Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 06.12.2013 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з матірю. Зазначає, що відповідач добровільно не забезпечує сім'ю, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає і що змушує її звернутися за захистом порушених прав до суду. Просить винести рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх його доходів до досягнення старшою дитиною повноліття та на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходів. Ухвалою суду від 04.04.2019 вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони спору мають двох малолітніх дітей, а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що свідчать наявні у матеріалах справи копії свідоцтв про їх народження. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дітей та дружину. Діти перебувають на повному утриманні матері, яка ніде не працює та перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Рокитнянської РДА Київської області у звязку із доглядом малолітнього [PERSON] до досягнення ним віку трьох років, отримуючи при цьому державну допомогу при його народженні. Вказана обставина підтверджується довідкою № 202 від 03.04.2019 управління соціального захисту населення Рокитнянської РДА Київської області. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст.19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно ст. 83ЦК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із сімейних відносин та мають регулюватися положеннями ст. 84 та глави 15 Сімейного Кодексу України. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст.181 ч.1 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Разом з тим, ч.3 цієї норми визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. На разі, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому законодавець визначає, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст. 84 СК України). Вимогу позивача про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх його доходів суд вважає такою, що грунтується на встановлених обставинах спору та законі, а відтак остання підлягає задоволенню у повному обсязі. Позаяк, з огляду на положення п.2 ч.1 ст.182 СК України, зважаючи, що позивачем в супереч вимогам статті 81 цього Кодексу не подано до суду доказів розміру доходів відповідача, наявності чи відсутності в останнього утриманців, суд приходить до висновку, що справделивим розміром аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років є 1/6 частина доходів відповідача. Таким чином, позов підлягає часткоовму задоволенню. За вимогами положень п. 3 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому останній у відповідності до положень ст.. 141 ЦПК України має бути стягнутий на користь держави з відповідача у справі в сумі 768.40 грн..

Outcome: approved