Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 4 000 грн. щомісячно. Вимоги мотивує тим, що у 1970 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON], від шлюбу з яким у них народився син [PERSON], [INFO]. У зв'язку із тим, що вони з [PERSON] не зійшлися характерами, у 1972 році шлюб між ними було розірвано, а син залишився проживати з нею. Вдруге шлюб вона не укладала та інших дітей не має. Позивач зазначає, що вона 1937 р.н., з 1993 року отримує пенсію за віком. Вони з сином зареєстровані в одній квартирі, однак відповідач всіляко перешкоджає їй мешкати у квартирі та не надає ніякої матеріальної допомоги. Також вказує, що у 2010 році відповідач її побив, стан її здоров'я до теперішнього часу до ладу не прийшов, а вона змушена значні кошти витрачати на придбання ліків. Внаслідок хвороби вона не має можливості повноцінно працювати, отримувати заробітну плату та утримувати себе, її пенсія складає 1427,89 грн., яких їй не вистачає на ліки та життя. Відповідач в свою чергу офіційно не працює, проте отримує дохід від перевезення через кордон автомобілів, однак допомоги їй не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. В судове засідання позивач не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, до суду подала заяву у якій просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, а саме не заперечував проти стягнення з нього аліментів у розмірі 600 грн. щомісячно та заперечував стосовно обставин обґрунтування позову, пояснив, що він не працює за станом здоров'я, оскільки має захворювання на цукровий діабет, через що потребує постійного лікування, яке вимагає значних фінансових витрат. В допомозі матері він ніколи не відмовляв та в разі необхідності завжди надавав грошові кошти, проте ці гроші позивачем витрачалися на суборенду квартир, які вона в подальшому здавала приїжджим до м. Києва, через що неодноразово у неї виникали проблеми із законом, які йому доводилося завжди вирішувати. На свою матір руки він ніколи не піднімав, проживати з ним не перешкоджає, однак позивач сама уникає зуcтрічей з ним, їй на праві власності належить декілька квартир, де вона і мешкає. Також не відповідає дійсності те, що він провозить через кордон транспортні засоби. Він не працевлаштований, має несистематичні доходи орієнтовно близько 2 000 грн. на місяць від надання ним послуг по ремонту автомобілів. Транспортні засоби які за ним зареєстровані в ДАІ йому не належать, оскільки він їх продав років 8-10 тому за генеральними довіреностями. Три роки тому він передав позивачу грошові кошти у розмірі 22 000 дол. США, у зв'язку із чим вона дозволяла собі проходити лікування у клініці «Борис», а тому стверджувати, що його матір потребує фінансової допомоги не можна. Також він за позивача постійно сплачує житлово-комунальні послуги. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, [PERSON] являється матір'ю [PERSON] (свідоцтво про народження відповідача - а.с. 13). Відповідно до довідки № 2092 від 09.03.2017 року, [PERSON] перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком, щомісячний розмір якої з грудня 2016 року по березень 2017 року становить 1 427,89 грн. (а.с. 4). Позивач в позовній заяві просить задовольнити її вимоги, вказуючи на те, що вона має проблеми зі здоров'ям, розмір її пенсії є незначним, матеріальної допомоги на її утримання відповідач не надає. Згідно ч. 1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідач суду пояснив, що інших дітей у позивача не має, він не працевлаштований, оскільки хворіє на цукровий діабет, що не дозволяє йому щоденно працювати. Суд приймає до уваги вказані пояснення відповідача, оскільки вони підтверджуються письмовими доказами, а саме відповідно консультативного висновку Мед світ [PERSON] встановлений діагноз цукровий діабет ІІ типу. Крім того, на утриманні відповідача також ще є неповнолітня донька [PERSON], [INFO]. Відповідно відомостей Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві від 04.09.2015 року та від 24.05.2017 року, інформація про доходи [PERSON] за період з 01.04.2012 р. по 30.06.2015 р. та з 01.01.2015 року по 31.12.2016 р. відсутня. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК ), не є абсолютним. За вимогами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідач позов визнав частково, а саме погоджується сплачувати аліменти на користь матері у розмірі 600 грн. щомісячно. Беручи до уваги розмір доходів сторін по справі, встановлений законом розмір прожиткового мінімуму, стан здоров'я відповідача, також враховуючи часткове визнання позову відповідачем та те, що останній не працевлаштований, на його утриманні ще є неповнолітня донька, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме на користь позивача з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі по 600 грн. щомісячно. В решті вимог слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів того, що відповідач взмозі сплачувати аліменти в заявленому розмірі. З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, також необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 640 грн. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: partial