Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» про стягнення коштів. Просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 10 000 грн. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.09.2015 р. між нею та відповідачем укладено договір фінансового лізингу № 000534, згідно якого відповідач зобов»язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача транспортний засіб трактор марки Сінтай 240В, а вона зобов»язалася прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами договору. На виконання умов даного договору вона перерахувала 10 000 грн., як оплату на розрахунковий рахунок відповідачу. Відповідно до п.1.7. даного договору, предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця адміністративного платежу, авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу. Відповідно п. 8.5. договору передбачено, що всі платежі, які визначаються у додатку № 1 та додатку № 3 до даного договору сплачуються лізингоодержувачем згідно вказаних додатків № 1 та 3 на підставі рахунків виставлених лізингодавцем. Ст. 17 вказаного договору визначено, що додатками до даного договору є додаток № 1 до договору фінансового лізингу, де сторонами вказано графік сплати авансового внеску, додаток № 2 до договору фінансового лізингу, де сторонами зазначено специфікацію предмету лізингу, а в додатку № 3 до договору міститься графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. В той же час, додаток № 3 до даного договору, який є невід»ємною частиною договору фінансового лізингу та містить істотні умови договору, які підлягають обов»язковому погодженню сторонами, їй не надавався і його не підписувала. Відповідно до п.8.1. договору, складові лізингових платежів, їх суми та дати платежів, визначені в графі лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невід»ємною частиною. Згідно з п.9.1. договору фінансового лізингу, авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50% від вартості предмета лізингу, зазначеного у даному договорі та у специфікації. На виконання умов додатку № 1 до договору фінансового лізингу 18.09.2015 р. згідно банківської квитанції вона сплатила адміністративний платіж в розмірі 10 000 грн. Згідно п.10.1 розмір щомісячних лізингових платежів розраховується наступним чином: вартість предмета лізингу помножена на коефіцієнт. Згідно п.10.3 на момент укладання договору сторонами визначено розмір щомісячного платежу, що складає 149,12 доларів США, що складає 3 459,60грн. Також, вказаним пунктом договору передбачено, що у випадку залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання даного договору, та до передачі предмета лізингу лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати Додаток №3 до даного договору, що встановлює графік сплати лізингових платежів або план відшкодування. Згідно вимог ч.І ст.806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Частиною 1 ст.807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. За змістом ч.І ст.808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За приписами ст. 6 даного закону, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону. Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу: 1) обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю; 2) відмовитися від прийняття предмета лізингу, який не відповідає його призначенню та/або мовам договору, специфікаціям; 3) вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках; 4) вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу. У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляться недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати: 1) заміни речі, якщо це можливо; 2) відповідного зменшення розміру плати за користування річчю; 3) безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення; 4) розірвання договору і відшкодування збитків, які були йому завдані (ч.2 ст.768 ЦК України). Положеннями ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Погоджені сторонами платежі, які входять до складу лізингового платежу, відповідають вимогам статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки нормами вказаної статті передбачено оплату не лише вартості предмета лізингу, а й інших витрат лізингодавця, пов'язаних з виконанням умов договору. Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. В ст.18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, який не є вичерпним та визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Згідно з п.12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж та повністю або частково сплатив авансовий платіж та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір, однак в цьому випадку лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання в розмірі 40% від сплаченої суми авансового платежу. В такому випадку адміністративний платіж за договором лізингоодержувачу не повертається. Однак, вказана стаття договору суперечить положенням п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням договору є несправедливою умовою договору. Відповідно до вимог ч.І ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, в договорі фінансового лізингу № 000534 укладеному між нею та ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» 19.09.2015 року, обмежені її права, як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими і порушують вимоги чинного законодавства. Також, додаток № 3 до даного договору, який є невід'ємною частиною договору фінансового лізингу та містить істотні умови договору, а саме графік покриття витрат та виплати лізингових платежів, які підлягають обов'язковому погодженню сторонами, сторонами підписано не було, а тому її позовні вимоги про стягнення з відповідача на сплаченого адміністративного платежу є законними та обґрунтованими. Під час розгляду справи позивач зменшила розмір позовних вимог в звязку з поверненням відповідачем 1018,20 грн. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 8981,80 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача по справі в судове засідання не зявився. Надав письмові заперечення, згідно яких просив в задоволенні позовних вимог відмовити та заяву про розгляд справи без участі (а.с.38-45). Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 19.09.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» та [PERSON] укладено договір № 000534 фінансового лізингу (а.с.10-21). Як вбачається з копії квитанції № 16РS49239 від 18 вересня 2015 року, [PERSON] внесла кошти в сумі 10 000,00 грн. адміністративного платежу згідно договору фінансового лізингу № 534 від 18.09.2015 р. на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» (а.с.24). Згідно листа ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» від 21.10.2015 р. сплачені позивачем гроші в сумі 10000 грн. зараховані як Адміністративний платіж в розмірі 8303 грн. та Аванс в сумі 1697 грн. (а.с. 64). У відповідності до вимог п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. Виходячи з положень статей 1 та 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», укладений між сторонами договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму автотранспортного засобу. Крім цього, відповідно до п.5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовий лізинг вважається фінансовою послугою, а тому на правовідносини між сторонами розповсюджується й положення Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, пунктом 12.2 вказаного договору встановлено, що в інших випадках, не передбачених даним договором, лізингоодержувач має право розірвати даний договір виключно з підстав, які чітко передбачені чинним законодавством України на момент такого розірвання. Як вбачається з матеріалів справи, після підписання сторонами договору від 19.09.2015 р., позивачем на адресу ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш авто» було надіслано заяву про розірвання договору і повернення перерахованих коштів у сумі 10 000 грн. Дана заява зареєстрована відповідачем 06.10.2015 р. за вх. № 712 (а.с. 62). Із змісту заяви вбачається, що позивачем 25.09.2015 р. надсилалася на адресу відповідача аналогічна заява, яка була залишена без відповіді. Листом від 21.10.2015 р. ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» повідомило позивача, що Договір лізінгу № 000534 від 19.09.2015 р. розірвано з 06.10.2015 р. (а.с. 64). Згідно з вказаним договором, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Отже, як вбачається з доводів позивача, не спростованих відповідачем, без попередньої сплати [PERSON] на рахунок ТзОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» адміністративного платежу у сумі 10 000 грн., що становить 10% від вартості предмета лізингу (який, відповідно до умов договору поверненню не підлягає), договір між сторонами 19.09.2015 р. не був би укладений. Проте, які саме дії, що має вчинити лізингодавець, розуміються під змістом «перевірка, розгляд та підготовка документів для укладення договору», а також, чому розмір вказаного платежу на даному етапі правовідносин між сторонами є досить істотним, договором не визначено. Відповідачем також не надано суду переконливих пояснень з цього приводу, враховуючи, що окрім підписання сторонами бланку типового договору 19.09.2015 р., будь-яких інших дій відповідачем вчинено не було, а 06.10.2015 р. позивач вже звернулася до нього із заявою, яка фактично є її відмовою від придбання трактора та від надання їй ТзОВ Лізингова компанія «Ваш авто» в подальшому фінансових послуг у разі сплати нею лізингодавцю авансового платежу у розмірі половини вартості товару, відповідно до умов вказаного договору. Як зазначено вище, договір фінансового лізингу є за своєю правовою природою змішаним договором, який поєднує в собі ознаки договору купівлі-продажу із розстроченням платежу та договором найму автотранспортного засобу, а також договором з надання фінансових послуг, тому на правовідносини між сторонами розповсюджується положення Закону України «Про захист прав споживачів». За положеннями ст. 17 вказаного Закону, за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами. Споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час та на вільне використання електронних платіжних засобів з урахуванням режиму роботи та обов'язкових для продавця (виконавця) форм (видів) розрахунків, установлених законодавством України. Забороняється примушувати споживача придбавати продукцію неналежної якості або непотрібного йому асортименту. Згідно з вимогами ст. 21 цього Закону, крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь коштів у сумі 8981,80 грн., сплачених нею в якості адміністративного платежу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved