Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. В позові зазначила, що право на зазначену квартиру набув її чоловік [PERSON], повністю сплативши пайовий внесок за житло. Оскільки нерухоме майно придбане під час перебування у шлюбі, належить чоловіку і дружині, позивач є учасником права спільної сумісної власності подружжя. 4 травня 2010 року сталася смерть чоловіка, а позивач, що постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається такою, що прийняла спадщину, крім того, ще й подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не отримала у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, які за життя чоловік так і не оформив. Інші спадкоємці померлого його доньки, які є третіми особами в справі, - у строк для прийняття спадщини звернулись до нотаріальної контори із заявами про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Так як згідно закону член кооперативу, який повністю сплатив свій пай за квартиру, стає її власником, просить визнати за нею право власності на житло у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка. В судове засідання позивач не зявилася, надавши письмове звернення з проханням про задоволення позову, розгляд справи у її відсутність, а також згодою на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічними заявами, які містять міркування про необхідність задоволення позову, звернулися треті особи в справі фізичні особи, а також представник житлово-будівельного кооперативу. Представник відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення справи, до суду не зявився з невідомих причин. За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 36, 158, 169 ЦПК України знаходить за можливе вирішувати справу у відсутність осіб, які беруть участь у справі, на підставі наданих позивачем і третьою особою-юридичною особою фактичних даних про права та взаємовідносини осіб, які беруть участь у справі. З письмового звернення відповідача до суду (а. с. 23) випливає, що відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки: позивач не надала доказів ведення з померлим спільного господарства; доказів щодо поважності причини пропуску строку звернення до нотаріальної контори; доказів того, чи звертались діти померлого з заявами про прийняття спадщини. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач є дружиною [PERSON], смерть якого сталася 4 травня 2010 року (а. с. 7, 8). [PERSON] за життя набув право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS], сплативши повністю пайовий внесок у сумі 13015 крб. 27 коп. у 1992 році (а. с. 38). Протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] звернулися: 20 вересня 2010 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини (а. с. 42); 4 жовтня 2010 року [PERSON], [PERSON] з заявами про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а. с. 41). У відповідності до ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент набуття спадкодавцем права на житло, член житлово-будівельного кооперативу, що повністю сплатив свій пайовий внесок за квартиру, отримує на неї право власності. Зазначені положення узгоджуються із змістом ст. 384 ЦК України, відповідно до якої у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Наведені положення закону дають суду підстави дійти беззаперечного висновку, що подружжя Двнилічевих, які уклали шлюб у 1972 році, сплативши повністю пай за квартиру у 1992 році, набули право власності на неї у рівних частках. В силу ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ст. ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. З огляду на встановлені обставини суд доходить висновку, що позивач здійснила право на спадкування, оскільки вчасно звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою, а, крім того, як дружина постійно проживала разом із спадкодавцем з 1972 року по день його смерті, між тим оформити це право у позасудовому порядку не змогла через те, що право власності спадкоємця на нерухомість не було зареєстроване. Разом з тим треті особи в справі, які також є спадкоємцями першої черги за законом [PERSON], скористались правом на відмову від прийняття спадщини, подавши відповідні заяви згідно з вимогами законодавства про спадкування. У звязку з викладеним суд знаходить всі підстави визнати за позивачем право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON] на належну спадкодавцеві квартиру [ADDRESS]. Заперечення відповідача, які всупереч принципу змагальності цивільного процесу не підкріплені жодними фактичними даними, не впливають на висновок суду, оскільки наведені в запереченнях доводи суперечать фактичним обставинам справи, які встановлені судом і підтверджені доказами, що додані до заяви ще при зверненні до суду, тому були відомі і відповідачу через вручення йому копій цих доказів. У звязку з викладеним ці заперечення, вважає суд, носять характер самоцілі і, як вже зазначено, не можуть впливати на рішення суду про необхідність захисту права позивача в обраний нею спосіб.

Outcome: approved