Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO]. В обґрунтування позову зазначено, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 11.06.2014 року Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю. Стверджується, що батько після припинення шлюбних стосунків проживає окремо від дитини , не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, здоров'ям, не приймає участі у вихованні, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, не займається підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти. Він відсутній в житті дитини взагалі впродовж більш ніж трьох років і це за умови, що не заперечує проти їх спілкування. Рішенням суду від 05. 11. 2015 року стягнуто з [PERSON], [INFO] , ідентифікаційний номер- [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі - 500 грн., а тому просить задовольнити позов повністю . До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позов у повністю (а. с. 47). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 44), поважні причини неявки суду не повідомлено. Суду надано копію нотаріально посвідченої заяви відповідача про відмову у вихованні та утриманні доньки ( а.а. 32). В судове засідання представник третьої особи надав заяву про підтримку висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав ( а.с. 46). Згідно ст. 223ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення суду від 11.06.2014 року (а. с. 7). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 8). Згідно рішення суду з [PERSON], [INFO] , ідентифікаційний номер- [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі - 500 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 02 вересня 2015 року до [INFO] Відповідно до довідки № 1400 від 30.09.2017 року, виданої Фортечним відділом державної виконавчої служби м. Кропивницький [PERSON], дійсно не отримувала аліменти від [PERSON] за період з 02.09.2015 року по 20.09.2017 року, згідно виконавчого листа № 404/6558/15-ц від 06.11.2015 року, виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON], [INFO] , ідентифікаційний номер- [NUMBER] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі - 500 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 02 вересня 2015 року до [INFO] року. (а. с. 10). Відповідно до Положень Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, принципово визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Також, ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 СК УКраїни передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз»яснення п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» дані роз'яснення, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєння нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. При винесенні рішення, суд керується ст.13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , враховуючи факт визнання позову відповідачем в межах підготовчого судового засідання , у вигляді нотаріально посвідченої заяви, суд дійшов висновку щодо задоволення позову, її станом здоров'я, не оплачує за харчування у ДНЗ, не приводив і не забирає доньку, не цікавиться її навчанням, не відвідує навчальні заклади, не провідував доньку вдома, що підтверджується висновком органу опіки та піклування (а. с.38,39). Згідно ст. ст.134,142ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 640 грн. сплаченого судового збору .

Outcome: approved