Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] 21.01.2014 року звернулись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що з відповідачами по справі [PERSON] та [PERSON] вони є співвласниками квартири [ADDRESS]. [PERSON] є власником 1/8 частини вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Першою Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 2002 року, реєстр № 1228 та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.10.2006 року. [PERSON] є власником 5/8 частин вказаної квартири, із яких: 1/8 частина квартири належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 2002 року, реєстр № 1228 та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.10.2006 року; 1/2 частина квартири належить їй на підставі Договору дарування, посвідченого27 липня 2010 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] по реєстру № 3338 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно БТІ м. Красноармійська 27.08.2010 року за реєстровим номером 16546023. Оскільки відповідачка [PERSON] чинила їм перешкоди у користуванні вказаною квартирою, том позивачі по справі зверталися до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, що є спільною частковою власністю. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від травня 2009 року по справі № 2-485/2009, яке залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2009 року зазначений позов задоволено. Не зважаючи на рішення суду відповідачка продовжує перешкоджати їм користуватися квартирою, тому вони вимушені були вселятися у квартиру примусово, що підтверджується актом державного виконавця і 05.11.2009 року про вселення. На даний час вони не досягли згоди у порядку користування квартирою, яка є їхньою з відповідачами спільною частковою власністю. Відповідачі користуються всією квартирою самостійно; позивачі не мають вільного доступу до квартири, не мають можливості користуватися свою часткою на свій розсуд, тому вимушені звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року із відповідними змінами - квартира , яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можна використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в и квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири. Квартира є трикімнатною, але виділити частки в натурі зі спільного майна неможливо, і тому позивачі вважають, що є можливість встановити порядок користування квартирою, в наступний спосіб: - відповідачам, [PERSON] та [PERSON] виділити у користування кімнату площею 8,4 кв.м. та лоджію площею 5,3м x 0,5 м; - [PERSON] виділити в користування кімнату площею 5,9 кв.м; - [PERSON] виділити в користування кімнату площею 14,9 кв.м. та балкон площею 2,8 м x 0,3 м; - Кухню, вбиральню, ванну кімнату, передпокій, залишити у спільному користуванні. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, при чому позивач [PERSON] зазначила, що вона розуміє, що розмір кімнати, яку вона просить виділити їй в користування, менше ніж її ідеальна частка в спірній квартирі, і вона на це погоджується. Представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала у повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, зазначила, що вона пропонує розділити кожну кімнату в спірній квартирі відповідно до частки кожного співвласника ширмами чи шторами, при цьому вона бажає користуватися належною їй часткою в кожній кімнаті квартири та обома балконами, оскільки там вона зберігає свої особисті речі. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки 20.10.2010 року між сторонами була досягнута згода щодо користування спільним майном, згідно якій відповідачі за користування частиною квартири, що належать позивачам сплачують щомісяця грошову компенсацію в розмірі 400 грн., а також комунальні платежі, а позивачі взяли на себе зобов'язання не перешкоджати їм в користуванні всією житловою площею. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне: Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідно чотирьом співвласникам: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками кожний по 1/8 частини вказаної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого Першою Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 2002 року, реєстр № 1228 та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.10.2006 року (а.с. 16). [PERSON] є власником 5/8 частин вказаної квартири, із яких: 1/8 частина квартири належить їй на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою Красноармійською державною нотаріальною конторою 18 жовтня 2002 року, реєстр № 1228 та зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.10.2006 року; 1/2 частина квартири належить їй на підставі Договору дарування, посвідченого27 липня 2010 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] по реєстру № 3338 та зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно БТІ м. Красноармійська 27.08.2010 року за реєстровим номером 16546023 (а.с. 11-14). Оскільки відповідачка [PERSON] чинила позивачам перешкоди у користуванні вказаною квартирою, том позивачі по справі зверталися до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, що є спільною частковою власністю. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від травня 2009 року по справі № 2-485/2009, яке залишено без змін Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2009 року зазначений позов задоволено (а.с. 18-20). Згідно акту державного виконавця від 05.11.2009 року зазначене рішення суду було виконане в примусовому порядку (а.с. 17). На даний час сторони не досягли згоди щодо порядку користування квартирою, яка є їхньою спільною частковою власністю. Відповідачі користуються всією квартирою самостійно, а позивачі не мають можливості користуватися свою часткою на свій розсуд, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. При цьому суд не приймає до уваги наданий відповідачами документ від 20.10.2010 року (а.с. 24) про те, що сторони дійшли згоди (домовленості) про порядок користування спірною квартирою, оскільки в ньому взагалі не зазначений розмір щомісячної грошової компенсації, яку [PERSON] та [PERSON] зобов'язались сплачувати [PERSON] та [PERSON] Крім того, сам факт звернення позивачів до суду з зазначеною позовною заявою свідчить про те, що їх не влаштовує такий порядок користування квартирою. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року із відповідними змінами - квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можна використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в и квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири. Спірна квартира являється трикімнатною, але виділити сторонам частки в натурі зі спільного майна неможливо, і тому суд дійшов висновку про є можливість встановити наступний порядок користування квартирою, виділивши в користування: [PERSON] та [PERSON] - житлову кімнату площею 8,4 кв.м.; [PERSON] - житлову кімнату площею 5,9 кв.м; [PERSON] - житлову кімнату площею 14,9 кв.м.; Кухню, вбиральню, ванну кімнату, передпокій, балкон та лоджію залишити у спільному користуванні. При цьому, залишаючи балкон та лоджію у спільному користуванні, суд виходить з того, що вони є приміщеннями загального користування, і надавши зазначені приміщення в користування одному зі співвласників, суд тим самим обмежить право інших співвласників квартири. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 358 ЦК України, можливе виділення у володіння та користування співвласника таких частин у спільному майні, які не співпадають з їх ідеальними частками. Якщо такий виділ частини спільного майна неможливий, співвласник, позбавлений можливості одержати у володіння та користування частину, що йому належить, має право вимагати від інших співвласників, у яких залишається спільне майно, грошову компенсацію. В даному випадку позивачі не ставлять питання на одержання від відповідачів грошової або іншої матеріальної компенсації вартості їх частки. Вони обрали варіант свого захисту на користування шляхом встановлення порядку користування, виділивши кожному співвласнику частини житлової площі (кімнати) та балкону, лоджії, залишивши інші приміщення в спільному користуванні. При цьому, вони просили виділити в користування відповідачам житлову кімнату площею 8,4 кв.м., яка не співпадає з їхніми ідеальними частками, а являється більшою, ніж їхні ідеальні частки, які складають по 18 кожного, але при цьому частка виділена в користування їм та позивачу [PERSON] збільшується за рахунок частки позивача [PERSON], яка складає 5/8, та позивач [PERSON] зі свого боку це усвідомлює та погоджується з цим. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню за виключенням балкону та лоджії, які належить залишити в спільному користуванні сторін. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивачів підлягають стягненню понесені ними судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. та 243,60 грн. відповідно (а.с. 1-2). На підставі викладеного,

Outcome: partial