Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

позивач звернулася із позовом до відповідача, третьої особи про визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] та зняття його з реєстрації. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає в [ADDRESS], яка була приватизована нею та її матір'ю, і стала їм належати на праві спільної власності. Крім цього в квартирі зареєстрований її чоловік [PERSON], який з квартири добровільно виселився та в даній квартирі тривалий час не проживає. На усі її звернення до відповідача про принення реєстрації за вказаною адресою не реагує, порушує її права, а тому просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач, ї представник позовні вимоги підтримали з аналогічних мотивів. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, причин неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причин своєї неявки суду не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд в задоволенні позову відмовляє з таких підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Однак, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звернувшись до суду позовом просить визнати відповідача втратившим право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з підстав ст.72 та ст.107 ЖК України, оскільки на її думку відповідач тривалий час не проживає в квартирі, що є її власністю, на її вимогу добровільно відмовляється знятися з реєстрації, чим на її переконання порушує її майнові права власника. В підтвердження своїх обґрунтувань позивачем представлено суду свідоцтво про право власності на квартиру (а.с.4), довідку з місця проживання (а.с.5), акт обстеження житлових умов (а.с.14). Положеннями ст.107 ЖК України визначено, що у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Крім цього у ст. 72 ЖК України зазначено про те, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Проте позивачем не представлено суду жодного доказу про те, що відповідач [PERSON] користувався квартирою [ADDRESS], як житлом на умовах договору житлового найму. В той же час, як вбачається з довідки з місця проживання (а.с.5), за вказаною адресою відповідач зареєстрований з 20.10.1976 року. Із представленого позивачем свідоцтва про право власності на квартиру від 23.09.1996 року (а.с.4) вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином убачається, що відповідач [PERSON] окрім того, що є зареєстрований в даній квартирі, являється її співвласником на праві спільної сумісної власності. А відтак даючи правову оцінку спірним правовідносин суд не вправі виходити лише із положень житлового законодавства, а повинен керуватися іншими нормами цивільного законодавства, що регулюють правовідносини, що виникають в процесі здійснення права власності. Зокрема за змістом ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України зміст права власності полягає у тому, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном які він реалізує на власний розсуд. Крім цього, у відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також у відповідності до положень ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. За таких обставин, оскільки право на проживання в квартирі, що перебуває у власності, та користування нею охоплюється змістом права власності, яке є непорушним, а відтак з наведеного випливає, що не можна позбавити відповідача, який є співвласником квартири на праві спільної сумісної власності, можливості користуватися нею, чи будь-якою її частиною, в тому числі і права на проживання в квартирі внаслідок його тривалої відсутності. А тому в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed