Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» про стягнення заборгованості по заробітній платі, в обґрунтування якого зазначила, що 18.10.2010 року вона прийнята на роботу в ТОВ «МІК» на посаду комірника, 01.10.2013 року переведена на посаду бригадира на дільницях основного виробництва, 15.05.2014 року була звільнена за згодою сторін. З 01 січня 2014 року по день звільнення 15.05.2014 року їй не виплачувалася заробітна плата, заборгованість по якій станом на 01.11.2014 року складає 2 176,69 грн., яку просить стягнути з ТОВ «МІК». Позивач [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалася, від неї надійшла заява, в якій вона просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволені (а.с. 17). Представник відповідача ТОВ «МІК» - Меркулова О.А. в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала не заперечувала проти їх задоволення (а.с. 30). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних законних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. … Використання примусової праці забороняється. … Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення… Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Судом встановлено, що 18.10.2010 року [PERSON] згідно наказу №295/1к від 18.10.2010 року була прийнята на роботу до Товарства з обмеженою відповідальністю «МІК» на посаду комірника (а.с. 24), 01.10.2013 року наказом № 214-к переведена на посаду бригадира на дільницях основного виробництва (а.с. 25) з якої 15.05.2014 року наказом № 77-к від 15.05.2014 року звільнена за власним бажанням (а.с. 26). Розмір невиплаченої заробітної плати, що належить [PERSON], згідно довідки виданої ТОВ «МІК» складає станом на 01.11.2014 року 2 176,69 грн., з яких: за січень 2014 року - 541,43 грн., за лютий 2014 року - 488,67 грн., за березень 2014 року - 372,59 грн., за квітень 2014 року - 774,00 грн., (а.с. 17). Розмір заборгованості сторонами не оспорюється. Відповідач не заперечував проти заборгованості по заробітній платі перед [PERSON], надавши відповідну заяву про визнання позову. Згідно зі ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності з ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідачем порушено право позивача на оплату її праці, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості по заробітній платі в розмірі 2 176,69 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, яка випливає з трудових відносин, позивач була звільнена від сплати судового збору. Оскільки відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, у зв'язку з цим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved