Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики, інфляційних витрат за час прострочення та 3 % річних від простроченої суми. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.05.2014 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 3 850,00 доларів США, що за курсом НБУ на 13.07.2015 року становить 84\~378,46 гривень з строком повернення до 01.10.2014 року. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Грошові кошти, що були отримані за вищезазначеною розпискою [PERSON] не повернув до сьогоднішнього дня. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 84\~378,46 гривень (екв. 3 850,00 доларів США), 3 % відсотка річних у розмірі 2\~505,40 гривень та інфляційні витрати у розмірі 35\~160,29 гривень. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.05.2014 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 3 850,00 доларів США, що за курсом НБУ на 13.07.2015 року становить 84\~378,46 гривень, в відповідач зобовязувався повернути дані кошти в строк до 01.10.2014 року, про що свідчить копія договору позики від 27.05.2014 року (а. с. 07). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики, як наслідок, станом на 13.07.2015 року, борг складає 84\~378,46 гривень (екв. 3 850,00 доларів США). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі, укладеному у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідача вищевказану суму боргу у розмірі 84\~378,46 гривень (екв. 3 850,00 доларів США) та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1768,46 гривень. Суд розраховує 3 % річних від простроченої суми за формулою П = (Б/100 * С)*К, де П 3 % проценти від простроченої суми, С відсоткова ставка в день(3%/365), К кількістю днів простроченої заборгованості, Б сума простроченого боргу. Таким чином, 3 % річних від простроченої суми за період з 01.10.2014 року по 13.07.2015 року становить (84\~378,46 гривень / 100 * 0,0082191) * 255 = 1768,46 гривень. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 1\~464,20 гривень. Також, суд вважає, що позов в частині стягнення інфляційних витрат за час прострочення не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як передбачено нормами Закону України від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. На підставі викладеного,

Outcome: partial