Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому зазначила, що 28.12.2002 року у Липнязькій сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області вона зареєструвала шлюб з [PERSON], про що вчинено актовий запис № 19. Від сумісного проживання сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. У зв'язку із втратою взаєморозуміння та взаємоповаги, між подружжям стали виникати сварки . В кінцевому результаті сторони припинили спільне проживання . За таких обставин, позивач вважає, що їх з відповідачем шлюб став носити формальний характер, тому вважає доцільним його розірвати. Крім того, враховуючи ті обставини , що [PERSON] не виконує належним чином свого обов'язку по утриманню дитини, позивач вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів . Позивач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася. Подала заяву, в якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі . Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи по суті, в судове засідання не з'явився. Доказів про наявність поважних причин своєї неявки, відзиву та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 28.08.2018 року, виданого повторно Добровеличківським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області, встановлено, що сторони 28.12.2002 року у Липнязькій сільській раді Добровеличківського району Кіровоградської області зареєстрували шлюб, про що вчинено актовий запис № 19 ( а.с.12 ). З обґрунтувань позивача, які викладені в позовній заяві, встановлено, що у зв'язку із втратою взаєморозуміння та взаємоповаги, між подружжям стали виникати сварки . В кінцевому результаті сторони припинили спільне проживання . З поданої позивачем заяви, встановлено, що остання не бажає примиритися з відповідачем. Наведені обставини дають підстави суду зробити висновок про формальний характер шлюбу. Відповідно до вимог ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог статті 112 СК України суд з'ясовує, фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечитиме інтересам сторін, тому позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом приймаються до уваги наступні обставини справи : Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28.12.2002 року, виданого Липнязькою сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, встановлено, що від сумісного проживання сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. З довідки від 06.09.2018 року, виданої Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, з'ясовано, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] , але зареєстрована в [ADDRESS]. До складу її сім'ї входять : син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], чоловік [PERSON], [INFO] (а.с.13 ) . Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач, на утриманні якої знаходиться спільна з відповідачем дитина, має право вимагати стягнення з останнього аліментів, а відповідач, який ухиляється від добровільного виконання свого батьківського обов'язку, зобов'язаний їх сплачувати . Враховуючи викладене, суд вважає, що позовну вимогу про стягнення аліментів слід задовольнити повністю . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача . Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць . На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 111, 112, 180-183 СК України , ст. ст. 27, 28, 29 Конвенції про права дитини від 20.11. 1989 року ратифікованої 27.02. 1991 року,

Outcome: approved