Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 31.12.2019 року вона уклала шлюб із [PERSON] . Від шлюбу вони з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з липня 2020 р. з відповідачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Зазначає, що відповідач працює фахівцем з налаштування РРО у ТОВ «Артсофт-Сервіс». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 12, 13). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та пояснила, що відповідач добровільно фінансово утримувати дитину не допомагає, лише двічі за чотири місяці приносив продукти. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував в повному обсязі, при наданні пояснень пояснив, що зможе сплачувати аліменти у розмірі 10-15%. Повідомив, що він працюючий пенсіонер, отримує пенсію по інвалідності 3 гр., також працює в компанії «Артсофт-Сервіс», має ще одну малолітню дитину від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , якій аліменти сплачує за усною домовленістю. Позивачу кошти на дитину він не надавав, однак купував все необхідне за вимогою позивача. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.12.2019 року (а.с. 5). Позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що малолітній син сторін по справі мешкає з матір`ю [PERSON] , домовленості між сторонами стосовно розміру аліментів не досягнуто, у зв`язку з чим виник спір. За приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина перебуває на утриманні матері. За змістом положень ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За повідомленням відповідача, він отримує пенсійні виплати, є особою з інвалідністю 3 гр., також постійно працевлаштований, отримує заробітну плату, на його забезпеченні ще є малолітня дитина від першого шлюбу. Вказані обставини позивачем не заперечувались. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення дитини, і позивачем заявлено до стягнення розмір аліментів у частці, яка становить ј від доходу відповідача, що за загальними правилами сімейного законодавства є мінімальною часткою при стягненні аліментів на одну дитину, та може бути зменшена у разі встановлення обставин передбачених ст. 182 СК України, які впливають на визначення розміру аліментів, при цьому судом встановлено, що у відповідача є ще одна малолітня дитина від першого шлюбу, яку відповідач зобов`язаний утримувати, за таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково, а саме з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову - з 24.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі позивачем не заявлялось. За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішується. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial