Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернулася з позовною заявою в обґрунтування яка зазначає, що 04.07.2014 згідно наказу №137 від 04.07.2014 р. її було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський елеватор» на посаду пробовідбірника, про що зроблено відповідний запис в трудову книжку . З 1 липня 2015 року [PERSON] було переведено на посаду техніка-технолога зі збереження і переробки зерна, згідно наказу №137 від 15.07.2015 р. З 1 серпня 2016 року було присвоєно 1 (першу) категорію техніка-технолога зі збереження та переробки зерна, згідно наказу №143 від 01.08.2016 р. З січня 2019 року за незрозумілих обставин підприємством було припинено виплату грошових коштів (заробітну плату) своїм працівникам, в тому числі і позивачу [PERSON] . На сьогодні відсутні будь-які зв`язки з [PERSON] , як з працівником, на її намагання зв`язатися з керівництвом, бухгалтерією або з відділом кадрів - результатів не дали. Наразі позивач фактично вже не виконує своїх посадових обов`язків, не отримує заробітну плату та не перебуває на своєму робочому місці. Таким чином відповідачем порушено конституційні права позивача. 02 та 09 липня 2020 року позивачем були направлені на офіційно відомі адреси підприємства заяви з вимогою розірвати трудові відносини за власним бажанням у строк до 21 липня 2020 року та внести запис про звільнення в трудову книжку, згідно чинного законодавства, проте листи повернулися з відміткою «неправильно зазначена (відсутня) адреса». Місцезнаходження юридичної особи ТОВ «Березівський елеватор», згідно Витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських: формувань - 01042, м.Київ, Печерський район, вул.Чигоріна, будинок №18 . Тобто адреса, на яку було відправлено листи співпадає з адресою, зазначеною офіційному державному реєстрі, тому немає підстав сумніватися в тому, що вказана адреса існує. Також зазначає, що вказане підприємство в стані припинення не перебуває банкрутом не оголошено. У зв`язку з цим звернулася до суду з позовом про розірвання трудового договору. Відповідно до наказу №5-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 30.04.2021 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. Представник позивача у судовому засіданні 05.04.2021 року позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити їх з підстав зазначених у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача у судові засідання не з`явився жодного разу, про час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток на його адресу (а.с.50,58, 60, 68-71). Окрім цього, виклик відповідача здійснювався оголошенням через веб-сайт Березівського районного суду Одеської області (а.с. 76,81). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає,що заявлена позовна вимога підлягає задоволенню за наступними підставами: Згідно копії трудової книжки (а.с.8) позивач була прийнята на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Березівський елеватор» на посаду пробовідбірника. Згідно заяв від 02.07.2020 року та 07.07.2020 року (а.с.25,27) позивач намагалася розірвати трудовий договір з роботодавцем, про що направила на адресу відповідача їх (а.с.22-31). Відповідно до ст. 2 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) , завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України). За змістом ст. 22 КЗпП України, будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. У п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно зі ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Враховуючи порушення права позивача на припинення трудових відносин, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України. Встановлені у справі обставини, а саме: написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням від 02.07.2020 року, направлення вказаної заяви до керівництва ТОВ «Березівський елеватор», свідчить про те, що позивачем дотримана процедура звільнення за власним бажанням. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушене право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки не вирішення заяви про звільнення є порушенням її права щодо вільного вибору праці. Трудове законодавство не передбачає обов`язкового двотижневого відпрацювання перед звільненням за власним бажанням, у ст. 38 КЗпП України визначено лише обов`язок працівника письмово попередити роботодавця про наступне звільнення за два тижні. Таке попередження не залежить від того, чи працює працівник у момент попередження, чи перебуває на лікарняному або ж знаходиться у відпустці - він може хворіти навіть протягом усіх двох наступних тижнів і не відпрацювати фактично жодного дня після подання заяви про звільнення й роботодавець, навіть у такому випадку, роботодавець не вправі відмовити йому у звільненні після спливу строку попередження. Фактично позивач у заявах від 02.07.2020 про звільнення просила припинити трудові відносини до 21 липня 2020 року, а тому саме 21.07.2020 року і має бути датою припинення трудових відносин. Отже, на теперішній час трудові відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, досудове врегулювання спору не можливе, тому позивач позбавлена можливості звільнитися у встановленому законодавством (ст.38 КЗпПУ) порядку, не має можливості розірвати укладений між нею та відповідачем трудовий договір за власною ініціативою, що порушує її конституційні права - право на працю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved