Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що 07.10.2010 року вона, [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», де, підписавши Анкету-заяву №б/н, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.12.2020 року по справі №592/13507/19 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.10.2010 року було відмовлено. Проте, відповідачем за період з 06.09.2019 року по 08.10.2020 року з рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , було автоматично списано грошові кошти в рахунок погашення простроченої кредитної заборгованості на суму 30156,30 грн. Вказане списання грошових коштів позивач вважає безпідставним, а тому просить визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» протиправними; стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] безпідставно списані грошові кошти в розмірі 30156,30 грн., 5000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, а також 2000,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 30.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження в даній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Представник АТ КБ «ПриватБанк», повідомлений належним чином по час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не сповістив, відзиву на позовну заяву чи будь-яких інших пояснень з приводу заявлених вимог не надав, що не перешкоджає розгляду справи по суті у його відсутність на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та вивчивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07.10.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 11000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.10.2019 року по справі №592/13507/19 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково; стягнуто зі [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07.10.2010 року в сумі 34917,09 грн., а також 1921,00 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору (а.с.16-17). Ухвалою суду від 01.12.2020 року заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 25.10.2019 року за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 29.12.2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с.18-19). У період часу з 06.09.2019 року по 08.10.2020 року із банківських рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , АТ КБ «ПриватБанк» провело автоматичне списання грошових коштів, спрямованих на погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.10.2010 року, на загальну суму 30156,30 грн., що підтверджується довідками відповідача (а.с.26-36). Вказане списання грошових коштів [PERSON] вважає безпідставним. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, котрі регулюються Цивільним кодексом України. Згідно положень ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Підстави для\~списання грошових\~коштів з\~рахунка визначені\~у ст.\~1071\~ЦК України,\~де зазначено,\~що банк\~може списати\~грошові кошти\~з рахунка\~клієнта на\~підставі його\~розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу регламентовані положення ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-III. Відповідно до п. 1.38 ст. 1 вказаного Закону, списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону № 2346-III, платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. У відповідності до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Банк обумовлює своє право на здійснення договірного списання за дорученням платника з його рахунку в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг (п. 6.1 Інструкції). Договір має містити інформацію, яка потрібна для належного виконання банком доручення платника, зокрема: умови, за якими банк повинен здійснити (здійснювати) договірне списання; номер рахунку\~платника,\~з якого\~має здійснюватися\~договірне списання; найменування отримувача; номер і\~дату договору\~з отримувачем,\~яким передбачене\~право отримувача\~на договірне\~списання коштів\~з рахунку\~платника; перелік документів, які отримувач має надати банку, що обслуговує платника (якщо вони передбачені в договорі) (п. 6.2 Інструкції). Якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника (п. 6.5 Інструкції). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.\~526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У відповідності до положень ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, будь-яких пояснень на спростування твердження [PERSON] з приводу відсутності домовленості між нею та банком щодо договірного списання грошових коштів з усіх рахунків клієнта в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 07.10.2010 року надано не було. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень того, що витяги з Умов та Правил надання банківських послуг на момент укладення між сторонами правочину містили умови, зокрема, і щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, позивач ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи відповідну Анкету-заяву від 07.10.2010 року. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). Згідно припису ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наданих позивачем доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про безпідставне списання відповідачем коштів із карткових рахунків, відкритих на ім`я [PERSON] , на загальну суму 30156,30 грн., а також невідповідність дій відповідача в цій частині вимогам закону і умовам укладеного договору, що, в силу положень статті 1073 ЦК України, покладає на АТ КБ «ПриватБанк» обов`язок негайно повернути відповідну суму на рахунок клієнта. Щодо позовних вимог у частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд зауважує наступне. Згідно ст.ст.\~23,\~1167\~ЦК України,\~особа має\~право на\~відшкодування моральної\~шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пунктах 5, 7 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Правовідносини, які виникли між сторонами, містять характер договірних (зобов`язальних) відносин у сфері надання банківських послуг, правові наслідки та відповідальність у випадку порушення яких визначено Главою 51 ЦК України. Згідно зі статтею 611 ЦК України, збитки або моральна шкода підлягають відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Правила ст. 1167 ЦК України регулюють позадоговірні (деліктні) відносини. Відповідно до положень ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 року по справі № 6-1575цс16. Зважаючи на викладене та наявні у справі матеріали, суд вбачається недоведеним факт заподіяння [PERSON] моральної шкоди протиправними діями відповідача, наявність умов для компенсації такої шкоди та існування причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суду не представлено кредитного договору чи договору про надання інших банківських послуг, укладеного між сторонами, який містить положення про можливість відшкодування моральної шкоди, спричиненої порушенням договірних зобов`язань. Відсутні також засади для відшкодування моральної шкоди з підстав, передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів». Крім викладеного, позивач просить стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь витрати, понесені на правову допомогу, у розмірі 2000,00 грн. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Додані до матеріалів позовної заяви документи підтверджують судові витрати [PERSON] в розмірі 2000,00 грн., понесені на професійну правничу допомогу під час аналізу судової практики та підготовки до розгляду справи про повернення АТ КБ «ПриватБанк» грошових коштів, безпідставно стягнутих з банківського рахунку позивача (а.с.44-48). У відповідності до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково (86%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1720,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та на користь держави 908,00 грн. судового збору, оскільки позивача було звільнено від його сплати.

Outcome: partial