Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, уточнив його предмет та підставу 03.08.2016 р., в його обґрунтування посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі із відповідачем, від якого є дитина - [PERSON], [INFO], та під час шлюбу подружжям було придбано нерухоме майно квартира [ADDRESS]. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2012 р. шлюб розірвано, дитина проживає разом із позивачем. У 2014 р. позивач знову взяла шлюб, в неї народилася дитина [PERSON] (13.12.2014 р.н.). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2013 р. за позивачем було визнано право власності на 2/3 частини зазначеної вище квартири, на 1/3 частину квартири право власності було визнано за відповідачем, який в даній квартирі не проживає, але на вхідні двері встановлені нові замки, чим відповідач створю позивачу перешкоди у користуванні майно. Предмет позову становить вимога про вселення позивача та її неповнолітніх дітей та чоловіка [PERSON] у квартиру [ADDRESS], про зобовязання відповідача не чинити перешкод у користуванні позивачем майном, про виділення у користування позивачу із сімєю: 1 житлову кімнату (№4 по тех. паспорту) площею 17,0 кв.м, відповідачу виділити 1 житлову кімнату (№5) площею 13,5 кв.м, в загальному користуванні залишити коридор (№1) площею 3 кв.м, санвузол (№2) площею 2,8 кв.м, кухню (№3) площею 5,8 кв.м, коридор (№6) площею 1,6 кв.м. Позивач надала суду письмову заяву, в якій просила ухвалити рішення по суті позовних вимог, не заперечуючи проти заочного розгляду. Відповідач заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову повністю, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] з 19.11.2005 р. перебували у шлюбі, який був припинений внаслідок його розірвання на підставі рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10.07.2012 р. Від даного шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні матері та проживає разом із нею. Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.12.2014 р. у порядку розподілу майна було визнано за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], у порядку розподілу майна було визнано за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Рішення суду набрало законної сили 06.01.2015 р. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] (прізвище «Ушакова» змінено на «Яценко» на підставі свідоцтва про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новомосковському району реєстраційної служби Новомосковського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області) на підставі приватної власності належить 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Разом з тим, відповідно до даного витягу опис обєкта нерухомого майна такий: 1,6 - коридори, 2 санвузол, 3 кухня, 4,5 житлові кімнати, загальна площа 43,7 кв.м, житлова площа - 30,5 кв.м. Від шлюбу із [PERSON], який був укладений 29.07.2014 р., позивач має доньку [PERSON], 13.12.2014 р. Відповідно до довідки, виданої головю ЖБК «Швейник П» позивач зареєстрована за адресою: квартира [INFO], за цією ж адресою зареєстровані її неповнолітні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] За ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом права власності (ст. 317 ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, при цьому на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК); усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК). Відповідно до ст. 155 ЖК жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Як встановлено за судового розгляду сторони не досягли згоди у позасудовому порядку щодо користування належним майном, та, зважаючи на зазначені вище правові норми, доводи позивача є слушними. Таким чином, оскільки кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства та на виконання ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, та судом встановлено, що охоронювані інтереси позивача порушені, адже позивач через умисні дії відповідача, які знайшли вираз зовні у чиненні перешкод у її доступі до квартири та користуванні нею, не має можливості реалізувати права, як власника, повязані насамперед із користуванням майном на свій розсуд, для суду вбачаються підстави для задоволення позову в його межах (ст. 11 ЦПК) та ухвалення про вселення [PERSON], її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], чоловіка [PERSON] в квартиру [ADDRESS] (колишня назва вул. Вакуленчука) у м. Дніпрі. Розвязуючи вимогу позову про виділення у користування позивачу разом із дітьми та її чоловіку [PERSON] жилу кімнату площею 17,0 кв.м. в квартирі [ADDRESS] (колишня назва вул. Вакуленчука) у м. Дніпрі, суд погоджується із слушністю доводів позивача, та така вимога, будуючи похідною від задоволення первісної, підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved