Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 55 по вулиці Авіаційній в місті Кіровограді, укладений 25.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], удаваним та визнання укладеною угоду купівлі-продажу 51/100 частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. За час шлюбу сторони набули спільне майно, а саме: 51/100 частини житлового будинку по вулиці Авіаційній, 55 в м. Кіровограді. На початку 2015 року позивачу стало відомо, що задля уникнення реального розподілу спільного майна [PERSON] навмисно, з метою приховати правочин купівлі-продажу майна уклав договір дарування частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, укладений 25.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON]. Фактично між сторонами договору відбулася угода купівлі-продажу спірного житлового будинку. Сторони оспорюваного договору між собою ніколи знайомі не були, а тому намір дарувати житло виникнути не міг. Таким чином, договір дарування нерухомого майна, укладений між відповідачами за своєю природою є удаваним, укладений з метою приховати дійсний правочин, а саме: угоду купівлі-продажу житлового будинку. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили в повному обсязі та просили відмовити в задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечив та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що в позовній заяві зазначені недостовірні відомості. Спірний житловий будинок належав йому на праві приватної власності, а саме: на підставі заповіту складеного матірю відповідача [PERSON] на випадок її смерті. Будинок був розподілений на дві частини після розірвання шлюбу батьками позивача, з окремим входами. В одній частині будинку проживали квартиранти, які вчиняли дії на розорення будинку. Після того як останні зїхали з даної частини будинку, стан частини нерухомого майна, в якій вони проживали, потребувала значних затрат для приведення її в нормальний стан, а тому відповідач вважав, що її ніхто не купить. Вказав, що відповідача, [PERSON] знає давно. В звязку з чим, знаючи що в нього є сімя, а також враховуючи стан частини нерухомого майна, вирішив подарувати [PERSON] спірну частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Авіаційна, 55. Проте, ніяких завдатків [PERSON] від співвідповідача не отримував, ніяких умов [PERSON] [PERSON] [PERSON] щодо укладення договору дарування не висував. Тиску під час підписання оспорюваного договору з богу [PERSON] та нотаріуса на дарувальника не здійснювався. В той же час, [PERSON] проживав у іншому будинку, який належить його дружині. Частину спірного будинку, в якій ніколи не проживали квартиранти, відповідач продав чоловікові з села за 10000,00 дол. США, проте ніяких дій, спрямованих на продаж будинку (розміщення оголошення в газеті), відповідач ніколи не вчиняв. Третя особа, приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 62, 76, 87, 96, 132, 157). Подав до суду заяви (вх. № 24662 від 20.07.2015 року; вх. № 26406 від 05.08.2015 року; вх. № 35696 від 02.11.2015 року; вх. № 39538 від 01.12.2015 року) про розгляд справи без його участі (а.с. 49, 51, 79, 94). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідачів та представника відповідача [PERSON] адвоката [PERSON], показання свідків, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції 09.10.2009 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 811. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-ОЛ № 038898 (а.с. 4). Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.06.2015 року, яке набрало законної сили 20.07.2015 року, шлюб вищевказаний шлюб розірвано (а.с. 166). Під час перебування позивача та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, між [PERSON] (надалі Дарувальник) та [PERSON] (надалі Обдаровуваний) 25.05.2012 року укладено договір дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 467 (а.с. 5-6). Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів № 11367161 від 25.05.2012 року (а.с. 7) та Витягом про державну реєстрацію речових прав № 34404966 від 07.06.2012 року (а.с. 8). За умовами пунктів 1.1., 1.2. вищевказаного договору дарувальник, розуміючи правову природу договору дарування, безоплатно передає у власність обдаровуваному належну йому на праві приватної власності 51/100 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, а обдаровуваний, приймає їх у дар (реальний договір дарування). Житловий будинок, частка якого відчужується за даним договором, має таку адресу: Кіровоградська обл., м. Кіровоград, вул. Авіаційна, 55. Позивач, яка була допитана в судовому засіданні в якості свідка зазначила, що з [PERSON] проживають однією сімєю з вересня 2007 року. На той час вона працювала в ТДВ «Мясокомбінат» Ятрань». Заробітна плата позивача була значно більшою ніж чоловіка. Хоча коштів постійно не вистачало, проте вони намагалися частину заробітку відкладати. Подружжя мало намір придбати житло. Частину спірного житлового будинку придбано у [PERSON] за 25000,00 дол. США. з яких 500,00 дол. США завдаток. Під час передачі вищевказаних коштів та оформленні договору позивач присутня не була, оскільки перебувала вдома з хворою дитиною. У матері [PERSON] є розписка про передачу суми завдатку та вартості нерухомого майна. Про те, що чоловік уклав договір дарування, а не купівлі-продажу дізналася в судовому засіданні під час слухання справи про розірвання шлюбу. Кошти, яких не вистачало на придбання частини будинку позичили у родичів. Для облаштування будинку брали кредит. Згідно з частиною 1 статті 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За частиною 1 статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. В пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судовому практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року розяснено, що за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 Цивільного кодексу України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Відповідно до вимог статті 60 Цивільного процесуального кодексу України позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним, 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин, 3) настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Судом встановлено, що в пункті 3.1. договору дарування зазначено, що сторони підтверджують, що: укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настанні наслідків, які в ньому обумовлені; не визнані у встановленому поряду недійсними повністю або частково; не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору; у тексті цього договору зафіксовані всі істотні умови, що стосуються дарування часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Також, сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину і спрямований на реальне настання правових наслідків, що в цьому обумовлені. Дарувальнику відомо, що він не має право у звязку з дарунком вимагати у обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру (пункт 3.3. договору дарування). Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наміру [PERSON] та [PERSON] укласти договір купівлі-продажу спірної частини житлового будинку та доказів, які б свідчили про досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов такого договору купівлі-продажу, а також того, що умовою оспорюваного договору була сплата грошових коштів. Додані до матеріалів справи документи, як докази на підтвердження наявності у [PERSON] та [PERSON] коштів на придбання спільного нерухомого майна, а саме: відомості про доходи сторін (а.с. 119-121, 148-152), а також про отримання останніми кредитних коштів на підставі укладених кредитних договорів (а.с. 104-117), оцінюються судом критично, оскільки ґрунтуються на припущеннях і ніякими іншими належними та допустимими доказами не підтверджуються. Також в судовому засіданні допитані свідки, які надали суперечливі покази. Так, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] знає з 2007 року як колишнього чоловіка позивача, яка доводиться їй племінницею. Під час перебування у шлюбі подружжя неодноразово позичало в них кошти, найбільша сума 3000,00 грн. Свідку було відомо, що [PERSON] та [PERSON] збиралися купувати квартиру, проте згодом сказали, що купили частину будинку. Згідно показів свідка [PERSON], який є чоловіком попереднього свідка [PERSON], з [PERSON] він познайомився на весіллі у 2007 році. Кошти з дружиною позичали подружжю багато разів, проте в яких чумах не памятає. Також, свідок зазначив, що допомагав [PERSON] та [PERSON] по ремонту придбаного нерухомого майна. [PERSON], яка була також в судовому засіданні допитана в якості свідка вказала, що є кумою колишнього подружжя. Допомагала робити ремонт в частині придбаного будинку. Знала, що будинок куплений, проте не розуміла звідки у сторін кошти, оскільки вважала, що на квартиру потрібно менше коштів. Свідок [PERSON] 20.05.2012 року зазначила, що позичила [PERSON] та [PERSON] 16000,00 грн., які на той час становили 2000,00 дол. США, цільове призначення яких (зі слів сторін) на купівлю житла. Розписку про надання вищевказаної суми позики складено не було, оскільки подружжя неодноразово позичало, проте і віддавало отримані кошти. [PERSON] надала такі покази, а саме: в 2010 року свідок отримала в спадок двохкімнатну квартиру, які вони з чоловіком вирішили продати та купити приватний будинок. Так сталося, що частину будинку яку придбали сторони, вони бачили ще тоді, оскільки вона була виставлена на продаж. Кошти дітям позичали багато разів, проте, оскільки довіряли, ніяких документів на підтвердження щодо повернення суми боргу не вимагали. Коли позивач та відповідач [PERSON] сказали про намір купити оспорювану частину будинку, свідок дала їм власних 12000,00 грн., які отримані останньою від продажу земельного паю, а також 15000,00 грн., які належали особисто позивачеві та зберігалися у батьків. Свідок [PERSON], яка доводиться [PERSON] матірю в судовому засіданні зазначила, що після одруження її сина з [PERSON] у останніх нічого не було, матеріальний стан був низький, а тому вони постійно позичали кошти в родичів та в фінансових установах. Після розірвання шлюбу у [PERSON] залишився борг в розмірі 30000,00 грн. Коштів в грошовій одиниці долари США у подружжя взагалі ніколи не було. Також, [PERSON] зазначила, що була присутня під час оформлення оспорюваного договору дарування та сплачувала особисті кошти за послуги нотаріуса. Частина 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України та статті 60 Цивільного процесуального кодексу України покладають на кожну сторону обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Однак, позивачем не доведено належним чином, а судом при розгляді справи не встановлено наявність підстав, з якими закон пов'язує визнання договору удаваним, оскільки за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач не був стороною у спірному договорі, тому до цих правовідносин не можуть бути застосовані положення статті 235 Цивільного кодексу України, які містять правові наслідки удаваного правочину, який сторони правочину насправді вчинили для приховання іншого правочину, і стосуються тільки сторін договору. За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору дарування частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами № 55 по вулиці Авіаційній в місті Кіровограді, укладеного 25.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], удаваним та визнання укладеною угоду купівлі-продажу 51/100 частини вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, відсутні. Витрати по сплаті судового збору відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed