Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати із відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/4 частки від заробітку (доходу) на кожну дитину, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що перебуває в шлюбі з відповідачем з 25.06.2005 року, однак з січня 2017 року відповідач коштів на утримання дітей не надає, витрачає гроші тільки на власні потреби, участі у вихованні дітей не приймає, просить позов задоволити. Позивач в судовому засіданні підтримала в повному обсязівикладені у позовній заяві позовні вимоги, зіславшись на обставини та факти, що вказані в позові. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснивши, що не відмовляється від утримання дітей, однак просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1800грн. щомісячно на обох дітей. Вказав, що у нього єтеж батько пенсійного віку, яий є інвалідом І групи та потребує його піклування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як встановлено судом, що сторони перебувають в шлюбі з 25.06.2005року, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №139 /а.с.6/, в якому в них народились дві доньки: [PERSON], [INFO] /а.с.7/ та [PERSON], [INFO] /а.с.8/. Судом встановлено, що неповнолітні доньки сторін проживають разом з матірю та батьком по вул.Алмазна, 22/7 у м.Львові /а.с.9/, та відповідач не несе витрат на утримання дітей, хоча може надавати кошти на утримання своєчасно і систематично, оскільки працює та інших утриманців немає. Відповідно до ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991\~\~p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог\~ст.180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3\~ст.181 СК України\~\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, однак за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1\~ст.184 СК України\~). Згідно зі ст.181, 182 СК України\~\~за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Відповідно до ч.4\~ст.70 Закону України «Про виконавче провадження»\~загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial