Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить: 1) встановити факт її перебування у трудових відносинах з суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою-підприємцем [PERSON] на посаді бухгалтера з січня 2013 року; 2) зобов'язати відповідача оформити документи про прийняття її на роботу за сумісництвом та звільнення; 3) стягнути з відповідача на її користь невиплачені належні при звільненні суми заробітної плати за березень-травень 2013 року в сумі 4500,00 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 750,00 грн., 4) стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних їй як звільненому працівникові коштів по день фактичного розрахунку (на дату подачі позову до суду становить 9750,00 грн.); 5) стягнути з відповідача на її користь кошти за завдані їй матеріальні збитки (на дату подачі позову до суду становлять - 539,34 грн.); 6) стягнути з відповідача на її користь кошти за завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; 7) зобов'язати відповідача нарахувати та сплатити єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування і видати їй довідку, передбачену ст. 49 КЗпП за формою згідно додатку 6 до Порядку встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266. Свої вимоги мотивувала тим, що за отриманою нею пропозицією кадрового агентства для працевлаштування на посаду бухгалтера в кафе «Парадіз» роботодавцем відпоповідачем ФОП [PERSON] з січня 2013 року вона була допущена до роботи на посаді бухгалтера та узгоджено суму винагороди в розмірі 1500,00 грн. за обумовлений обсяг робіт. За січень та лютий 2013 року їй було виплачено із затримкою заробітну плату в сумі по 1500,00 грн. за кожен місяць, а за березень, квітень та травень 2013 року заробітної плати вона не отримала, хоча робота була виконана вчасно та в повному обсязі. 24.05.2013 року вона повідомила відповідачу про звільнення за власним бажанням і з 01.06.2013 року відповідач прийняла на посаду бухгалтера іншу особу, якій вона передала всі справи і документи на паперових та електронних носіях. При звільненні їй не було виплачено заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. На її звернення до відповідача у надісланій відповіді не повідомлено про суму заборгованості, а натомість відмовлено в задоволенні всіх її вимог. Якби їй було виплачено всі заборговані суми, вона б мала можливість розмістити ці кошти на депозитний рахунок банку та отримати проценти за 188 днів у сумі 539,34 грн. Порушення відповідачем її прав їй було завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснила, що з січня по травень 2013 року вона працювала бухгалтером у ФОП [PERSON] за сумісництвом, так як має основне місце роботи на посаді директора товариства, і саме через це вона не наполягала на внесенні запису в її трудову книжку, а відповідач їй пояснювала, що в неї існують проблеми з паспортом. Трудовий договір було укладено з відповідачем усно, а письмового договору між ними не укладалось і вона не писала заяв про прийняття на роботу та про звільнення. Вона була допущена до роботи в січні 2013 року внаслідок отримання від відповідача її документації, вела всю бухгалтерію відповідача, проводила банківські платежі, складала звіти до відповідних податкових та пенсійних органів. На підтвердження виконання нею цієї роботи вона склала реєстр документів, які були нею опрацьовані для складання звітів. Оскільки вона не була офіційно оформлена на роботу у відповідача, тому саме відповідач підписувала всі звіти. Всі документи опрацьовувала вдома і відправляла за належністю через власні засоби звязку. Окрім того, позивач вказала на те, що вона власноруч вела книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу ФОП [PERSON]. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали. Відповідач надала пояснення про те, що вона не допускала позивача до роботи, трудових відносин з нею та договорів цивільно-правового характеру не було, довіреностей на її імя не видавала і ніяких усних домовленостей з нею не було. Їхні відносини були приятельськими і після їхнього знайомства позивач запропонувала їй свою допомогу, приходила до неї в кафе у вечірній час, знала про її проблеми та давала свої поради, ніяких коштів їй не платила, а в подальшому позивач забажала отримати від неї оплату. Не заперечувала, що у позивача можуть знаходитися її документація, оскільки вона мала доступ до її кабінету, де зберігалися всі документи для здійснення підприємницької діяльності. Суд, заслухавши сторони та їхніх представника, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу ФОП [PERSON], зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовне підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Частинами 1, 2 та 3 ст. 24 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Згідно ч. 4 ст. 24 КЗпП України (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказу чи розпорядження не було видано, але працівника фактично було допущено до роботи. За положеннями ст. 24-1 КЗпП України (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивач має повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» за кваліфікацією магістра, що підтверджується дипломом магістра, виданим Державною агроекологічною академією України 28.09.2001 року (а.с. 43). На запит адвоката [PERSON] представника відповідача директором кадрового центру «Вакансія +» надано відповідь про те, що згідно договору про надання послуг з підбору персоналу № 11 від 28.01.2013 року з ФОП [PERSON], [PERSON] на посаду бухгалтера не направлялася та взагалі [PERSON] в базі даних агентства не зареєстрована і клієнтом з пошуку роботи не була (а.с. 68). У листі від 31.08.2013 року, направленому позивачем до відповідача, позивач повідомила про непроведення з нею розрахунку з виплати заробітної плати за березень та квітень 2013 року, внаслідок чого виникла заборгованість, тому просить виплатити їй належні при звільненні суми та письмово повідомити про нараховані належній їй суми, видати довідку, передбачену ст. 49 КЗпП за формою згідно додатку 6 до Порядку встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року № 1266, а також попередила про наслідки невиконання її вимоги (а.с. 16, 17). Не отримавши відповіді на своє звернення, позивач повторно надіслала їй листа від 15.10.2013 року (а.с. 26, 27). Листом від 10.11.2013 року відповідач вказала позивачу на те, що між ними не було укладено жодних договорів і вона не була допущена до роботи, заперечивши факти виконання робіт та виплати заробітної плати, так само як і звільнення з роботи за власним бажанням без написання письмової заяви (а.с. 70). Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надав показання про те, що з весни 2013 року працював барменом у ФОП [PERSON] в кафе «Парадіз». Спільної роботи з позивачем не робив, а всі звіти здавав особисто відповідачу. Позивача бачив кілька разів у кафе, де вона спілкувалася з відповідачем, та не бачив, щоб позивач виконувала роботу бухгалтера. Фактичний допуск до роботи позивача та перебування у трудових відносинах із відповідачем стороною позивача обґрунтовано тим, що позивач обслуговувала банківський рахунок відповідача, здійснюючи платежі з рахунку відповідача в АТ «УкрСиббанку» із застосуванням електронної системи банк-клієнт, посилаючись на наявність кодів (паролів) в її мобільному телефоні на кожний платіж у період роботи бухгалтером, які надсилалися на телефон позивача з телефону відповідача (а.с. 91, 92). Окрім того, виконання роботи на посаді бухгалтера позивач обґрунтовувала опрацюванням значної кількості документів, зазначених у складеному нею реєстрі документів за І півріччя 2013 року (а.с. 44-51), ведення обліку в автоматизованому вигляді із застосуванням програми «1С Бухгалтерія», формуванням в електронному вигляді книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу ФОП [PERSON] (а.с. 141-144) та перенесенням з неї даних у прошнуровану книгу, формуванням та поданням звітності до контролюючих органів з використанням програми «М.Е.Doc», надавши копію реєстрів звітів (а.с. 93, 94), а також переданням документів наступному бухгалтеру [PERSON] за допомогою електронної пошти (а.с. 145-147). При цьому дані оглянутої в судовому засіданні книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу ФОП [PERSON] не співпадають з даними роздруківки електронного вигляду книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу ФОП [PERSON] (а.с. 141-144). Надані стороною позивача докази на підтвердження обставин, на які вона посилалася як на підставу заявленого позову, що були досліджені під час судового розгляду, суд вважає недостатніми та непереконливими для висновку про перебування позивача у трудових відносинах із відповідачем внаслідок її фактичного допуску до роботи, так як жоден з офіційних документів не містить її підпису із зазначенням прізвища та посади, а також саме перебування цих документів у позивача та обслуговування банківського рахунку відповідача суд не розцінює в якості достатніх доказів існування між ними трудових відносин. За наведених обставин та з огляду на те, що позивач не зверталася письмово до відповідача із заявами про прийняття та про звільнення з роботи, а показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] не підтверджено фактичного допуску позивача до роботи на посаді бухгалтера ФОП [PERSON], у звязку з чим суд вважає недоведеними позивачем належними та допустимими доказами факт перебування позивача у трудових відносинах із відповідачем із січня по травень включно 2013 року та факт допуску її до роботи на посаді бухгалтера. У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 розяснено, що згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, фактичний допуск до роботи може бути прирівняний до укладення трудового договору тільки в тому випадку, якщо працівника допущено до роботи з відома власника або уповноваженого ним органу. Аналіз досліджених доказів та встановлених обставин свідчить про те, що між сторонами не було належним чином оформлено трудових відносини і на виконання ст. 24-1 КЗпП України не здійснювалася реєстрація у державній службі зайнятості в письмовій формі трудового договору. Для доведення фактичного допуску до роботи за відсутності належного оформлення трудового договору мають бути надані належні, допустимі та достатні докази виконання роботи особою, яка була допущена до роботи, і що ця робота провадилася за розпорядженням чи відома роботодавця, чого також до суду позивачем не надано, а в силу ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи та не ґрунтуються на положеннях закону. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed