Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування від 08.05.2012 року. У своєму позові позивач вказала, що на підставі свідоцтва про право власності за № 590 від 30.12.1994 року, виданого Запорізьким титано-магнієвим комбінатом, та на підставі свідоцтва про право на спадщину за № 2-1116 від 10.06.2005 року, виданого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою, їй на праві власності належала квартира [ADDRESS], в якій вона зареєстрована та мешкає по сьогоднішній день, і в якій знаходяться всі її речі. Вона має двох синів [PERSON] та [PERSON]. Вона тривалий час хворіє та має поважний вік, приблизно з 2007 року у неї почалися проблеми, повязані із неможливістю самостійно в повному обсязі себе доглядати. З березня 2012 року стан її здоровя погіршився, вона почала втрачати свідомість, не мала змоги самостійно пересуватися на вулиці, у звязку з чим потребувала стороннього догляду і допомоги. В розмові з сином [PERSON], він пообіцяв їй, що буде за нею постійно доглядати, дбати про неї, забезпечувати всім необхідним та поховає за свої кошти, але вона повинна укласти з ним договір, за яким він зобовязується дбати про неї та утримувати при житті, а за це після її смерті він стане власником її квартири. Позивач спочатку відмовилася, але [PERSON] її впевнив, що він в жодному разі не має намір залишити брата [PERSON] без спадщини та пояснив, що після її смерті одному буде легше прийняти спадщину, а після цього він продасть квартиру і половину коштів віддасть брату [PERSON]. Після чого позивач погодилась укласти з сином [PERSON] договір. Син [PERSON] спочатку часто до неї навідувався, піклувався про неї і вона гадки не мала, що він має інші наміри. Через деякий час син [PERSON] повіз її до нотаріуса, куди і коли саме вона не памятає, де вона і підписала договір, будучи впевнена, що підписує саме той договір, стосовно якого вона із сином [PERSON] домовлялися раніше. Сам договір вона не читала, нотаріус їй доступно і зрозуміло нічого не розяснив. Після укладання договору позивач продовжувала мешкати в належній їй квартирі і була впевнена, що є її власницею, самостійно за свої кошти сплачувала комунальні платежі. Син [PERSON], відповідач по справі, забрав її пенсійну карту та з її пенсії придбавав їй продукти харчування. Жодної іншої допомоги син їй не надавав. Коли позивач хворіла, син [PERSON] з невісткою забирала її до себе додому і лікували та доглядали, потім вона знову поверталася до себе додому. У квітні 2016 року вона важко захворіла і 15 квітня син [PERSON] знову забрав її до себе додому, де лікував, бо сама вона вже не могла впоратися. Позивач постійно дзвонила до сина [PERSON], але він трубку не брав і ухилявся від розмов. Приблизно у серпні 2016 року вона знову подзвонила сину [PERSON], але слухавку взяла онука Ольга, яка повідомила її, щоб вона батькові більше не дзвонила, що допомагати вони їй не будуть, бо в них немає грошей, а за свою квартиру щоб забула і до неї не поверталася, бо по закону вона вже належить їм і їй потрібно терміново кошти в сумі 100\~000 гривень. Позивач почала хвилюватися і попросила сина [PERSON] та невістку розібратися в ситуації. 23 вересня 2016 року у нотаріуса [PERSON] вони отримали копію договору дарування від 08.05.2012 року і лише в цей день їй стало відомо, що вона підписала договір дарування з [PERSON], а не договір довічного утримання, як вона вважала. Позивач не бажала безоплатно передати у власність [PERSON] квартиру, яка є її єдиним житлом. Укладаючи договір з [PERSON] позивач помилялася щодо правової природи правочину і вона вважає, що спірний договір дарування спрямований на настання реальних наслідків, але не за договором дарування, а з договором довічного утримання. Отже, існує помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, тому спірний договір дарування підлягає визнанню недійсним. У своєму позові позивач просить визнати недійсним договір дарування від 08.05.2012 року на квартиру [ADDRESS], укладений між нею та [PERSON], з моменту його укладення. У судове засідання позивач та її представники [PERSON] та [PERSON] не зявилися, але надали заяву , в якій просять позов задовольнити і розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, але надав заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу без його участі. Третя особа у судове засідання не зявилася, але надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.. Дослідивши докази по справі, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Із договору дарування від 08.05.2012 року встановлено, що [PERSON] подарувала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Із довідки про реєстрацію місця проживання № 04-19/2/7050 від 04.09.2016 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: в [INFO] по сьогоднішній день. Із медичних довідок з центру первинної медико-санітарної допомоги № 9 від 13.09.2016 р. та 30.09.2016 р. встановлено, що [PERSON] страждає на хворобу церебральний атеросклероз Ш ст. Таким чином, судом встановлено та підтверджено належними та допустимими доказами, що [PERSON], як людина доволі похилого віку, яка за станом здоров*я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодилася на передачу квартири, яка є її єдиним житлом та у якій вона продовжувала проживати після укладення договору дарування, у власність [PERSON] лише за умови довічного утримання, й, укладаючи спірний договір, помилялася щодо правової природи правочину, прав та обовязків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до п.2 ст.719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Як було встановлено судом, договір дарування від 04.07.2008року, укладений між [PERSON] та [PERSON] був укладений у письмовій формі і посвідчений приватним нотаріусом. Тому, судом встановлені підстави для визнання договору дарування від 08.05.2012 року недійсним, бо при укладенні договору дарування не були дотримані загальні вимоги, які необхідні для чинності договору, що встановлені в ст.203 ЦК України. Таким чином, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування і докази у судовому засіданні, і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved