Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~про розірвання\~шлюбу,\~в якій\~позивач просить\~розірвати шлюб\~між сторонами,\~зареєстрований 21.01.1994\~року Саксаганським\~відділом РАЦСу\~м.\~Кривого Рогу,\~актовий запис\~№42. Від\~шлюбу у\~сторін є\~донька \~ [PERSON] ,\~ [INFO] .Підставою для позову є розбіжність поглядів з відповідачем на подружнє життя, сім`ю, погіршення взаємовідносин. Шлюбні відносини фактично припинились і тому позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Ухвалою суду від 27.03.2019 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не з`явився, але надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить розглянути справу за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У судовому\~засіданні встановлено,\~що 21.01.1994 року між\~ [PERSON] до [PERSON] , було зареєстровано шлюб (а.с.5). Від сумісного\~проживання сторони мають доньку [PERSON] [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, спору про розподіл майна та визначення місця проживання дитини у сторін на даний час немає. Згідно з\~статті 51 Конституції України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частинами третьою, четвертою\~статті 56 СК України,\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті\~104, частини третьою статті\~105 СК України,\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 СК України. За змістом частини третьої\~статті 109 СК України\~передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Позивач в заяві вказала, що сторони шлюбні відносини фактично припинили, спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідач у заяві визнав позовні вимоги в повному обсязі та підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Згідно з ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. За таких обставин суд дійшов висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до положеньст.\~141\~ЦПК України у зв`язку із тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з Відповідача на його користь судових витрат, суд

Outcome: approved