Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини. До суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. В позові позивач посилається на те, що вона з відповідачем з 21 серпня 2015 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання позивача, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, у зв'язку з чим вона просить суд винести рішення про стягнення з відповідача на її утримання в зв'язку з доглядом за дитиною у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з дня її звернення до суду та до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 21.08.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого 21.08.2015 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 26 липня 2016 року Красногвардійським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, який проживає разом з матір'ю. Сторони по справі проживають окремо. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дружини у зв'язку з доглядом за дитиною до досягнення трирічного віку не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. На даний час позивач не працює, тому що знаходиться у відпустці по догляду за дитиною по досягненню нею трирічного віку, а тому не має можливості працювати та отримувати кошти на своє утримання. Відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Суд вважає, що відповідач має можливість надавати позивачу таку допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд звичайно виходить з того, що відповідач є молодою працездатною особою, інших утриманців немає, тому спроможній платити аліменти на утримання дружини, яка проживає зі спільною дитиною, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 182 Сімейного кодексу України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є здоровою, працездатною особою, на даний час працює в КП «Автопідприємство санітарного транспорту» Дніпровської міської ради, та має стабільний заробіток, а тому суд вважає, що аліменти на утримання позивача він повинен сплачувати, у розмірі 1/6 частини, обставин та доказів неможливості надання ним матеріальної допомоги позивачу суду не надано, згідно наданої суду заяви відповідач позов визнав в повному обсязі. Таким чином, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та можливості відповідача, суд присуджує аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини щомісячно, що буде відповідати інтересам обох сторін, в зв'язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Вказаний розмір аліментів суд пов'язує з доходами відповідача та прожитковим мінімумом для працездатної особи, який визначений державою. Відповідно до ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Крім того, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору за вимоги про стягнення аліментів, він підлягає стягненню з відповідача відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 704,80 грн.. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати на користь позивача на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) із дня пред'явлення позову, тобто з 12 жовтня 2018 року, щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до 18.07.2019 року. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved