Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

Позивач звернулася з даним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом відповідно до ч.1 ст. 1265 ЦК України. 16 грудня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець). Проте, ще [INFO] [PERSON], який був власником даної квартири, помер унаслідок спричинення йому тяжкого тілесного ушкодження, що призвело до смерті потерпілого. Даний факт встановлений вироком Київського районного суду м. Донецька від 27.02.2014 р.. За фактом укладання даного договору за заявою позивача відкрито кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування, де було встановлено, що 16 грудня 2013 року невстановлена особа уклала договір купівлі-продажу спірної квартири від імені [PERSON], який на цей час був уже мертвий, використовуючи його підроблений паспорт. В подальшому 16 січня 2014 року [PERSON] здійснив подальше відчуження спірної квартири [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, тому вона просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) посвідчений 16 грудня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.2-3). В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали у повному обсязі та надали аналогічні пояснення викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.34,35), в судове засідання не з'явився, про причини своєї не явки суд не повідомив, тому суд з'ясувавши думку учасників процесу вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідача на підставі доказів які маються в матеріалах справи. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не зьявилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с.40,41) та письмові заперечення (а.с.37), згідно яких не заперечувала, що дійсно 16 грудня 2013 року нею був посвідчений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON] за реєстровим №3063. Даний договір був посвідчений у відповідності до чинного законодавства України та Закону України «Про нотаріат» від 02.09.2003р., Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р., у зв'язку з чим у сторін були витребувані відповідні документи в тому числі паспорт [PERSON]. Перевіривши данні документи, після того, як сторони за договором підтвердили, що вони усвідомлюють суть даного договору, який підписується особисто і добровільно, а також після підтвердження ними відсутність заперечень щодо кожної з умов правочину, договір був підписаний сторонами та посвідчений нотаріально. 14 січня 2014 року до нотаріальної контори звернувся громадянин, який не пред'явив жодних документів та в усній формі повідомив про те, що продавець за даним договором [PERSON] на момент посвідчення договору вважався померлим, у зв'язку з чим нею було вжито наступні заходи, а саме: була проведена телефонна розмова з начальником ЖЕУ, яка повідомила їй, що [PERSON] дійсно помер без зазначення дати смерті та квартира, яка належала йому опечатана. Крім того, був направлений запит до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку про наявність актового запису про смерть, який мешкав за адресою: [ADDRESS], на який було надано письмову відповідь про відсутність такого актового запису. В подальшому нею 14.01.2014 р. була зареєстрована заява про державну реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно, з метою попередження подальшого переходу права власності на вказаний об'єкт. Третя особа [PERSON] належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.30,33) в судове засідання не з'явився, про причини своєї не явки суду не повідомив, тому суд з'ясувавши думку учасників процесу вважає можливим розглянути справи за відсутністю [PERSON] на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Суд заслухавши позивача та її представника, вивчивши матеріали даної справи вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] 11.10.2000 року за реєстровим №4870, зареєстрованого Донецькім бюро технічної інвентаризації 17.10.2000 року в книзі 7/2091 к- (149) за реєстровим №273 належала квартира [ADDRESS] (а.с.5). 16 грудня 2013 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) зареєстрованого у реєстрі за №3063 (а.с.5-8). 16 січня 2014 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) (а.с.9-12). Відповідно до свідоцтва про смерть виданого Донецькім міськім відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управляння юстиції у Донецькій області від 27 грудня 2013 року [PERSON] помер [INFO], про що 11 грудня 2013 року складено відповідний актовий запис №1100 (а.с.15). Відповідно до вироку Київського районного суду м. Донецька від 27.02.2014 р. [PERSON] помер [INFO] унаслідок спричинення йому тяжкого тілесного ушкодження (а.с.13-14). За фактом укладання спірного договору за заявою позивача органами внутрішніх справ відкрито кримінальне провадження та розпочато досудове розслідування в рамках якого ухвалою Київського районного суду м. Донецька від 20 березня 2014 року було накладено арешт на власність [PERSON], а саме на житло, розташоване за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). Виходячи з вищевказаної ухвали суду встановлено, що [PERSON] був зареєстрований та постійно мешкав в спірній квартирі із сином [PERSON], та тільки дві зазначені вище особи мали право розпорядження на вказаний об'єкт нерухомості на правах власності, однак 29.11.2013 року [PERSON] спричинив [PERSON] тяжкі телесні ушкодження, внаслідок чого [INFO] останній помер. 16.12.2013 року, укладений договір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], при умові, що [INFO] зафіксовано смерть [PERSON], а [PERSON] не мав такої можливості, оскільки знаходився в СІ-5 м. Донецька. У встановлений законом строк позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.43). Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України). Позивач [PERSON] обґрунтовуючи своє право на оспорення вищезазначеного укладеного договору зазначила, що вона є спадкоємцями померлого [PERSON] та посилались на те, що оспорюваний нею договір, укладений 16 грудня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], укладено з порушенням норм ЦК України, оскільки спірний об'єкт відчужила особа, яка не була його власником, тобто зміст правочину суперечить нормам ЦК України, що відповідно до ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст. ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. В судовому засіданні, що підтверджується матеріалами справи було безспірно встановлено, що колишній власник квартири [PERSON] помер [INFO]. Отже, спадщина після смерті [PERSON] відкрилася саме [INFO]. Після смерті [PERSON] його цивільна правоздатність у відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України була припинена, всі його права та обов'язки увійшли до складу спадщини. У відповідності до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. За змістом договору купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України). При цьому, право продажу товару, крім примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару (ст.658 ЦК України). Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] після своє смерті не може бути учасником будь-якого правочину, тому не можна вважати, що договір купівлі - продажу спірної квартири від 16 грудня 2013 року, був укладений саме [PERSON] як належним продавцем, тобто як власником цього майна, а відтак суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири підлягають задоволенню, тому договір купівлі-продажу, укладений між [PERSON] та [PERSON], слід визнати недійсним. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved