Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно з 21.06.2018 року до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.12.2013 року у справі № 699/1415/13-ц шлюб між сторонами розірвано. Поза шлюбом 15.04.2017 року у них народилася дочка [PERSON], яка перебуває на повному утриманні позивача та потребує належного матеріального забезпечення. Відповідач кошти на утримання дитини не надає, тому позивач просить стягнути з нього аліменти в примусовому порядку. Також вказала, що нею 21.06.2018 року подавалася заява про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дочки [PERSON]. Однак ухвалою від 13.07.2018 року у справі № 699/632/18 їй відмовлено у видачі судового наказу, оскільки судом не встановлено зареєстроване місце проживання [PERSON], а тому позивач просить стягувати аліменти з дати звернення до суду із судовим наказом, тобто з 21.06.2018 року, оскільки нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але вона не могла їх отримати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 03.01.2019 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч.\~5\~ст.\~279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації Шевченківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області місце проживання [PERSON]Л, [INFO], зареєстроване за адресою: вул. 2-а Поперечна, 9, сел. Полігон Вітовського району Миколаївської області, тож копія позову з додатками на імя відповідача надсилались за вказаною адресою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 1940202219345, що вручено відповідачу 07.02.2019 року. Крім того у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, [PERSON] повідомлено про розгляд Корсунь-Шевченківським районним судом Черкаської області вказаної справи шляхом розміщення 23.01.2019 року відповідного оголошення на веб-сайті судової влади України, зокрема на сторінці Корсунь-Шевченківського районного суду, однак протягом визначеного строку відзив на позовну заяву до суду відповідач не надіслав. З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст.\~247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.\~ Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини справи. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.12.2013 року у справі № 699/1415/13-ц шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ФП № 266311, виданого 19.04.2017 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, сторони мають спільну дочку [PERSON], [INFO]. Батьком дитини вказано відповідача [PERSON], а матірю [PERSON]. Факт перебування спільної дитини сторін на утриманні позивача підтверджується довідкою про склад сімї № 1/2032, виданою виконавчим комітетом Корсунь-Шевченківської міської ради 28.11.2018 року. Позивач 21.06.2018\~року зверталася\~до Корсунь-Шевченківського\~районного суду\~Черкаської області\~із заявою\~про видачу\~судового наказу\~про стягнення\~на її\~користь з\~[PERSON]\~аліментів на\~утримання дочки\~[PERSON],\~[INFO].\~Однак ухвалою\~суду від\~13.07.2018\~року,\~яка 28.07.2018\~року вступила\~в законну\~силу,\~у справі\~№ 699/632/18\~[PERSON]\~на підставі ч. 9 ст.\~165 ЦПК України відмовлено у видачі судового наказу, оскільки згідно відповіді УДМС в Миколаївській області, яка надійшла до суду 13.07.2018 року [PERSON] зареєстрованим та знятим з реєстрації не значиться. Крім того, судом встановлено, що згідно рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 13.04.2018 року у справі № 699/888/17 у відповідача є обовязок сплачувати на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття кожною дитиною. Станом на день подачі позову спільній дитині сторін, виповнився повний 1 рік. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, Конвенцією ООН про права дитини, а також Декларацією прав дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до\~змісту ст.\~26\~Конвенції про\~права дитини\~держави-учасниці\~визнають за\~кожною дитиною\~право користуватися\~благами соціального\~забезпечення,\~включаючи соціальне\~страхування,\~і вживають\~необхідних заходів\~щодо досягнення\~повного здійснення\~цього права\~згідно з\~їх національним\~законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, повязаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.\~7,\~8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх лише на 2 групи: віком до 6 років та віком від 6 до 18 років. Прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2019 року становить 1\~626\~грн. Згідно положень\~ч.\~1\~ст.\~191\~СК України\~аліменти на\~дитину присуджуються\~за рішенням\~суду від\~дня предявлення\~позову. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Враховуючи встановлені обставини, у тому числі щодо наявності у відповідача обовязку сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, та те, що відповідач не надав відзив на позов, а також не надав суду доказів на підтвердження утримання спільної з відповідачем малолітньої дитини [PERSON], [INFO], суд вважає доцільним присудити аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо дати початку стягнення аліментів на [PERSON],\~[INFO], зокрема з 21.06.2018 року (дата звернення до суду із судовим наказом), що зумовлено вимогою позивача, про стягнення аліментів за минулий час, чи з 29.11.2018 року (дата звернення до суду з позовом, відповідно до штемпеля на конверті), суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.ч. 1, 2 с. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Положеннями ст. 79 ЦПК України, передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Суд також враховує, що позивач 30.07.2018 року отримала ухвалу про відмову у видачі судового наказу, яка набрала законної сили, однак з позовом про стягнення аліментів звернулася до суду лише 29.11.2018 року, тобто через чотири місяці. Доказів неможливості звернутися до суду з позовом одразу після отримання відмови у видачі судового наказу, позивачем не надано. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу щодо вжиття позивачем безпосередньо по відношенню до відповідача заходів досудового врегулювання питання щодо одержання з нього аліментів, та подальшого ухилення відповідача від їх сплати. При цьому, постановлення ухвали від 13.07.2018 року про відмову у видачі судового наказу щодо стягнення аліментів з відповідача, починаючи з 21.06.2018 року, зумовлена виключно наданням органом реєстрації недостовірних відомостей про зареєстроване місце проживання [PERSON], а не ухиленням його від сплати аліментів, після вжиття позивачем заходів досудового врегулювання. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, того що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача за попередній час, тобто з 21.06.2018 року по 29.11.2018 року, але не могла отримати їх у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, тому у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити. Аналогічна правова позиція міститься у рішенні Верховного Суду від 15.08.2018 року по справі №\~211/3809/16-ц. З огляду на вкзане, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та присуджує аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які слід стягувати щомісячно, починаючи з дня предявлення позову, а саме з 29.11.2018 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто 15.04.2035 року Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їх спільної дитити. Положеннями п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» передбачено,\~що від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності\~до положень\~ч.\~6\~ст.\~141\~ЦПК України\~суд стягує\~з відповідача\~у дохід\~держави судовий\~збір урозмірі 704 (сімсот чотири) грн. 40\~коп., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial