Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що у період часу з 10 березня 2001 року по 13 березня 2013 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] (відповідач); шлюб був розірваний а рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 березня 2013 року. Від шлюбу подружжя має доньку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні; відповідач сплачує на утримання дитини аліменти. Як зазначається позивачем при зверненні до суду вони проживали за адресою: [ADDRESS]. Проте останнім часом відповідач чинить перешкоди у користуванні майном та обладнанням, яке знаходиться в квартирі, та перешкоджає у користуванні приміщеннями: кухнею, ванною кімнатою, балконом шляхом закривання дверей до кімнат, відключення бойлеру для обігріву води, відключення пральної машинки та іншим. У зв'язку із тим, що мирним шляхом в досудовому порядку вирішити питання щодо розподілу майна та встановити режим користування ним не вбачається можливим з вини відповідача, позивач й звернулася до суду із даним позовом. В період шлюбу було придбано наступне майно: легковий автомобіль ВАЗ - 21043, р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 24.01.2007 року, мінімальна ринкова вартість якого станом на 10 жовтня 2013 року складає 12 500,00 грн. легковий автомобіль ІЖ 2715, р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.09.2001 року, мінімальна ринкова вартість якого станом на 10 жовтня 2013 року складає 3 997,00 грн. Разом з тим, як зазначається позивачем при зверненні до суду, спочатку відносин із відповідачем вони проживали разом однією сім'єю в квартирі [ADDRESS], яка належала позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого заводом гірничошахтного обладнання від 27 березня 1997 року згідно з розпорядженням №394, та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське МБТІ» в реєстровій книзі за №350 п, під реєстровим № 22, реєстраційний № 4529164. Згодом, у жовтні 1999 року за спільним рішенням із відповідачем вони переїхали проживати разом до квартири [ADDRESS], в якій мешкають до цього часу. Належну позивачеві квартиру [ADDRESS] вони здавало в оренду, а кошти витрачалися на спільні сімейні потреби. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 2000 р. №1118, посвідчене ТОВ «Дніпротрансстрой» на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідач набув права власності на вказану квартиру. В жовтні 2003 р. подружжя прийняло рішення про те, що дві квартири не потрібні: квартиру позивача було вирішено продати, а гроші від продажу квартири витратити на проведення ремонту в квартирі відповідача та на придбання побутової техніки. З цією метою восени 2003 р. позивач зайнялась продажем квартири [ADDRESS], а 19 листопада 2003 року вже був укладений договір завдатку, за яким позивач отримала суму, еквівалентну 200,00 доларів США та зобов'язалася продати квартиру у строки та на умовах, визначених договором завдатку. За згодою сторін вартість квартири визначена у сумі еквівалентній 4300 доларів США. На зворотній стороні договору завдатку у якості свідка зазначений [PERSON], що, на переконання позивача, свідчить про його обізнаність про вказані обставини. 30 січня 2004 р. був укладений договір купівлі - продажу зазначеної квартири. У 2004 р. у квартирі [ADDRESS] за отримані гроші та сумісними зусиллями подружжя був виконаний ремонт. Проте, всі документи, які б свідчили про фактично понесені витрати на ремонт, знаходяться у відповідача, і він відмовляється їх надати; тому позивач змушена була звернутися до фахівця оцінки вартості нерухомого майна, та була встановлена можлива вартість квартири [ADDRESS] станом на 23 вересня 2013 року у стані - «потребує капітального ремонту», яка склала 274 032,00 грн. (34 284,00 $), та встановлена ринкова вартість вказаної квартири станом на ту ж дату у фактичному стані на час оцінки - 344 706,00 грн. (43 126,00 $). Також було проведено дослідження по встановленню можливої вартості вказаної квартири станом на 10 серпня 2004 р., дату закінчення ремонту у стані - « потребує капітального ремонту, яка склала 100 688,00 грн. (12 597,00 S) та можлива ринкова вартість квартири станом на 10 серпня 2004 року у стані « виконаний капітальний ремонт», яка склала - 129 119,00 грн (16 154,00 $). З огляду на проведені дослідження, на переконання позивача, вбачається, що за час шлюбу за рахунок сумісних з відповідачем зусиль та понесених позивачем грошових витрат, майно відповідача, квартира [ADDRESS], істотно збільшилося у своїй вартості. Предмет позову становить вимога про визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя квартири [ADDRESS], про визначення рівними часток майна дружини та чоловіка та визнання за позивачем право власності на ? частку квартири [ADDRESS], про визнання за [PERSON] права власності на ? частку квартири [ADDRESS], про встановлення порядку користування майном, виділивши в користування позивачеві разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] кімнату 1-а, площею 16, 2 кв.м., відповідачу [PERSON] виділивши в користування кімнату 2-а, площею 11, 5 кв.м., а приміщення: кухня площею 7, 9 кв.м., ванної кімнати - 2, 7 кв.м., вбиральні (суміщеної) - 1,2 кв.м., коридора - 8, 5 кв.м., лоджії - 1, 4 кв.м. - залишити у спільному користуванні. Також позивач просить стягнути з [PERSON] 6 250 грн. - ? частку вартості легкового автомобіля ВАЗ - 21043 р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 24.01.2007 року, мінімальна ринкова вартість якого станом на 10 жовтня 2013 року складає 12 500,00 грн., та 1998, 50 грн. - ? частку вартості легкового автомобілю ІЖ 2715, р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.09.2001 року, мінімальна ринкова вартість якого станом на 10 жовтня 2013 року складає 3 997,00 грн.; 2 800,00 грн., сплачених за звіти з оцінки майна, та 1 834,01 грн. судового збору. Також предмет позову становить вимога зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні побутовими приладами, водонагрівачем та пральною машинкою шляхом їх підключення до мережі енергопостачання. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 60-63, 65, 68-71 СК України. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач та представник відповідача позов не визнали, просили сул відмовити в його задоволенні, посилалися на те, що спірна квартира хоча й була придбана за час шлюбу із позивачем, утім, позивач не надавала коштів на ремонт або облаштування квартири, а грошові кошти, отримані від продажу власної кватири, позивач витратила на себе. Разом з тим, відповідно до заперечень відповідача, позивач, одержуючи під час шлюбу, невеликий розмір заробітної плати, більшу частину коштів перераховувала на банківські рахунки, якими користувалася без відома відповідача та погодження із ним. Відповідач наголошував на тому, що не чинить перешкод позивачеві у користуванні майном, та позивач не несе витрати з утримання рухомого майна, що повинно бути враховано, адже має істотне значення. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 62 СК України передбачене право виникнення спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові, а саме якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Судом встановлено, що 10.01.2001 р між сторонами в даній був укладений шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис №154 та видано свідоцтво; разом з тим, відповідно до свідоцтва про народження сторони в даній справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинений внаслідок його розірвання на підставі рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.03.2013 р. (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло (а.с. 97) від 21.02.2000 р. квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]; дана квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Разом з тим, відповідач є власником наступного рухомого майна: а/м ВАЗ - 21043, р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 24.01.2007 р., та а/м ІЖ 2715, р/н [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] від 20.09.2001 року (а.с. 16). Згідно ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом в цій справі встановлено, що сторони не досягли домовленості з питання поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та з питання виплати іншому з подружжя (в даному випадку позивачеві) грошової компенсації розміру його частки, через що суд здійснює поділ цього майна, виходячи з рівності часток кожного із співвласників (ч. 1 ст. 70 СК України). Що стосується правового режиму спірної квартири [ADDRESS], то він регулюється ч. 1 ст. 62 СК; суд погоджується із доводами позивача щодо того, що дане майно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат позивача, отриманих від реалізації належної позивачу на праві власності квартири (а.с. 17, 18), тому суд визнає дане майно спільною сумісною власністю подружжя. При прийнятті даного висновку суд також враховує висновки фахівця з оцінки вартості нерухомого майна, відповідно до яких була встановлена можлива вартість квартири [ADDRESS] станом на 23 вересня 2013 року у стані - «потребує капітального ремонту», яка склала 274 032,00 грн. (34 284,00 $), та встановлена ринкова вартість вказаної квартири станом на ту ж дату у фактичному стані на час оцінки - 344 706,00 грн. (43 126,00 $). Також було проведено дослідження по встановленню можливої вартості вказаної квартири станом на 10 серпня 2004 р., дату закінчення ремонту у стані - « потребує капітального ремонту, яка склала 100 688,00 грн. (12 597,00 S) та можлива ринкова вартість квартири станом на 10 серпня 2004 року у стані « виконаний капітальний ремонт», яка склала - 129 119,00 грн (16 154,00 $). Таким чином, за час шлюбу за рахунок спільних з відповідачем зусиль та понесених позивачем грошових витрат, майно відповідача, квартира [ADDRESS], істотно збільшилося у своїй вартості. Разом з тим, відповідач не надав доказів на підтвердження витрачення отриманих від реалізації даного майна позивачем коштів на власні потреби (ст.ст. 10, 60 ЦПК України), та розміру його доходу на той час для підтвердження спроможності здійснення ремонту у спірній кватирі, через що суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася. Разом з тим, на переконання суду, є такою, що підлягає задоволенню вимога позову про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS]. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК); усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3 ст. 319 ЦК). Як встановлено за судового розгляду, сторони не досягли згоди у позасудовому порядку щодо користування спірним майном та, розв'язуючи дану вимогу, враховується також загальний розмір площі кімнат, які перебуватимуть у користуванні сторін за цим позовом, та неприпустимість обмеження прав позивача з урахуванням її частки у спільній сумісній власності та можливість надання у користування ізольованих кімнат. Суд, таким чином, погоджується із обраним позивачем способом такого користування, бере до уваги наявність малолітньої дитини - [PERSON], 08.12.2001 р., через що для суду наявні підстави для виділення [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO], кімнати 1-а площею 16,2 кв.м у квартирі [ADDRESS] та виділення [PERSON] у користування кімнату 2-а площею 11,5 кв.м, а приміщення: кухню площею 7,9 кв.м, ванну кімнату - 2,7 кв.м, вбиральню (суміщену) - 1,2 кв.м, коридор - 8,5 кв.м, лоджію - 1,4 кв.м підлягають залишенню у загальному користуванні. Разом з тим, задовольняючи позов частково, суд виходить з відсутності підстав для задоволення вимоги позову про стягнення 2800,00 грн., сплачених за проведення оцінки майна, оскільки дані витрати не відносяться до судових витрат (ст. 79 ЦПК України), через що посилання позивача на приписи ст. 88 ЦПК України, як підстави для здійснення такого розподілу, не є слушними. Також для суду наявні підстави для задоволення вимоги позову про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у користуванні побутовими приладами, водонагрівачем та пральною машинкою шляхом їх підключення до мережі енергопостачання, оскільки позивачем суду у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України надані докази, на підставі яких суд й встановлює обставини, що обґрунтовують вимоги позивача в частині цієї вимоги (а.с. 117 - 120). Також для суду відсутні підстави для задоволення вимоги позову про визначення рівними часток кожного з подружжя у майні: способи захисту цивільних прав передбачені ст. 16 ЦК України та відповідно до зазначеної право ох норми суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, утім, обраний позивачем спосіб захисту права не передбачений ст. 16 ЦК України та не встановлений договором або законом, тому дана вимога не є такою, що підлягає задоволенню. Питання про розплід судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial