Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивачі 01 листопада 2017 року звернулися до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської обласної адміністрації в особі Управління культури і туризму про стягнення належної позивачам заробітної плати. Відповідно до ухвали від 03 листопада 2017 року вказана позовна заява залишена без руху та надано час на усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду. У подальшому 10 листопада 2017 року представник частини позивачів [PERSON] подав уточнені позовні вимоги. 05 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до суду з уточненням особисто своїх позовних вимог. 05 лютого 2018 року [PERSON] звернулась до суду з уточненням особисто своїх позовних вимог. Відповідно до ухвали від 20 березня 2018 року провадження у справі відкрите. 04 квітня 2018 року до суду надійшов відзив ( а.с. 113 т.с.5). 16 квітня 2018 року представник частини позивачів [PERSON] надала відповідь на відзив ( а.с. 151 т.с.5). 17 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до суду та просив уточнити позовні вимоги, які він особисто висунув, уточнивши відповідача ( а.с. 153 т.с. 5). 03 травня 2018 року до суду надійшла заява [PERSON] , де він зазначив, що відмовляється від позовних вимог ( а.с.87, т.с.6). 04 травня 2018 року до суду звернулась [PERSON] з заявою, де відмовлялась від позовних вимог ( а.с.86 т.с. 6). 05 травня 2018 року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги, де просила застосувати індекс « інфляції» в перерахунку до вартості долару США ( а.с.247-250 т.с. 6). 16 травня 2018 року до суду надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог та остаточно позивачі просили ( виклад дослівно) : стягнути з відповідача на користь позивачів не отриману позивачами заробітну плату у вигляді додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів, встановленого Постановою КМУ від 03 лютого 2010 № 109, згідно із індивідуальним розрахунком по кожному з позивачів. Суму грошових втрат відповідно до офіційного індексу інфляції згідно із індивідуальним розрахунком по кожному з позивачів. Нарахування 3% річних на прострочену заборгованість згідно із індивідуальним розрахунком по кожному з позивачів. Вказані вимоги підписані представниками позивачів [PERSON] , [PERSON], [PERSON] . До вказаної заяви долучено додатки на 20 аркушах. 29 травня 2018 року до суду надійшла заява про долучення додатково розрахунок на 160 аркушах розрахунки заборгованості із заробітної плати з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних на прострочену суму. 11 жовтня 2018 року представники позивачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] надали до суду уточнену позовну заяву, датовану « 11 жовтня 2017 року», де змінили склад позивачів, відповідачів, звернувшись з позовом до Харківської обласної державної адміністрації в особі Управління культури і туризму, Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області, також змінили предмет позову, вказавши його як відшкодування шкоди, завданої органом державної влади при здійсненні ним своїх повноважень ( а.с. 72-85 т.с. 8). 05 листопада 2018 року від представника відповідача Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації надійшов відзив на уточнену позовну заяву. 26 листопада 2018 року до суду надано заяву та на 180 аркушах додатки - розрахунки загальної суми позову та розрахунки заборгованості із заробітної плати з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних на прострочену суму. 26 листопада 2018 року надано пояснення представника ГУ Державної казначейської служби України Харківській області. Відповідно до ухвали від 27 листопада 2018 року справа за остаточним позовом в остаточній редакції була призначена до судового розгляду. Остаточні позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що у період з 01 січня 2011 року по 15 листопада 2012 року позивачі знаходились у трудових відносинах з Державним підприємством « Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка», яке є правонаступником припиненого рішенням Харківської обласної ради від 15 листопада 2012 року Обласного комунального підприємства « Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка». Позивачі зазначають, що впродовж вказаного часу їм не в повному обсязі виплачувалися складові заробітної плати, яким є додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів. У зв`язку з цим позивачі, в уточненій позовній заяві, просять ( виклад дослівно) : стягнути з казначейського рахунку Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації у Головному управлінні Державної казначейської служби України у Харківській області на користь позивачів 13695177 ( тринадцять мільйонів шістсот дев`яносто п`ять тисяч сто сімдесят) гривень 52 копійки в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої позивачам внаслідок порушення їх трудових прав діями Управління культури і туризму Харківської обласної державної адміністрації. В судовому засіданні представники позивачів та позивачі, які особисто з`явились, наполягали на задоволенні позовних вимог, просили їх задовольнити. Представники відповідачів заперечували проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача Машталір В . М. послалась на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 02.03.2016 року за позовом [PERSON] до ДП « Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» про стягнення заборгованості із заробітної плати, та вказала, що вказані питання, які викладені у позовних вимогах наразі, вже були розглянуті. Вислухавши думку учасників судового провадження, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд зокрема вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити докази, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. З`ясувавши дані у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, моральної шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Разом з тим згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній собі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України). За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи свідчать, що позивачі перебували чи продовжують перебувати в трудових відносинах з ДП « Харківський національний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка». Відповідно до положень Колективного договору на 2006-2011 роки та Колективного договору на 2012 - 2016 роки, оплата праці працівників театру здійснюється за умовами та посадовими окладами, визначеними відповідно до Наказу Міністерства культури і туризму України від 18.10.2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2005 р. за № 1285/11565, згідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери». Відповідно до п.п. «а» п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків установлювати працівникам цих установ, закладів та організацій конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них. Розміри цих коефіцієнтів не перевищують максимальний розмір - 2,00, встановлений п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 109 від 03.02.2010 року. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про театри і театральну справу» від 31 травня 2005 року N 2605-ІУ фінансування діяльності театрів залежно від форм власності, статусу та інших ознак, установлених бюджетним законодавством, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, інших місцевих бюджетів, а також коштів підприємств, установ, організацій, громадян та їх об`єднань. Засновники театрів здійснюють фінансування їх діяльності в порядку і розмірах, передбачених установчими документами. Відповідно до ст. 96 КЗпП України, основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики (довідники). Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати. Згідно ст. 98 КЗпП України оплата праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Відповідно Колективного договору на 2006-2011 роки та Колективного договору на 2012 - 2016 роки, оплата праці працівників театру проводиться у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та на виконання якої, виданого Наказу Міністерства культури і туризму України від 18.10.2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2005 р. за № 1285/11565. Як вбачається із норм п.п. «а» п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 року № 1298, надано право керівникам місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, при яких створені централізовані бухгалтерії, керівникам бюджетних установ, закладів та організацій в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків установлювати працівникам цих установ, закладів та організацій конкретні розміри посадових окладів та доплат і надбавок до них. Тобто, встановлювати посадові оклади компетентні органи і особи мають право лише в межах фонду заробітної плати з додатковим коефіцієнтом підвищення посадових окладів за статус академічного від 1,0 до 2,0. Розміри встановлених коефіцієнтів не перевищують максимальний розмір - 2,00, встановлений п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 109 від 03.02.2010 року та не суперечать йому. Як вбачається із наданих відповідачем документів фінансової звітності театру, підприємство в оскаржуваний період було збитковим, тобто у нього був відсутній дохід. Тому у театру не було можливості самостійно збільшувати коефіцієнт підвищення посадових окладів за статус академічного з власного доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності, що не суперечить статті 16 ЗУ «Про оплату праці». Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2006 р. № 413 «Деякі питання оплати праці національних закладів культури України» визначено граничний розмір посадових окладів окремих категорій працівників національних закладів культури України та затверджено виключний перелік національних закладів культури, для працівників яких при визначені посадових окладів застосовується додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів. До вищеозначеного переліку ДП «Харківський національний академічний театр опери та балету імені М.В. Лисенка» не внесений. За роз`ясненнями, наданими театру Міністерством юстиції України в листі від 21.02.2011 року № 964-0-26-11-21, у театру не має правових підстав щодо нарахування та виплати коефіцієнту «національний». Незважаючи на неодноразові звернення театру до Міністерства культури України, до Харківської обласної ради у 2010-2011 р.р., а у подальшому звернення Державним підприємством «ХНАТОБ» у 2012-2015р.р., щодо включення ДП «ХНАТОБ» до Переліку національних закладів культури, для працівників яких при визначені посадових окладів застосовується додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів, затвердженого постановою КМУ від 03.04.2006 р. № 413, до вищевказаного Переліку ДП «ХНАТОБ» до цього часу не внесено. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Положення про національний заклад (установу) України, затвердженого Указом Президента України від 16.06.1995 № 451 (далі - Положення), надання закладу культури статусу національного не дає підстав для автоматичного підвищення посадових окладів його працівникам. Зазначене не спростовано позивачами чи їх представниками. Необгрунтованими є і вимоги щодо стягнення інфляційних витрат. Так, відповідно до статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. З Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078, до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема і виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати. Оскільки, середній заробіток за час вимушеного прогулу обчислюється із середньої заробітної плати, то враховуючи викладене вище він індексації не підлягає. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Оскільки, заборгованості відповідача перед позивачами по нарахованому, але не виплаченому їм доходу за будь-який місяць немає, то і відсутні підстави обчислювати суми компенсації за будь-який період. Окремо суд зазначає, що позивачі звернулися до неналежного відповідача. Та обрали неналежний спосіб захисту своїх прав. У даному випадку, відповідно до Статуту обласного комунального підприємства « Харківський державний академічний театр опери та балету ім. М.В. Лисенка» створено на власності обласної Ради народних депутатів. Тому в даному випадку відповідач у справі « Управління культури і туризму Харківської обласної держаної адміністрації» обрано не вірно. Також суд акцентує увагу на тому, що позивачами не зазначено який саме державний орган чи посадова особа своїми винними діями завдала шкоди позивачам. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що штатні розписи за спірний період з 01 січня 2011 по 15 листопада 2012 року розроблялися безпосередньо директором театру, головним бухгалтером та начальником ПЕВ. Штатні розписи перевірялись на відповідність та затверджувались начальником Управління в межах бюджетних асигнувань. Передбачених на галузь « Культура і мистецтво» відповідно до рішень обласної ради. З огляду на вищезазначене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Проте суд не може ухвалювати рішення, базуючись на очікуваннях громадськості або тиску скаргами на суд з боку позивачів, суд ухвалює рішення на основі доказів і відповідно до закону. Надані до суду докази майже всі не посвідчені в належний спосіб. Містяться в копіях, джерело походження вказаних копій відсуне, або позивачами не вказане. Позивачі в процесі були представлені представниками, які не надали всіх необхідних належних та допустимих доказів. Щодо позовних вимог суд окремо зазначає, що в тому вигляді в якому вони заявлені, а саме стягнення загальної суми на користь всіх позивачів, не можливо зрозуміти, так як кому і яку суму необхідно стягувати не зрозуміло. Більш того розрахунки проведені невстановленою особою, не має вихідних даних щодо вказаних у розрахунках сум. Все це свідчить про неможливість задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed