Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, в якому зазначила, що 01.08.2014 року помер її батько [PERSON], який при житті прийняв спадщину після своєї доньки [PERSON], померлої 29.09.2008 року, та дружини [PERSON], померлої 11.10.1995 року. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді двокімнатної квартини за адресою: Донецька область, м.Донецьк вул. Щорса, 43/17, що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності. Вона вчасно звернулася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини, але постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що спадкодавець не зареєстрував свої майнові права на нерухоме майно. На підставі цього просить визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом на квартиру за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Щорса, 43/17. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник Ворошиловської районної ради м. Донецька в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідача, на підставі наявних в ній даних і доказів, з постановленням заочного рішення. Суд, дослідивши надані докази й матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 29 вересня 1993 року № 15482, виданого Фондом комунального майна Донецької міської ради, квартира за адресою: Донецька область, м. Донецьк, вул. Щорса, 43/17, належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть І-НО № 063620, виданого 17.10.1995 року Ворошиловським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Донецька, [PERSON] померла 11 жовтня 1995 року. Відповідно до свідоцтва про смерть І-НО № 329598, виданого 22.09.2008 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла 20 вересня 2008 року. Відповідно до свідоцтва про смерть І-НО № 792231, виданого 02.08.2014 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер 01 серпня 2014 року. Згідно свідоцтва про народження ЧЕ № 380180, виданого 17.10.1957 року райЗАГС м. Лозова Харківської області, [PERSON] народилася 18 вересня 1957 року та її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину у вигляді квартири у відповідності з вимогами ст.1269 ЦК України прийняла спадкоємець першої черги - його дочка [PERSON], яка своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Другої краматорської державної нотаріальної контори від 19 травня 2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, яка залишилася після смерті її батька [PERSON], померлого 01 серпня 2014 року, у звязку з неможливістю подальшої реєстрації прав власності. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв»язку з тим, що її батько за життя не зареєстрував своє право на спірне майно в КП БТІ після прийняття спадщини після смерті своєї дружини та дочки, її право підлягає захисту в судовому порядку. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд приходить до переконання, що відсутність державної реєстрації права на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст.1217, п.1 ч.2, абз.2 ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З наведених підстав суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в Ворошиловському районі м. Донецька, яка складається з двох кімнат, загальною площею 56,30 кв.м., жилою площею 30,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 01 серпня 2014 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved