цього спору не мають, оскільки не лише власник земельної ділянки, але і землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю (ч. ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України 2001 року). Щодо вимог позивача заборонити відповідачеві вчиняти дії по переміщенню забору в бік земельної ділянки позивача, виорювати та засаджувати зазначену земельну ділянку, виділену позивачеві, викидати гілля, зілля та сміття на вказану земельну ділянку, підкопувати стовпчики забору та допоміжних споруд, що може спричинити їх руйнуванню, знесення забору по всій довжині земельної ділянки, суд вважає, що такі факти позивачем не доведено і вказаний спосіб захисту прав позивача не передбачено цивільно-процесуальним законодавством. Отже, в судовому засіданні позивачем та представником позивача не наведено суду достатньо належних та допустимих доказів наявності обставин, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність перешкод в користуванні виділеною позивачеві земельною ділянкою та враховуючи на те, що суд не може вирішувати питання порушення або не порушення прав на майбутнє, позов не підлягає задоволенню через недоведеність та безпідставність. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed