Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

позивач звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національний банк України про розірвання договору. Мотивував свої вимоги тим, що 08 грудня 2006 року між ним та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір банківського мультивалютного рахунку № 2887. Відповідно до п. 2.6 зазначеного договору, за умови наявності коштів на Рахунку Клієнт має право отримувати готівкові кошти у сумі, що перевищує 50000 гривень, 10000 доларів США, Євро, в день звернення до Банку, а у сумі, що перевищує зазначений ліміт, - не пізніше наступного робочого дня після надання Банку відповідного замовлення на отримання готівки. Позивач зазначає, що він у вересні 2014 року звернувся до ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогою отримати готівкові кошти з власного рахунку, однак відповідач листом від 01.10.2014 року за вих. № 09.301-87/96-13343 повідомив його, що у зв'язку з набранням чинності Постанови Національного банку України № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у іноземній валюті з поточних депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати. Позивач вважає, що відповідач своєю відмовою у видачі готівкових грошових коштів на його вимогу істотно та грубо порушив умови договору, а тому підлягає розірванню. В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з посиланням на письмові заперечення, які долучені до матеріалів справи. Зокрема зазначив, що дійсно позивач звертався із заявою про видачу готівкових коштів з депозитного рахунку, однак у зв'язку з тим, що Національним банком України було винесено постанову № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» то відповідно ПАТ «Укрсоцбанк» не мав права здійснити видачу такої понад ліміти встановлені Національним банком України, який в конкретному випадку виступає банківським регулятором і має повноваження на встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Представник третьої особи-яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національного банку України в судовому засіданні зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими що не підлягають до задоволення. Повністю підтримала заперечення представника ПАТ «Укрсоцбанк». Просила суд ухвалити рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Заслухавши представників сторін, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. 08 грудня 2006 року між [PERSON] та АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір банківського мультивалютного рахунку № 2887 від 08 грудня 2006 року. Пунктом 2.6 зазначеного Договору, визначено, що за умови наявності коштів на Рахунку Клієнт має право отримувати готівкові кошти у сумі, що перевищує 50000 гривень, 10000 доларів США, Євро, в день звернення до Банку, а у сумі, що перевищує зазначений ліміт, - не пізніше наступного робочого дня після надання Банку відповідного замовлення на отримання готівки. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] у вересні 2014 року неодноразово звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» з вимогою отримати готівкові кошти з власного рахунку. Листом від 01.10.2014 року за вих. № 09.301-87/96-13343 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив [PERSON], що у зв'язку з набранням чинності Постанови Національного банку України № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу готівкових коштів у іноземній валюті з поточних депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати. Суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що ПАТ «Укрсоцбанк» істотно порушив умови договору банківського мультивалютного рахунку № 2887 від 08 грудня 2006 року, а саме п. 2.6, що є підставою для розірвання договору. Не беручи таке до уваги, суд вважає необхідним зазначити наступне мотивування. Постановою Національного банку України № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» було зобов'язано у тому числі ПАТ «Укрсоцбанк» обмежити видачу готівкових коштів у іноземній валюті з поточних депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати. Відповідно до ст. ст.. 7, 44, 55 Закону України «Про Національний банк України», Національному банку України надані повноваження, зокрема у сфері банківського регулювання, встановлювати вимоги та обмеження щодо діяльності банків, а також останній діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. Відповідно до ч. 1 ст. 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність» державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форми власності, а також для фізичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про Національний банк України», для забезпечення організації готівкового грошового обігу Національний банк здійснює визначення порядку ведення касових операцій для банків. Відповідно до ч. 1 ст. 1074 Цивільного кодексу України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Аналізуючи надані сторонами спору докази у сукупності з вищезазначеними нормами Закону, суд вважає, що відповідачем ПАТ «Укрсоцбанк» не було допущено істотного порушення договору банківського мультивалютного рахунку № 2887 від 08 грудня 2006 року, оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» діяв у відповідності до вимог Постанови регулятора - Національного банку України, який видав нормативно-правовий акт щодо ведення валютних операцій і видаючи такий діяв в межах та у спосіб передбачений Законом України «Про Національний банк України». Саме по собі оспорювання позивачем дій відповідача по невидачі йому готівкових коштів при наявності не скасованої Постанови Національного банку України № 540 від 29.08.2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», без надання будь-яких доказів на підтвердження таких обставин, судом не береться до уваги і відповідно не може бути правовою підставою для задоволення вимог позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного-процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Беручи до уваги вищенаведені мотиви та проаналізувавши доводи сторін, суд у сукупності з дослідженими доказами дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, оскільки такі суперечать доказам дослідженим в судовому засіданні та не ґрунтуються на матеріалах справи, ретельно досліджених судом в ході слухання справи по суті. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов категоричного висновку про необхідність відмовити [PERSON] в задоволенні позову повністю, вважаючи такі необґрунтованими та не доведеними перед судом. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити в за правилами ст. 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed