Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 грн., щомісячно та до повноліття дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває в шлюбі з 28 березня 1994 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, навчається на першому курсі Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет», навчання є платним та складає 28500 грн. 00 коп. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Представник позивача у підготовчому судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Відповідач у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти позову, визнав розмір аліментів, але просив врахувати сплачені 02.04.2018р., 16.04.2018р., 05.03.2018р. та 25.03.2018р. кошти у розмірі 7000 грн., на підтвердження яких надав копії квитанцій про перерахування коштів [PERSON]. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 березня 1994 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матірю та знаходиться на її утримані. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до договору про надання освітніх послуг № 2-1-17с від 30.08.2017 року [PERSON] навчається на першому курсі Приватного вищого навчального закладу «Київський медичний університет» та сплачує за навчання 28500 грн. в рік. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Суд не може прийняти у якості доказів щодо сплати аліментів квитанції від 02.04.2018р., 16.04.2018р., 05.03.2018р. та 25.03.2018р. на загальну суму 7000грн., оскільки з них не вбачається на що саме переводились кошти, оскільки в графі «призначення платежу» зазначено перерахування особистих коштів, а не відомості щодо сплати аліментів. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст. ст. 79, 84, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial