Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позові посилається на те, що 25.11.2010 року в м. Дніпропетровську на вул. Запорізьке шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Шевроле, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля ІЖ 2717, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON], а також автомобіля ЗАЗ 11057, реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «ЕЛІТ Україна», під керуванням [PERSON] Згідно довідки ДАІ при УМВС України в Дніпропетровській області ця дорожньо-транспортна пригода сталася в наслідок порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України, його вина встановлена постановою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.12.2010 року, якою він притягнутий до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що в наслідок ДТП було пошкоджено її автомобіль, вона не отримала страхове відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Власником автомобіля Шевроле, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], тому вона вважає, що відповідальність за заподіяну їй шкоду повинна нести саме [PERSON], оскільки вона передала [PERSON] управління своїм транспортним засобом без належним чином оформленого доручення та допустила його до керування своїм автомобілем без посвідчення водія. На пропозицію щодо відшкодування витрат на ремонт автомобіля ІЖ 2717 в добровільному порядку [PERSON] відмовила. В результаті ДТП їй була заподіяна матеріальна шкода у розмірі 16 188,71 грн., що підтверджується висновком експертного дослідження, за складання якого вона сплатила 500,00 грн. Також, позивач посилається на те, що вона є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої під час ДТП було надання послуг з перевезення вантажів автомобіля ІЖ 2717, реєстраційний номер [NUMBER]. На підставі договору про надання послуг з перевезення вантажу від 01.02.2010 року № 01/02.10, укладеного між ПП [PERSON] та ВАТ «Дніпрометробуд», ПП [PERSON] зобов»язується здійснювати перевезення вантажу замовника технічно-справним транспортом, дію договору узгоджено до 31.12.2010 року. З метою виконання умов зазначеного договору [PERSON] уклала трудовий договір від 01.02.2010 року №04521000105 з водієм [PERSON], який 25.11.2010 року під час ДТП знаходився на виконанні доручень ВАТ «Дніпрометробуд» з перевезення вантажу останнього. В результаті пошкодження автомобіля ІЖ 2717 вона була позбавлена можливості виконання умов договору з ВАТ «Дніпрометробуд» до кінця листопада та весь грудень 2010 року, що призвело до збитків ПП [PERSON] Ліцензійна картка та інші документи, що надають дозвіл виконувати ПП [PERSON] перевезення вантажів, було отримано саме на автомобіль ІЖ 2717 уникнути збитків було неможливо, а на терміновий ремонт автомобіля у неї не було коштів. На підставі звітності за вісім місяців (лютий-вересень 2010 року), які передували ДТП, фактичний середній дохід ПП [PERSON] з виконання послуг по перевезенню вантажів вказаним автомобілем за один місяць складав 8790,00 грн., тому вона зазнала збитків у розмірі 8790,00 грн. у вигляді упущеної вигоди, а саме доходу, який ПП [PERSON] могла б реально отримати у грудні 2010 року. Також позивач посилається на те, що діями відповідачів їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює як заподіяну в розмірі 5000,00 грн. кожним. Позивач просить поновити їй строк для звернення до суду з позовом пропущений з поважних причин, стягнути з [PERSON] на її користь матеріальні збитки у розмірі 16 188,71 грн., стягнути 500,00 грн. витрачені нею за послуги по складенню експертного дослідження, 8790,00 грн. упущеної вигоди, 5000,00 грн. моральної шкоди, а також стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн., стягнути з відповідачів пропорційно судові витрати. В судове засідання позивач не з»явився, про розгляд справи повідомлений, суду надана заява про розгляд справи у його відсутність. В судове засідання відповідачі повторно не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому суд відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України з урахуванням згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Як встановлено в судовому засіданні, 25.11.2010 року в м. Дніпропетровську на вул. Запорізьке шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Шевроле, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням водія [PERSON], та автомобіля ІЖ 2717, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], під керуванням [PERSON], а також автомобіля ЗАЗ 11057, реєстраційний номер [NUMBER], що належить ТОВ «ЕЛІТ Україна», під керуванням [PERSON] Вина [PERSON] у скоєнні вставної ДТП встановлена постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2010 року, якою він притягнутий до адмінвідповідальності за ст. 124 КУпАП, і відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлені цією постановою обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. В наслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль ІЖ 2717, реєстраційний номер [NUMBER], було пошкоджено. Відповідно до Висновку експертного дослідження автотоварознавця №А62/11 від 05.04.2011 року по визначенню матеріальної шкоди, заподіяної власнику КТС, розмір матеріальної шкоди позивачці в наслідок пошкодження в ДТП її автомобіля складає 16 188,71 грн., що не спростовано відповідачами. За складання вказаного Висновку експертного дослідження позивачем було сплачено 500,00 грн., що підтверджується квитанцією. Як зазначено вище, власником автомобіля Шевроле, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON] Встановлено, що під час зазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] було передано водію [PERSON] управління вказаним автомобілем без належним чином оформленого доручення та допущено його до керування своїм автомобілем без посвідчення водія, тобто встановлено, що зазначений водій під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди керував автомобілем не на законних підставах, що встановлено рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2013 року, ухваленим у цивільній справі № 203/301/13-ц, і відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлені цим рішенням обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи. Зважаючи на викладене, відповідальність за заподіяну позивачці матеріальну шкоду повинна нести саме [PERSON], тому з неї на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі 16 188,71 грн. та понесені витрати по складанню Висновку експертного дослідження в сумі 500,00 грн. Вказана сума матеріального збитку не спростована відповідачем. Разом з цим, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] упущеної вигоди у вигляді доходу в розмірі 8790,00 грн., яку в позивач як ПП [PERSON] отримала б в грудні 2010 року у разі якщо б належний їй автомобіль не був би пошкоджений під час вказаної ДТП. В судовому засіданні встановлено, що позивач є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якої під час ДТП було надання послуг з перевезення вантажів автомобіля ІЖ 2717, реєстраційний номер [NUMBER]. На підставі договору про надання послуг з перевезення вантажу від 01.02.2010 року № 01/02.10 між ПП [PERSON] та ВАТ «Дніпрометробуд», ПП [PERSON] зобов»язується здійснювати перевезення вантажу замовника технічно-справним транспортом, дію договору узгоджено до 31.12.2010 року. З метою виконання умов зазначеного договору ПП [PERSON] уклала трудовий договір від 01.02.2010 року №04521000105 з водієм [PERSON], який 25.11.2010 року під час ДТП знаходився на виконанні доручень ВАТ «Дніпрометробуд» з перевезення вантажу останнього. В результаті пошкодження автомобіля ІЖ 2717 умови договору з ВАТ «Дніпрометробуд» до кінця листопада та весь грудень 2010 року не виконувалися, що призвело до збитків ПП [PERSON] у розмірі 8790,00 грн. у вигляді упущеної вигоди, а саме доходу, який ПП [PERSON] могла б реально отримати у грудні 2010 року. Разом з цим, як зазначено вище, вказаний договір про надання послуг з перевезення вантажу від 01.02.2010 року № 01/02.10 був укладений з ВАТ «Дніпрометробуд» позивачкою як фізичною особою-підприємцем [PERSON], у даній же справі позов до відповідачів заявлено фізичною особою [PERSON], тому позовні вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди, заявлені у даній справі задоволенню не підлягають, що не позбавляє ФОП [PERSON] звернутися до суду із даними позовними вимогами в порядку, визначеному чинним законодавством України. Суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Як встановлено в судовому засіданні в наслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивачці було дійсно заподіяно моральну шкоду. В зв»язку з пошкодженням належного позивачці автомобіля вона перенесла душевні страждання і була емоційно пригнічена. В наслідок пошкодження автомобіля та відсутності змоги ним користуватися, позивачка зазнала побутових незручностей, а також відчувала додаткове емоційне та фізичне перенавантаження, оскільки була змушена без автомобіля і з поганим станом здоров»я докладати додаткових зусиль для організації свого життя, що негативно вплинуло на її матеріальний та емоційний стан. Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування даних вимог позивача відповідачами суду не надано. Вирішуючи питання про розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходить з характеру та обсягу душевних страждань, яких вона зазнала, та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення позивача з боку відповідачів, а не про покарання останніх за їх неправомірні дії, що не відповідало б принципам цивільного законодавства, визначеним статтею 3 ЦК України. Виходячи з цього, суд вважає за можливе визначити доведеною заподіяну позивачу моральну шкоду і вважає за необхідне стягнути її у розмірі 1500,00 грн. з кожного з відповідачів, як винних осіб у заподіянні позивачці матеріальної та моральної шкоди в наслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування матеріальної шкоди сума у розмірі 16 188,71 грн. та понесені витрати по складанню Висновку експертного дослідження в сумі 500,00 грн., а також завдана моральна шкода в сумі 1500,00 грн., а всього 18 188 грн. 71 коп. З відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 1500,00 грн. В позові позивач просить поновити їй строк для звернення до суду із даним позовом, пропущений з поважних причин. Відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ч.5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що після вказаної ДТП позивач тривалий час намагалася відшкодувати завдану їй матеріальну шкоду із страхової компанії, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 29.04.2013 року, ухваленим у цивільній справі № 203/301/13-ц, позивач є людиною похилого віку та матеріально забезпечена незадовільно і вищезазначені обставини привели до пропущення нею встановленого законом строку для звернення до суду із даними позовними вимогами, який підлягає поновленню, як пропущений з поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. З відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial