Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на ј частину квартири № [ADDRESS], після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, та який придбав на цю частину квартири право власності в порядку спадкування за законом після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1994 р. №5-94-31838, виданого Харківським міським центром приватизації державного жилого фонду, квартира № [ADDRESS] належить батькам позивача: [PERSON], [PERSON], позивачу [PERSON] та доньці позивача [PERSON] [INFO] р. померла мати позивача, позивач відмовилась від спадкування після смерті матері на користь свого батька. У зв'язку із чим, батько позивача успадкував ј частину спірної квартири. [INFO] р. помер батько позивача, після нього залишилось майно: ј частина квартири № [ADDRESS], власником якої він був на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1994 р. №5-94-31838 та ј частина зазначеної квартири, власником якої він був на підставі свідоцтва про право спадкування по закону після смерті [PERSON] від [INFO] р. У зв'язку із тим, що 29.09.2004 р. батько позивача склав на її ім'я заповіт, позивач звернулась до 3-ої ХДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадкування за заповітом на майно. 18.12.2015 р. державним нотаріусом було видано позивачу свідоцтво про право на спадкування за заповітом на ј частини спірної квартири, власником якої був [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1994 р. №5-94-31838, у видачі свідоцтва відносно іншої ј частини спірної квартирі позивачу було відмовлено на підставі того, що право власності на цю частину квартири на ім'я [PERSON] не було належним чином зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що нотаріусом було видано постанову. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірною є квартира № [ADDRESS], яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 10.06.1994 р. №5-94-31838 (а.с.5), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.13,14). [PERSON] померла [INFO] р., про що свідчить свідоцтво про смерть.(а.с.7) Після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину спірної квартири. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від [INFO] р. спадкоємцем майна [PERSON] є її чоловік [PERSON], оскільки на його користь від спадщини відмовилась донька померлої [PERSON].(а.с.8) [PERSON] помер [INFO] р., про що свідчить свідоцтво про смерть.(а.с.9) Згідно відповіді Третьої ХДНК від 06.04.2018 р. після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась його донька [PERSON], за заповітом, посвідченим Третьою ХДНК 29.09.2004 р. за реєстровим №2-996, [PERSON], онука померлого, звернулась із заявою про відмову від спадщини на користь доньки спадкодавця [PERSON] Заведено спадкову справу №153/2015. 18.12.2015 р. за реєстровими №2-522, 2-524 видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј частку квартири № [ADDRESS] та на грошові вклади, які знаходяться в ТВБВ Ощадбанку на ім'я доньки спадкодавця [PERSON] Постановою Третьої ХДНК від 18.12.2015 р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ј частку квартири № [ADDRESS] після смерті [PERSON], так як право власності на вказану частку зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно не було. Як зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 р. застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Судом встановлено, що [PERSON], відповідно до ст. 560 ЦК України (в ред. 1964 р.), отримав свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] [INFO] р., тобто на той час діяли правила Цивільного кодексу Української РСР, які не пов'язували момент набуття права власності на нерухоме майно з державною реєстрацією такого права (ст. 128 ЦК України, в ред. 1964 р.). І лише з набуттям чинності ЦК України (в ред. 2003 р.) набуття права власності на нерухоме майно, пов'язується з державною реєстрацією такого права (ст. 334 ЦК України). Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до положень ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, яка у встановлені законом строк подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, тим самим вважається такою, що прийняла спадщину. Суд вважає, що з наданих доказів можливо визнати право власності за позивачем в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину квартири [ADDRESS] після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року, та який придбав на цю частину квартири право власності в порядку спадкування за законом після смерті своєї дружини [PERSON], яка померла [INFO] року. На підставі викладенного,

Outcome: approved