Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який підтримала у заяві про розгляд справи без її участі, та вимоги мотивує тим, що 10.11.2017 року наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» №10790/ВК від 10.11.2017р. її - [PERSON] було звільнено з роботи за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. При звільненні, внаслідок відсутності грошових коштів, відповідач не виплатив позивачу заборгованості по заробітній платі та вихідної допомоги, передбаченої наказом. Крім того, невиплата грошових коштів відповідачем поставила [PERSON] у скрутне матеріальне становище, що унеможливило забезпечення нормального існування позивача та членів її сім'ї і призвело до втрати нормальних життєвих зв'язків, що стало наслідком значних фізичних та душевних страждань. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати, вихідну допомогу, середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушення строків їх виплати та моральну шкоду, що обумовлюється моральними та фізичними стражданнями внаслідок порушення законного права на заробітну плату. Представник відповідача, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав суду письмовий відзив, в якому просив справу розглядати без його участі та зазначив, що згідно наказу від 21.03.2014 року №75, у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» встановлений триденний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа. Крім того, представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження факту спричинення такої шкоди. Також надав довідку, згідно якої середньоденна заробітна плата [PERSON], без вирахування податків, складала 174 грн. 03 коп., розмір заборгованості по заробітній платі, за вирахуванням податків, складає 11427,83 грн., в тому числі сума компенсації втрати частини доходів за період з серпня 2017 року по листопад 2017 року в розмірі 256,62 грн. та сума нарахованої вихідної допомоги, без вирахування податків, в розмірі 10931,39 грн. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] з 17.02.2003 року по 10.11.2017 року працювала у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-13). Наказом ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» №10790/ВК від 10.11.2017р. [PERSON] було звільнено з посади розподілювача робіт 4-го розряду ковальсько-пресового цеху №19 за власним бажанням, у зв'язку з невиконанням відповідачем умов колективного договору, за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с.12). При звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, яка станом на 10.11.2017 р. становила 11427 грн. 83 коп., сума заборгованості не була виплачена до цього часу (а.с.19). Згідно довідки відповідача від 10.05.2018 р. вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складала 174 грн. 03 коп. Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що регулюються КЗпП України. Згідно ст. ст. 22, 94, 97 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 ЗУ «Про оплату праці», на власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу покладений обов'язок виплачувати працівнику заробітну плату. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, зокрема заробітну плату. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму невиплаченої заробітної плати (за вирахуванням податків), в тому числі суму нарахованої вихідної допомоги (без вирахування податків) та суму компенсації втрати частини доходу, разом в розмірі 11427 грн. 83 коп. Згідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Зазначену правову позицію висловлено у постановах Верховного Суду України № 6-64 цс13 від 03.07.2013 р., та № 6-76цс14 від 02.07.2014 р., які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов'язковими для судів. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно наказу ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» від 21.03.2014 р. №75 «Про встановлення режиму неповного робочого тижня» в Товаристві з 26.05.2014 р. встановлений режим неповного робочого тижня, а саме триденний робочий тиждень, де робочими днями є понеділок, вівторок, середа. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] була звільнена 10.11.2017 р., а розрахунок з нею не було проведено, за таких обставин, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12356 грн. 13 коп. за період з 11.11.2017 р. по 10.05.2018 р., що складає 46 робочих днів (враховуючи триденний робочий тиждень), при середньоденній заробітній платі позивача 174,03 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Щодо відшкодування моральної шкоди, судом встановлено, що [PERSON] заподіяна моральна шкода, при визначенні якої суд приймає до уваги матеріальний стан сторін по справі, душевні страждання позивача, те що за захистом порушених прав вона була вимушена звернутись до суду, з урахуванням розумності і справедливості, та вимог чинного законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 300 грн. 00 коп. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1409,60 грн., з яких: 704,80 грн. за позовну вимогу про стягнення заробітної плати та середнього заробітку, та 704,80 грн. за вимогу про стягнення моральної шкоди, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору.

Outcome: partial