Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебуває з 23 липня 2009 року в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, однак вважає, що спільне сімейне життя у них не склалось, адже між ними постійно виникають сварки та непорозуміння, між ними втратилось почуття любові та взаємоповаги, вони з лютого 2014 року живуть окремо, фактично подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, а шлюб існує лише формально. Вона прийшла до твердого переконання, що шлюб зберегти не можливо. В судове засідання позивач не з'явилася, у поданій до суду заяві просить розгляд справи провести за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про визнання позову та про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З матеріалів справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 липня 2009 року у Зеленогайській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №4, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від подружнього життя мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] виданого 11 серпня 2010 року Пісківською сільською радою Костопільського району Рівненської області. Стаття 24 СК України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Отже, однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що сторони не проживають як подружжя протягом тривалого часу. Вони мають різні характери, різні погляди на життя та сімейні цінності, позивач не бажає надалі проживати разом з відповідачем однією сім'єю, примирення є неможливим. Таким чином, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, що у відповідності до положень ст. 112 СК України, є підставами до розірвання шлюбу. Підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб Відповідно до ч.1 ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність заявленого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved