Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду, посилаючись на наступні обставини. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 14 червня 2001 року між нею та відповідачкоюи було укладено договір № 636 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири № 107, яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Самойловича, 30 б. Договір був укладений на Універсальній товарній біржі Марія, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 636 від 14.06.2001 року та зареєстрований 15.06.2001 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 5070. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки вона не має можливості розпорядитися купленою нею на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на теперішній момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- вона змушена звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами в повному обсязі. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити. В судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнала, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи- Універсальна товарної біржи Марія- в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, ніяких заяв до суду не надав. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 червня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 636 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири № 107, яка розташована по вулиці Самойловича, будинок 30 б в місті [PERSON]. Договір був укладений на Універсальній товарній біржі Марія, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 636 від 14.06.2001 року. 15.06.2001 р. право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в Миколаївському МБТІ на імя [PERSON], та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 5070. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивачка уплатила продавцю вартість квартири, вселилася в жиле приміщення, зареєструвалася там та користувалися нею, а відповідачка отримала оплату договірної вартості квартири, звільнила її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved