Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця», [PERSON] , в якому просить визнати частково недійсними, в частині належності на праві власності частки квартири [ADDRESS] [PERSON] , померлому [INFO] , свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 30.11.1998 року, виданого Знам`янським відділком Одеської залізниці на підставі розпорядження №3953 від 30.11.1998 року та розпорядження Знам`янського відділку Одеської залізниці №3953 від 30.11.1998 року. Також просить визначити розмір часток співвласників квартири [ADDRESS] , що належить їм на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.11.1998 року, виданого Знам`янським відділком Одеської залізниці на підставі розпорядження №3953 від 30.11.1998 року: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] в розмірі 1/2 частки та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , в розмірі Ѕ частки. Вимоги обґрунтовані\~тим,\~що позивач\~ [PERSON] \~та відповідач\~ [PERSON] ,\~доводяться одна\~одній матір`ю\~і дочкою,\~і до\~певного часу\~проживали разом\~в квартирі\~ [ADDRESS] .\~Також до\~складу їх\~родини входив\~чоловік позивача\~ [PERSON] ,\~який трагічно\~загинув [INFO] .\~Квартира,\~в якій\~вони проживали,\~належала до\~відомчого житлового\~фонду Одеської\~залізниці.\~В 1998\~році вона\~з дочкою\~ [PERSON] \~вирішили приватизувати\~вказане житло,\~у зв`язку\~з чим\~подали відповідні\~документи до\~органу приватизації.\~30.11.1998\~року Знам`янським\~відділком Одеської\~залізниці на\~підставі розпорядження\~від 30.11.1998\~року №3953\~їм було\~видане свідоцтво\~про право\~власності на\~житло № [NUMBER] \~на квартиру\~ [ADDRESS] .\~Обов`язкова державна\~реєстрація права\~власності на\~нерухоме майно\~до 01.01.2004\~року не\~вимагалася і\~тому нами\~здійснена не\~була. На даний час, коли постало питання внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно даних про власників цієї квартири та подальше нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу, виявлилося, що у вказаному вище свідоцтві №3953 від 30.11.1998 року зазначено про те, що квартира [ADDRESS] належить власниками [PERSON] , а також членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] , який на той час вже був давно покійним. Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року громадянам було надано право на отримання у приватну спільну (сумісну або часткову) власність житлових квартир, приміщень, тощо. Це право в рівних розмірах отримали наймачі житлових приміщень та члени їх сімей. Стаття 9 Цивільного кодексу УРСР у редакції 1962 року, що діяв на час виникнення вказаних правовідносин, прямо вказувала на правоздатність громадян, тобто здатність мати цивільні права і обовязки, яка виникала в момент народження і припинялася смертю. Стаття 48 вказаного кодексу передбачала недійсність правочину, шо не відповідав вимогам закону, в тому числі ущемлював особисті або майнові права неповнолітніх дітей. В статті 69 ЦК УРСР зазначено, що недійсність частини правочину не тягне за собою недійсності інших його частин, якщо можливо припустити, що правочин міг би бути здійснений і без включення недійсної його частини. Оскільки [PERSON] помер ще у 1986 році, коли Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-ХІІ від 19.06.1992 року ще не був прийнятий, а Україна входила до складу СPCP, в якому діяло законодавство, що взагалі не передбачало вининення права власності на житло в порядку приватизації, то свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] , видане органом приватизації- Знам`янським відділком Одеської залізниці нп підставі розпорядження від 30.11.1998 року №3953, як і саме розпорядження, на підставі якого воно видане, необхідно визнати рішенням суду недійсними в частині включення до складу членів сім`ї наймача [PERSON] померлого [PERSON] , який фізично не міг отримати у власність частку квартири. Визнання свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 30.11.1998 року та розпорядження Знам`янського відділку Одеської залізниці №3953 від 30.11.1998 року недійсними в частині належності частини житла на праві власності [PERSON] дозволить припинити його право на частку у спільному сумісному майні та визначити розмір часток інших співласників вказаного вище нерухомого майна. Крім того, позивач вказала, що логічним наслідком недійсності частини свідоцтва про право власності на житло №3953 від 30.11.1998 року, було б визначення судом часток співвласників [PERSON] та [PERSON] щодо яких це свідоцтво є дійсним. Таким чином, виходчи з положень ст.357 Цивільного кодексу України, що набрав чинності з 2004 року і діє на даний час, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлене за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлениий за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбанні (виготовленні, спорудженні) майна. Оскільки квартира [ADDRESS] придбана у власність позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] в порядку безоплатної приватизації в межах норми загальної площі 50,7 кв.м. (21 кв.м. на кожну особу +10 кв.м. на сім`ю), то їх частки в цьому спільному частковому майні є рівними, тобто по Ѕ , що позивач просить визначити рішенням суду. Ухвалою від 03.01.2020 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 29.01.2020 року. Ухвалою від 29.01.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 18.02.2020 року. Ухвалою від 18.02.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку з витребування судом додаткових доказів у справі, на 19.03.2020 року. Ухвалою від 19.03.2020 розгляд справи відкладено у зв`язку з витребування судом додаткових доказів у справі, на 13.04.2020 року. Позивач як і її представник - адвокат Перемот О.Г. у судове засідання не з`явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі. Представник відповідача\~ АТ «Українська залізниця» у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності з вирішенням позовних вимог у відповідності до чинного законодавства. При цьому, у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав та вказав, що у Знам`янському відділку Одеської залізниці не збереглися справи про приватизацію житлового фонду, до архіву вони також не передавалися, в тому числі і документи щодо приватизації позивачем та членами її сім`ї квартири [ADDRESS] . Залишився лише Журнал про приватизацію, в якому міститься запис про те, що [PERSON] в порядку приватизації передано у власність вказну квартиру. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіслала нотаріально завірену заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з\~наступних підстав. Судом встановлено, що 30.11.1998 року Знам`янським відділком Одеської залізниці було видано свідоцтво №3953, яким посвідчується, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] . Квартиру приватизовано згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Частки співвласників\~у свідоцтві\~про право\~власності на\~житло,\~яке є\~правоустановчим документом,\~не визначені(а.с. 7). Відповідно до Технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , квартира належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відповідно до свідоцтва на право власності № [NUMBER] , виданого 30.11.1998 року на підставі розпорядження відділу приватизацію від 30.11.1998 року №3953 (а.с. 15-16). З витягу з Журналу про приватизацію житлового фонду Знам`янського відділку Одеської залізниці, наданого представником АТ «Українська залізниці» вбачається наявний запис по ДУ-8, Совхоз, під номером 3953-2, про передачу [PERSON] у власність квартири [ADDRESS] (а.с. 37-38). Згідно зі свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 28.10.1986 року, [INFO] в селі Володимирівка Знам`янського району Кіровоградської області помер [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки Володимирівської сільської ради від 17.05.2019 року, померлий [PERSON] був зареєстрований та фактично проживав за адресою: [ADDRESS] з 1981 року по день смерті. На день смерті разом з померлим проживала його дружина [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою з 1981 року по 1986 рік. Син - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за даною адресою з 1982 року по 1986 рік, прийомна дочка [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за даною адресою з 1981 року по 1986 рік. Заповіт від імені [PERSON] у сільській раді не посвідчувався (а.с. 14). Після смерті [PERSON] , 13.11.1986 року було заведено спадкову справу №243, заяву про прийняття його спадщини подала дружина [PERSON] та їй видано свідоцтво про право на спадщину на грошовий вклад останнього (а.с.65-68). Зі свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 03.07.1982 року вбачається, що позивач та [PERSON] з 03.07.1982 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 9). Відповідач [PERSON] доводиться позивачу дочкою, її дошлюбне прізвище - [PERSON] . (а.с. 10,13). Рішенням п`ятої сесії Володимирівської сільської ради від 17.02.2016 року №43-5/2016 року, вулицю Леніна в селі Володимирівка перейме новино на вулицю «Дружби». Згідно зі ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Відповідно до ст.345\~ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року № 2482-XII. Згідно зі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~(в редакції, яка діяла на момент приватизації вищевказаної квартири) приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповдіно до ч.ч.1-3 ст.8 вищевказаного Закону (в редакції, яка діяла на момент приватизації вищевказаної квартири) приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Пунктом 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству 15.09.1992 №56 передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Судом встановлено,\~що на\~момент приватизації\~квартири[ADDRESS] , чоловік позивача [PERSON] - помер, тобто в розумінінні ст.9 ЦК УРСР в редакції 1962 року, його правоздатність (здатність мати цівільні права і обов`язки), припинилася з моменту смерті. Відповідно до\~ст.41\~ЦК УРСР\~в редакції\~1962\~року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Положеннями ст. 48 та ст. 60 ЦК УРСР в редакції 1962 року визначено, що недійсною є\~та угода,\~що не\~відповідає вимогам\~закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Недійсні частини угоди не тягнуть за собою недійсності інших її частин, оскільки можна припустити, що угода була б укладена і без включення недійсної її частини. Частиною 11 ст.8\~Закону України\~«Про приватизацію\~державного житлового\~фонду» передбачено, що спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду, вирішуються судом. Таким чином, розпорядження та свідоцтво про право власності на житло від 30.11.1998 року за №3953, видані органом приватизації житла Знам`янським відділком Одеської залізниці, в частині належності [PERSON] на праві власності частки спірного житла мають бути визнані частково недійсними та підлягають скасуванню в цій частині. Разом цим, позовна вимога про визначення розміру часток співвласників квартири задоволенню не підлягає, оскільки є передчасною, так як позивачем не доведено відсутність можливості вирішити дане питання у позасудовому порядку як і наявність спору між нею та відповідачем [PERSON] з приводу цього питання. Судові витрати понесені позивачем за подання даного позову до суду, за клопотанням позивача, суд відносить на його рахунок. На підставі викладеного та

Outcome: partial