Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом і зазначила, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 28 квітня 1990 року, від шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають, спільне господарство не ведеться. Вони не дійшли згоди про розірвання шлюбу через органи РАЦС, а тому вона вимушена звернутися із даним позовом до суду. Просила розірвати шлюб. Позивач в судове засідання не з'явилася. 03 березня 2017 року подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, а справу просила розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.ст. 169, 224, 225 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу сторони уклали шлюб 28 квітня 1990 року (а.с.7). Сторони мають двох спільних дітей, які є повнолітніми (а.с.8, 9). Оцінюючи вищезазначений доказ відповідно до вимог статті 212 ЦПК України, суд у відповідності із статтями 58, 59 ЦПК України вважає його належним і допустимим, оскільки він містить інформацію щодо предмета доказування та одержаний у встановленому законом порядку. Згідно із статтею 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вибір місця свого проживання. Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Суд, відповідно до вимог статті 111 СК України, був позбавлений можливості вжити заходів щодо примирення подружжя, оскільки відповідач до суду не з`явився, особистих пояснень не надав. Його неявку суд розцінює як байдужість до збереження сім'ї. Тому суд взяв до уваги вимоги позивача, яка наполягала на розірванні шлюбу. Суд з'ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, взяв до уваги обставини життя подружжя, та прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Згідно з вимогами частини першої статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати позивача на суму 640 грн. підтвердженні квитанцією, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1).

Outcome: approved