Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася на те, що заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2011 року задоволено частково позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], вирішено стягувати з відповідача аліменти в твердому грошовому розмірі - 1200грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак станом на 01.03.2017р. загальна заборгованість по виконавчому листу № 0907/2-4848/2011 складає 29404,72грн. Оскільки відповідач своєчасно несплачував аліменти, позивач звернулась в суд та просила стягнути з [PERSON] в її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 13740грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак від представника позивача подана заява про розгляд справи у його відсутності. В судове засідання відповідач не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Враховуючи думку представника позивача, яка викладена в письмовій заяві, суд розглянув справу за відсутності відповідача та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.05.2011 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково, вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в твердому грошовому розмірі по 1200грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. (а.с.5-6). 11.07.2012р. Івано-Франківським міським судом було видано виконавчий лист № 0907/2-4848/2011 року (а.с.7). Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по стягненню аліментних платежів № В13 від 29.03.2017р., виданої Івано-Франківським МВ ДВС ТУЮ в Івано-Франківській області, загальна заборгованість [PERSON] по виконавчому листу № 0907/2-4848/2011 від 11.07.2012 року станом на 01.03.2017 року складає 29404,72грн. (а.с.8-9). Відповідно до вимог ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз'яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Однак, відповідач не з'явився в суд та не довів підстав для зменшення нарахування пені. Зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому, при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 вересня 2013 року по справі № 6-81 цс 13 та 1 жовтня 2014 року у справі № 6-149цс14. Позивачем проведено розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, з врахуванням кожної суми щомісячного платежу за період з січня 2010 року по травень 2013 року у сумі 13740 грн. (а.с.10). Даний розрахунок перевірений судом. Суду надано докази прострочення сплати аліментів відповідачем і виниклу у зв'язку з цим заборгованість, яка і не оспорюється. В свою чергу відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що прострочення по сплаті аліментів виникла не з його вини, а за таких обставин та з урахуванням доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 гривень в дохід держави. На підставі ст. 196 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. №3 «Про застосування судом окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст. 258 ЦК України,

Outcome: approved