Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивачі 18.07.2017 року звернулися до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [PERSON], перебувала в шлюбі із [PERSON] з 21.01.1967 року. Від шлюбу мають двох дітей : [PERSON] ( дівоче прізвище [PERSON] ) та [PERSON] Її чоловік [PERSON] помер [INFO] Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому і на земельну ділянку, загальною площею 3,47 га. на території Мачуханської сільської ради Полтавського району та належала померлому [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER] від 11.08.1999 року, що підтверджується довідкою відділу Держгеокадастру від 21.11.2016 року. Вона та їх діти спадкують за померлим [PERSON] як спадкоємці першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Тобто, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, в тому числі і довідки відповідних органів владних повноважень та нотаріуса, на підставі яких суд повинен встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача щодо належності померлому [PERSON] земельної ділянки та права позивачів спадкувати дану земельну ділянку, виходячи саме з обставин зазначених в поданих документах як письмового доказу. Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування В той час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені ), дружина померлого. 03 липня 2013 року ( тобто в межах встановлено законодавством 6 місячного строку) нею, як дружиною померлого та дітьми було подано до Полтавської районної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] Після смерті чоловіка нею було втрачено правоустановчі документи на земельну ділянку, яка належала померлому чоловіку. 10 січня 2017 року нею та її дітьми було отримано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про спадщину за законом на спадкове майно померлого [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Дана постанова була винесена нотаріусом в зв'язку що ними було втрачено правоустановчі документи на земельну ділянку, яка належала померлому чоловіку, а без цього видача свідоцтва є неможливою. В своїй відповіді нотаріус в тому числі вказав, хто є спадкоємцями померлого та який обсяг спадкового майна. Сама по собі постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій вже є доказом існування спору. Крім того, з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] до нотаріуса звернулася [PERSON], в зв'язку з чим нотаріус не зміг встановити коло спадкоємців по справі. Які правові підстави були у цієї особи звертатися з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка їй невідомо ( з усної відповіді нотаріуса, відповідачка не надала жодного документа, який би підтверджував законність подання нею заяви про прийняття спадщини ), але це фактично унеможливило отримання нею та дітьми свідоцтва про спадщину без звернення до суду. Вирішити дане питання, окрім як через суд, ні вона ні її діти не можуть, в зв'язку з чим і змушені звертатися з даним позовом. Вона зверталася до відділу Держземагенства у Полтавському районі Полтавської області з метою отримання копії держаного акта на земельну ділянку, яка належала померлому чоловіку, але їй, після неодноразових запитів, лише 14.06.2017 року довідкою було повідомлено, що у Відділі відсутній архівний примірник державного акту [NUMBER] від 11.08.1999 року, ( а тому і отримати його копію не видається за можливе ), разом з тим, як зазначено вище, відділ Держгеокадастру підтвердив факт належності спірної земельної ділянки її померлому чоловіку. На запит адвоката їй було надано довідку про нормативно-грошову вартість земельної ділянки, виходячи з якої було сплачено судовий збір за подання позовної заяви. В ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» зазначено, що кожен має право на справедливийі публічний розглядйого справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального эбвинувачення. В ст. 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, тередбачених Конституцією України. Ст. 9 Закону України «Про судоустрій і статус суддів встановлено : «1. Правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового іроцесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, іайнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак. 2. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов'язків, передбачених процесуальним законом.» Саме з метою захисту своїх прав ними і подано дану позовну заяву. Прохала : - визнати за нею - [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 3,47 га. на території Мачухівської сільської ради Полтавського району, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER] від 1 1.08.1999 року; - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 3,47 га. на території Мачухівської сільської ради Полтавського району,що належала померлому [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER] від 11.08.1999 року. - визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину земельної ділянки, загальною площею 3,47 га. на території Мачухівської сільської ради Полтавського району, що належала померлому [PERSON] на підставі державного акту [NUMBER] від 11.08.1999 року. 27.02.2018 року представник позивачів надав суду уточнення позовних вимог ( а. с. 130 - 133 ), де прохав окрім раніше заявлених вимог, вирішити питання стягнення судових витрат на користь позивачів та додав відповідні докази ( а. с. 134 - 135 ). В судовому засіданні представник позивачів - адвокат [PERSON] ( а. с. 76 - 81, 165 ) позов підтримав із викладених в ньому підстав, зазначивши, що за відсутності правовстановчого документу на земельну ділянку в позові була допущена помилка у номері державного акту, а саме не дописано одну цифру, тому одразу відділ Держгеокадастру не міг найти примірник державного акту. Пояснив, щодо позиції відповідачки, що вона не має відношення до справи, так як не порушувала і не порушує жодних прав позивачів, хоча чомусь звернулася до суду із заявою про прийняття спадщини, що відображено у постанові нотаріуса, що і є порушенням спадкових прав позивачів та нагальної потреби їх звернення до суду, понесення судових витрат. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] ( а. с. 58 ) в судовому засіданні спочатку вказували про невизнання позову, так як це саме вона була дружиною померлого і тому в неї на руках знаходиться оригінал державного акту, в зв»язку з чим і було подано нею заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Потім в засідання не з»явилися жодного разу, надавши відповідні заяви, а її представник - адвокат [PERSON] ( а. с. 116 - 118 ) надав суду відзив на уточнений позов ( а. с. 159 ), де вказав, що відповідачка не має відношення до даного спору, так як жодним чином не порушувала прав та законних інтересів позивачів, бо в постанові нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв»язку із відсутністю правовстановчого документу на землю, тому вважає себе не належним відповідачем та заперечує стягнення з неї судових витрат. Представник відповідача Мачухівської сільради Полтавського району та області - Коновал Л.С. ( а. с. 164 ) не заперечувала щодо уточненого позову, але вимогу про стягнення судових витрат не визнала, надавши суду відзив на позов ( а. с. 143 - 145 ). Судом встановлено всі обставини, на які послалися позивачі в позові та уточненні до ньому, та вони повністю доводяться матеріалами справи на а. с. 8 - 23, 165. Суд, заслухавши сторін, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, так як при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені ), дружина померлого та згідно ст. 392 ЦК України, так як власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документу, який посвідчує його право власності. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивачів судових витрат, то в даному випадку судові витрати необхідно стягнути лише з відповідачки [PERSON], так як саме нею порушено право позивачів на спадкування та звернення ними до суду, яка не має підстав звільнення по закону від сплати судових витрат.

Outcome: partial