Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який обґрунтує тим, що вона має у приватній власності кімнати [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 7 грудня 2006 року. У кімнаті [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , проте не проживає з 2005 року, і ця обставина перешкоджає вільному володінню, користуванню та розпорядженню позивачем її власністю, у зв`язку з чим просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутність, проти заочного рішення не заперечувала (а.с.17). Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав, в силу ч.7 ст.128, ч.4 ст.130 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце судового засідання (а.с.25,27,29). Враховуючи зазначене, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню зважаючи на таке. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , позивач у справі, є власником кімнат [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 7 грудня 2006 року (а.с.4,5,9,10). Відповідно до довідки Виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області №7456 від 15 листопада 2019 року [PERSON] зареєстрований в кімнаті [ADDRESS] (а.с.7). Комісійним актом від 20 листопада 2019 року, засвідченим депутатом Путивльської міської ради, зафіксовано той факт, що в кімнаті [ADDRESS] з 2005 року по теперішній час [PERSON] не проживає (а.с.8). Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач зареєстрований у вказаній кімнаті, проте з 2005 року не проживає у цій кімнаті, спільним побутом з позивачем не зв`язаний. Наявність реєстрації відповідача у вказаному будинку є презумпцією наявності у відповідача права користування чужим майном, тобто сервітутом в розумінні ст.395 ЦК України, що створює перешкоди позивачу у праві володіння, користування та розпорядження її майном. Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч.2 ст.406 ЦК України. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, в тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, законом визначено певний спосіб захисту цивільного права, пов`язаний з правом користування житловим приміщенням. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved