Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити відповідача права користування будинком [ADDRESS] . Мотивувала свої позовні вимоги тим, що їй на праві приватної власності належать дві земельні ділянки площею 0,1250 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також площею 0,0619 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, які знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідач без її згоди проживає у підвальному приміщенні її будинку за вищезгаданою адресою, перетворив дане приміщенні та обидві земельні ділянки у сміттєзвалище, зберігає на них сміття, будівельні відходи, металобрухт, дрова. Будинок, який їй належить, недобудований, право власності на нього не зареєстроване. Відтак, він не може вважатися житлом. Вважає, що відповідач не мав права реєструвати місце свого проживання у такому будинку. Враховуючи вищенаведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 22 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 21 січня 2019 року від представника позивача [PERSON]. до суду надійшла заява про доповнення позовних вимог, у якій вона просила додатково стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 736 грн. 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу. 31 січня 2019 року від позивача та її представника [PERSON] до суду надійшла заява про зміну (уточнення) підстав позову, у якій вони просили позов задовольнити з мотивів того, що відповідач не є членом сім`ї позивача, оскільки шлюб між сторонами розірвано у 2009 році. А тому позивач вправі застосовувати до відповідача положення ст. 162 ЖК Української РСР та п. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Додатково зазначають, що незважаючи на те, що відповідач не є власником майна, не є членом сім`ї позивача, він систематично використовує житлове приміщення та земельні ділянки не за призначенням, систематично порушує правила соціалістичного співжиття, що робить неможливим проживання інших осіб з ним у одному будинку. Крім того позивач відмовився від свого права на поділ майна подружжя, що підтверджується ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року, якою його заяву про залишення позову без розгляду задоволено, а позов до [PERSON] про поділ майна залишено без розгляду. З огляду на зазначене, просять позовні вимоги задовольнити. 15 березня 2019 року від відповідача до суду надійшло клопотання, у якому він просив зупинити провадження у справі до прийняття Пустомитівським ВП ГУ НП у Львівській області рішення у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 358 КК України за фактом підробки договору міни від 12 грудня 1995 року. 15 березня 2019 року від відповідача до суду надійшли заперечення проти позову, у яких він з позовними вимогами не погодився, зазначив, що приміщення, про яке йдеться у позовній заяві, не є підвальним і знаходиться на першому поверсі будинку. Зауважує, що позивач, на відміну від нього, не вкладала зусилля та кошти у будівництво цього будинку. Зазначає, що право власності на будинок не зареєстроване і, оскільки він побудований за час шлюбу, він володіє правом спільної сумісної власності на такий. Повідомляє, що позивач отримала право власності на земельні ділянки шляхом підроблення офіційних документів. Враховуючи викладене, просить у задоволенні позову відмовити. Протокольною ухвалою від 18 березня 2019 року прийнято заяву про зміну (уточнення) підстав позову, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. 02 травня 2019 року до суду від позивача та її представника надійшла відповідь на відзив, у якому вони зазначили, що обставини, викладені відповідачем у відзиві на позовну заяву, є надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Зауважили, що відповідач відмовився від права на поділ майна, що підтверджується відповідною ухвалою суду. Крім того, відповідачем на надано доказів будівництва будинку за його кошти. Зазначають, що документи, на підставі яких зареєстроване право власності на земельну ділянку, на якій побудований будинок, не є підробленими. Повідомляють, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 05 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2016 року, відповідачу відмовлено у задоволенні позовної заяви про визнання недійсним та скасування договору міни і скасування реєстрації права власності на нерухоме майно. Враховуючи вказане, просять позов задовольнити. 06 серпня 2019 року від відповідача до суд надійшла заява про зупинення провадження у справі. Протокольною ухвалою від 07 серпня 2019 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. 07 серпня 2019 року у судовому засіданні відповідач заявив головуючому судді Мусієвському В.Є. відвід. Ухвалою від 07 серпня 2019 року заяву відповідача про відвід головуючого судді Мусієвського В.Є. визнано необґрунтованою та передано в канцелярію для вирішення питання про відвід судді в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою від 09 серпня 2019 року у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого судді Мусієвського В.Є. відмовлено. 11 вересня 2019 року від відповідача до суду надійшла заява, у якій він просив зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням по справі № 450/2090/19 про поділ майна подружжя. Протокольною ухвалою від 12 вересня 2019 року відповідачу відмовлено у задоволенні заяви про зупинення провадження у справі. 12 вересня 2019 року у судовому засіданні відповідач заявив головуючому судді Мусієвському В.Є. відвід. Ухвалою від 12 вересня 2019 року заяву відповідача про відвід головуючого судді Мусієвського В.Є. визнано необґрунтованою та передано в канцелярію для вирішення питання про відвід судді в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України. Ухвалою від 13 вересня 2019 року у задоволенні заяви відповідача про відвід головуючого судді Мусієвського В.Є. відмовлено. Протокольною ухвалою від 13 листопада 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засідання надали пояснення, аналогічні викладеним у позовні заяві, позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Відповідач у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченні на позовну заяву, проти задоволення позову заперечив, просив відмовити у задоволенні такого. Заслухавши думку учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В силу вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 185682 встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1250 га у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 185683, позивачу належить земельна ділянка площею 0,0619 га у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області. Договором міни квартири на земельну ділянку від 20 грудня 1995 року стверджується, що [PERSON] від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON] обміняли належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS] на земельну ділянку площею 0,3738 га, яка розташована в с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, належну [PERSON] . Довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та землекористувачів № 1555 від 31 серпня 2018 року, виданою Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області, встановлено, що у будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , її донька [PERSON] та відповідач [PERSON] . Суд погоджується з твердженнями позивача про те, що відповідач в силу ст. 64 ЖК Української РСР не є членом її сім`ї, оскільки шлюб між ними розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 23 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області. Проте, ч. 3 ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. При цьому як на підставу визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, позивач посилається на положення ст. 116 ЖК Української РСР, частиною 1 якої передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Дана норма може застосовуватися лише до правовідносин, які виникають під час користування житлом. Натомість позивач надає суду докази того, що відповідачем не дотримуються санітарно-епідеміологічні норми при використання земельних ділянок. Зокрема відповіддю Пустомитівського районного управління Головного управління Держсанепідслужби у Львівській області № 1255 від 27 вересня 2013 року стверджується, що ремонт автомобілів проводиться у приміщенні площею 110 кв.м. по [ADDRESS] . При цьому даним документом встановлено, що відповідач не надав документів на підтвердження здійснення ним господарської діяльності. Актом обстеження земельної ділянки Виконавчого комітету Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 1235 від 25 вересня 2017 року стверджується, що на належній позивачу земельній ділянці виявлено гаражне приміщення, у якому відповідач облаштував майстерню по ремонту автомобілів. Навколо приміщення виявлено відходи металобрухту, будівельне та побутове сміття. При цьому позивач не заявляє позовних вимог щодо усунення їй перешкод у користуванні земельною ділянкою. З позовної заяви та відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідач дійсно проживає у будинку [ADDRESS] . Згідно з будівельним паспортом на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику [PERSON] будинок [ADDRESS] на даний час недобудований. Це визнається позивачем. Доказів здачі в експлуатацію зазначеного будинку суду не надано. За своєю правовою природою такий спосіб захисту, як визнання особи такою, що втратила право користування житлом (житловий будинком, квартирою) полягає у тому, що майно, у якому така особа проживає, повинно бути призначеним та придатним для проживання. За ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Поняття житла окреслене у ст. 379 ЦК України, відповідно до положення якої житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Об`єкт незавершеного будівництва не призначений для постійного або тимчасового проживання, а тому він не є житлом у розумінні ст. 379 ЦК України. Крім того суд зазначає, що за ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Відтак, позивач не є власником житлового будинку, оскільки такий перебуває у процесу будівництва. В силу ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Враховуючи наведене, у позивача відсутні правові підстави для заявлення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, оскільки позивач не є власником такого, а оскільки будинок є недобудований, правовий статус житла на такий не розповсюджується. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що позовні задоволенню не підлягають, оскільки вони є безпідставними та передчасними.

Outcome: dismissed