Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що вона з 1989 року зареєстрована та проживає у [INFO]. У 1989 році [PERSON] продав їй житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями, що знаходиться у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області по вулиці Лермонтова,37, договір купівлі-продажу був укладений в усній формі. Після чого вони мали намір оформити нотаріально, але [PERSON] захворів та помер. Після смерті [PERSON] вона разом зі своєю сімєю проживає у вищезазначеному будинку. На сьогоднішній день вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Просить суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок з належними надвірними будівлями, що розташований по вулиці Лермонтова,37 у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву за вхід.№1285 від 22.02.2018 року з клопотанням справу розглянути у її відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Ямпільського району Вінницької області у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву за вхід.№919 від 07.02.2018 року за підписом сільського голови з клопотанням справу розглянути у відсутність представника відповідача. [PERSON] сільська рада не проти позитивного вирішення питання за заявою [PERSON] Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі довідки №49 від 12.01.2018 року виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Ямпільського району Вінницької області судом встановлено, що в житловому будинку, що розташований у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області по вулиці Лермонтова,37 з 1989 року проживають та зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Із копії паспорту громадянина України судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована з 1989 року у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області. [PERSON] про право приватної власності на домоволодіння від 10 жовтня 1988 року судом встановлено, що житловий будинок по вулиці Лермонтова,37 у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області в цілому належить [PERSON]. Із технічного паспорту на садибний житловий будинок №37, по вулиці Лермонтова у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області судом встановлено, що замовником технічної інвентаризації на вищевказаний житловий будинок є [PERSON], тобто позивачка. Перевіривши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні беззаперечно доведено, що з 1989 року по даний час позивачка добросовісно та відкрито володіє житловим будинком з належними до нього надвірними будівлями, що розташований по вулиці Лермонтова,37 у селі Дзигівка Ямпільського району Вінницької області та належить на праві приватної власності [PERSON]; згідно запису в паспорті та довідки виконкому [PERSON] сільської ради Ямпільського району Вінницької області у даному домоволодіння позивач зареєстрована з 1989 року і по даний час проживає там, фактично здійснюючи функції володільця; своїми правомірними діями позивач заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об'єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Також, згідно з п.9, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито, безперервно користується нерухомим майном на протязі більше десяти років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем. Згідно ч.1ст.142 ЦПК України з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50 відсотків судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі ч.1ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved