Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , що підтвердила договором дарування житлового будинку та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У вказаному будинку зареєстрований [PERSON] , який являється її сином. Останній не проживає в будинку з жовтня 2018 року. В добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом для можливості оформити субсидію для сплати комунальних послуг. Факт реєстрації відповідача в будинку позивача порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, вона позбавлений можливості оформити субсидію. Позивач в судове засідання не з`явилася, але представник надав заяву відповідно до якої підтримав позовні вимоги, просить суд їх задовольнити, розглядати справу без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 5 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Знам`янського міського нотаріального округу Кіровоградської область Поляковим О.О., зареєстрований в реєстрі за № 560 та зареєстрованого в БТІ 20 березня 2002 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2019 № 168366225, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки квартального комітету №14 м. Знам`янка № 160 від 14 листопада 2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою будинок [ADDRESS] , але не проживає з жовтня 2018 року. Акт про не проживання від 14 листопада 2019 року свідчить про те, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з жовтня 2018 року. Зі змісту позову вбачається, що реєстрація місця проживання відповідачів чинить перешкоди позивачу володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, звернутися до компетентних органів із заявою про надання субсидії на оплату комунальних послуг. Будь-яких суперечок щодо створення перешкод відповідачам у користуванні спірним будинком зі сторони позивача, не виявлено. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилом ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника жилого будинку, квартири, належать особи, зазначені в частині другій ст.64 цього Кодексу, за змістом якої членами сім`ї є подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарства. Відповідно до ст.72 ЖК України, особа втрачає право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад строки, встановлені ст.71 ЖК України, тобто за нею зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі не проживає в будинку позивача з жовтня 2018 року, є членом сім`ї позивача, і дана обставина підтверджена матеріалами справи. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в силу ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 20, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного та

Outcome: approved