Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача в якому просить визнати за нею право власності на 1\\4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою с. Супрунівка, пров. Садовий, 8 Полтавського району Полтавської області та складається з : житлового будинку літ. А-1 загальною площею 96,8 кв., житлова площа 40,7 кв.м, навісу «а», сараю «Б», погрібу вхідному «б», навісу (тимч.) «б1», хвіртки №1, огорожі №2.В обґрунтування позову посилається на те, що оформити свої спадкові права вона не має можливості в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приходить до наступного висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 січня 1995 року відділом приватизації Полтавського тампонажного управління, сімї у складі чотирьох чоловік [PERSON], [PERSON], [PERSON] (на даний час прізвище [PERSON]), [PERSON], була передана у приватну власність квартира [ADDRESS]. Але, фактично це був окремо розташований одноповерховий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований на земельній ділянці площею 0,12 га. 28.12.2011 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме : 1\\4 частину житлового будинку і господарських будівель, що знаходяться в с. Супрунівка, пров. Садовий, 8 Полтавського району. Згідно технічного паспорта, виготовленого КП «БТІМ Полтавського району» на земельній ділянці в с. Супрунівка, пров. Садовий, 8 розташований житловий будинок і господарські будівлі. В цілому будинковолодіння складається з: житлового будинку літ. А-1 загальною площею 96,8 кв.м, житлова площа 40,7 кв.м, навісу «а», сараю «Б», погрібу вхідному «б», навісу (тимч.) «61», хвіртки №1, огорожі №2. Згідно державного акту на право приватної власності на землю ІУ-ПЛ № 046057, виданого 03.06.1997 року Супрунівською сільською радою, земельна ділянка площею 0,12 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд була передана у приватну власність [PERSON] . Спадкоємцями на майно [PERSON] були доньки - відповідачі [PERSON]О і [PERSON], які прийняли спадщину в установленому законом порядку. Постановою Полтавської районної державної нотаріальної контори №02- 31/448 від 29.09.2016 року [PERSON] і [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю документів, які б підтверджували право власності на житловий будинок і господарські будівлі, так як свідоцтво про право власності на житло від 19.01.1995 року визнавало право власності на квартиру. В звязку з тим, що позивач та відповідачі опинилися у такій ситуації, яка виключала можливість в повній мірі здійснювати управління та розпорядження своїм нерухомим майном, вони звернулися до Полтавського районного суду з позовом про визнання права спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по пров. Садовому, 8 в с. Супрунівка Полтавського району. Рішенням Полтавського районного суду від 01 березня 2017 року були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] та визнано частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю ІУ-ПЛ № 046057, виданого 03.06.1997 року Супрунівською сільською радою , а саме в частині права власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,12 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, визнано за [PERSON] і [PERSON] право спільної часткової власності по 3/8 частини за кожною на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. В решті вимог було відмовлено. В тому числі [PERSON] було відмовлено в задоволені позовних вимог щодо визнання права власності на 1\\4 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в с. Супрунівка, пров. Садовий, 8 Полтавського району, на тій підставі, що нею не було надано доказів про порушення її прав та охоронюваних законом інтересів. 24 травня 2017 року позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно КП «БТІМ Полтавського району» з заявою про державну реєстрацію мого права власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями в с. Супрунівка пров. Садовий, 8 Полтавського району. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] мені було відмовлено у державній реєстрації права власності на 1\\4 частину вищезазначеного житлового будинку на тій підставі, що для проведення державної реєстрації права власності мною було подано свідоцтво про право власності на житло, видане 19.01.1995 року відділом приватизації житла Полтавського тампонажного управління, згідно якого я є співвласником квартири по пров. Садовому, 8 в с. Супрунівка. В той же час, згідно технічного паспорта від 13.10.2016 року цей обєкт є садибним житловим будинком, розташованим на окремій земельній ділянці. Згідно частини 1 ст.381 ЦК України, садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно ст.380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно ч.1 ст.382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживанні. Рішенням виконкому Супрунівської сільської ради Полтавського району від 30 березня 2017 року №87 приватизована квартира за адресою [ADDRESS] була переведена у статус житлового будинку за цією ж адресою. Таким чином, я фактично не маю правовстановлюючого документа на 1\\4 частину житлового будинку, що порушує мої законні права та інтереси, та не маю можливості отримати його у позасудовому порядку. Як доказ порушення моїх законних прав та інтересів є рішення про відмову у державній реєстрації мого права власності на частину нерухомого майна та рішення виконкому Супрунівської сільської ради від 30.03.2017 року про зміну статусу житлового приміщення. Відповідно судовій практиці, зокрема позиції Верховного Суду України, прийняте з певних підстав судове рішення про відмову в позові за окремими категоріями справ при збереженні існуючих правовідносин, які спричинили звернення до суду, не є перешкодою для повторного звернення до суду заінтересованих осіб з метою вирішення спору. (Наприклад, постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 22.04.2015 року справа № 6-79цс15) Отже, попередній позов не був вирішений по суті. Підставою для відмови в позові було ненадання доказів порушення моїх прав для звернення з позовом до суду. Крім того, за даним позовом змінився склад сторін, де відповідачами є інші особи. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.ст. 391, 392 ЦК України власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту права є його визнання. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає , що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved