Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] в смт. Шалигине Глухівського району Сумської області померла її сестра - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю), розміром 8,67 умовних кадастрових гектар, розташованої на території Есманьської селищної ради Шосткинського району (колишньої Пустогородської сільської ради Глухівського району) Сумської області, яка належала померлій на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0054373, виданого на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 226 від 31.05.1996 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Зоря» за № 337 від 18.06.1996 року. За життя [PERSON] своїм майном не розпорядилася, заповіту не залишила. Вона є її єдиною спадкоємицею за законом та прийняла спадщину після смерті сестри, подавши до нотаріальної контори у визначений рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області додатковий строк заяву про її прийняття. Однак, коли для оформлення своїх прав на спадкове майно вона звернулася в нотаріальну контору, то їй було відмовлено в цьому у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно - Сертифікату на право на земельну частку (пай), який було втрачено. За вказаних обставин позивач просить суд визнати за нею право власності на вищевказану земельну частку (пай). Позивач у підготовче судове засідання не з`явилася, а надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача - Есманьської селищної ради Шосткинського району Сумської області у підготовче судове засідання також не з`явився, а надав заяву, в якій визнає позов повністю і просить справу розглядати за його відсутності. Враховуючи викладене та зважаючи на положення ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є повністю обґрунтованим, підтверджується представленими документами, а тому підлягає повному задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [INFO] в смт. Шалигине Глухівського району Сумської області померла [PERSON] , останнє місце реєстрації якої невідоме, оскільки останні роки свого життя вона перебувала в психоневрологічному інтернаті, що був розташований на території монастиря «Різдва Пресвятої Богородиці Глинська Пустинь», і на даний час припинив своє існування та його архів не зберігся. Згідно довідки відділу у Глухівському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області № 109/133-20 від 08.09.2020, за життя [PERSON] , на підставі розпорядження голови Глухівської районної державної адміністрації № 226 від 31.05.1996 року було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0054373 та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Глухівською районною державною адміністрацією членам САПТЗТ «Зоря» за № 337 від 18.06.1996 року на території Пустогородської сільської ради Глухівського району Сумської області. Розмір земельної частки (паю) складав 8,67 умовних кадастрових гектар. Сертифікат видавався тільки на руки власнику і в архіві відділу не зберігається (а.с.13). За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63405276 від 03.02.2021, заповіт від імені померлої [INFO] [PERSON] не посвідчувався ( а.с. 20). Таким чином судом встановлено, що спадкодавиці [PERSON] , дійсно за життя на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0054373, належала земельна частка (пай) розміром 8,67 умовних кадастрових гектар, розташована на території Есманьської селищної ради Шосткинського району (колишньої Пустогородської сільської ради Глухівського району) Сумської області. Однак, вказаний сертифікат був втрачений, про що в газеті «Глухівщина» було опубліковане відповідне оголошення (а.с. 17). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема у вигляді належної їй вищевказаної земельної частки (паю). За життя [PERSON] своїм майном не розпорядилася, заповіту не залишила. Також встановлено, що позивач по справі [PERSON] є рідною сестрою померлої [PERSON] та відповідно до ст. 1262 Цивільного кодексу України її спадкоємицею другої черги за законом. Наявність інших спадкоємців у померлої [PERSON] судом не встановлено. Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області по справі №576/2218/20, провадження 2/576/604/20 від 24 листопада 2020 року позивачці було визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті сестри, протягом якого вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Таким чином, відповідно до статті 1269 Цивільного кодексу України позивачка прийняла спадщину своєї сестри - [PERSON] , померлої [INFO] в смт. Шалигине Глухівського району Сумської області, подавши до нотаріальної контори заяву про її прийняття, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 63154438 від 13.01.2021 та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 63405258 від 03.02.2021, згідно яких після смерті [PERSON] 13.01.2021 Глухівською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 2, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.18-19). Проте, коли позивач звернулася до нотаріальної контори для оформлення своїх прав на спадкове майно - земельну частку (пай), що належала її померлій [INFO] сестрі [PERSON] , то нотаріус їй відмовила в цьому з тих підстав, що правовстановлюючі документи на це майно відсутні, про що видала відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02.02.2021 року (а.с.16). Відповідно положень статей 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виходячи з вимог частини 1 статті 131 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до пункту 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Оскільки в суді знайшло своє підтвердження те, що сестрі позивачки - [PERSON] , дійсно за життя на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія СМ № 0054373, належала земельна частка (пай) розміром 8,67 умовних кадастрових гектар, розташована на території Есманьської селищної ради Шосткинського району (колишньої Пустогородської сільської ради Глухівського району) Сумської області, а позивачка є єдиною спадкоємицею даного майна за законом, яка в установленому законом порядку та строк прийняла спадщину після смерті сестри, однак через втрату правовстановлюючого документу на спадкове майно, який відновити в передбаченому законом поряду неможливо, її право на спадкове майно не визнається, суд вважає за необхідне захистити дане право позивачки шляхом визнання за нею права власності на цю земельну частку (пай), що належала її померлій сестрі [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved