Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного 26 жовтня 1994 року на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дійсним. У підтвердження своїх вимог позивач посилається на те, що вона, як спадкоємець після смерті [PERSON] , звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено з тих підстав, що видати свідоцтво про право на спадщину на підставі вищезазначеного договору не можливо. У зв`язку з чим, позивач не може реалізувати свої спадкові права та змушена звернутися до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу дійсним. Позивач у судовому засіданні участі не приймала, однак її представник подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідачі у судовому засіданні участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені у встановленому законом порядку. Відзиву, пояснень або заперечень на позов до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] . Позивач, як донька померлого та спадкоємець першої черги, звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Інших спадкоємців не має, що підтверджується копією спадкової справи, яка була досліджена у судовому засіданні. Постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки це неможливо здійснити на підставі наданого договору купівлі - продажу, та було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином, позивач є правонаступником після смерті [PERSON] . Судом встановлено, що 26.10.1994 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на Одеській товарній біржі був укладений договір купівлі - продажу №5326 нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Право власності на квартиру за [PERSON] було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 26.10.1994 року під №343 стр.66 кн.105пр, про що є відмітка у договорі. При укладанні договору між сторонами було досягнуто згоди по всім пунктам договору. Договір купівлі - продажу був зареєстрований на Одеській товарній біржі в «Журналі реєстрації біржевих угод з нерухомістю», реєстраційний номер 5326 від 26.10.1994 року, що є підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру. Біржове оформлення сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією спірного договору. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна [PERSON] здійснював право користування та володіння даною квартирою у повному обсязі, сплачував всі комунальні послуги, здійснював поточний ремонт. Відповідно до вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» №1957 ХІІ від 10.12.91 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), нотаріальне посвідчення угод обов`язково лише у випадках, встановлених законом. Суд за позовом сторони, яка виконала усі умови угоди, може визнати таку угоду дійсною. Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними, з підстав недодержання нотаріальної форми», визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі - продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу квартири, виконання договору відбулося. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі Статтею 41 Конституції України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 334 ЦК України, право власності на нерухоме майно виникає з моменту посвідчення договору, або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору дійсним, якщо договір відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. При таких обставинах, суд вважає, що наявні підстави для визнання договору купівлі - продажу дійсним.

Outcome: approved