overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON]. відносно її малолітньої доньки [PERSON] 03.07.2004р.н. Позов мотивує тим, що в 2015 р. він розірвав шлюб з відповідачкою. Після розлучення, донька залишилася проживати з ним та перебуваєь на повному його утриманні, відповідачка жодного разу не надавала матеріальної допомоги на виховання та утримання їхньої доньки, не займалася вихованням та не цікавилася здоровям доньки. Позивач в судове засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка будучи належним чином повідомлена про час розгляду справи, до суду не прибула, заяви про розгляд справи за її відсутності не подавала. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. [PERSON] відділу у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу за відсутності їхнього представника, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу у відсутності відповідачки на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. З копії свідоцтв про народження [PERSON] вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що 13.03.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішенням Сихівського районного суду м. Львова. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації № 1 від 17.01.2017 р., [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов»язків, не дбає про духовний та фізичний розвиток доньки, не переживає за її здоров»я та майбутнє, матеріально не забезпечує, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], 03.07.2004р.н. Таким чином судом встановлено, що [PERSON] виханням своєї доньки не займається, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з донькою, не виявляє жодного інтересу до доньки. Враховуючи вищенаведе, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки: [PERSON] 03.07.2004р.н.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.03.1988 року вона уклала з [PERSON] письмовий договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав, а вона купила гараж, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , за 600 рублів. Цього ж дня [PERSON] передав їй всі дозвільні документи на будівництво та ключі від гаражу. Так, [PERSON] побудував гараж на підставі рішення виконкому Великолепетиської селищної ради народних депутатів від 15.02.1979 року № 25 «Про надання дозволу на будівництво гаража», дозволу № 35 на право виконання будівельних робіт, виданого архітектором Великолепетиського району, викопіровкою земельної ділянки із генплана смт. В.Лепетиха. [INFO] [PERSON] помер. Відповідно до ст. 44 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI, який був чинним на момент укладення договору купівлі-продажу від 10.03.1988 року, вказаний договір повинен був бути укладений лише в письмовій формі. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення чинне на той час законодавство не вимагало. Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI, право власності у набувача майна за договором виникало з моменту передачі речі, якщо інше неї передбачено законом або договором. Тому відповідно до ст. 128 ЦК України від 18.07.1963 року № 1540-VI вона стала власником будівлі гаража з моменту передачі нерухомого майна, тобто з 10.03.1988 року. Згідно технічного паспорту на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , до його складу якого входять: літ. А - будівля гаражу площею 43,4 кв.м.(в тому числі 1-1 основне приміщення площею 25,5 кв.м., 1-2 - основне приміщення площею 13,4 кв.м., 1-3 допоміжне приміщення площею 4,5 кв.м.); літ. Б - навіс, № 1 - металеві сходи. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності з 01.01.2004 року, обов`язковій державній реєстрації підлягає право власності на нерухоме майно. Але до нього звернулися спадкоємці [PERSON] із претензіями і не визнають її право власності на гараж. Після смерті [PERSON] залишилися його діти: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України, які є чинними на теперішній час, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 44, 128 ЦК України від 18.07.1963 року, ст.ст. 15, 16, 319, 321, 392 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.01.2014р. між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 50000000грн. з кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2015р. У звязку з тим, що відповідач не повертає отримані кошти, позивач просить суд стягнути з нього позичені кошти. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 50000000(пятдесят мільйонів)грн. з кінцевим терміном повернення до 17 вересня 2015р. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов договору позики, не повертає позивачу позичені кошти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 8000грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.04.2014р. між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 18890 доларів США(екв.511352грн.) з кінцевим терміном повернення до 01.09.2014р. У звязку з тим, що відповідач не повертає отримані кошти, позивач просить суд стягнути з нього позичені кошти в гривневому еквіваленті. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.04.2014р. між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 18890 доларів США(екв.511352грн.) з кінцевим терміном повернення до 01.09.2014р. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов договору позики, не повертає позивачу позичені кошти. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 5113,52грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено наступні письмові договори позики від 08.04.2014р., від 13.12.2014р., від 01.10.2014р., від 09.02.2015р., від 27.02.2015р., від 04.09.2017р., від 01.05.2019р. на загальну суму 22520 євро та 1750,00 доларів США, при цьому останній зобов`язувався повернути кошти за першою вимогою. Даний факт підтверджується розписками написаними власноруч відповідачем. Оскільки отримані грошові кошти відповідач не повертає, позивач просить суд їх стягнути в гривневому еквіваленті 710955,4грн. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за місцем його реєстрації в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено наступні письмові договори позики(а.с.10-16) від 08.04.2014р., від 13.12.2014р., від 01.10.2014р., від 09.02.2015р., від 27.02.2015р., від 04.09.2017р., від 01.05.2019р. на загальну суму 22520 євро та 1750,00 доларів США, при цьому останній зобов`язувався повернути кошти за першою вимогою. Даний факт підтверджується розписками написаними власноруч відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаних договорів, не повернув позивачу суми позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до п.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Проаналізувавши дані норми, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу в гривневому еквіваленті 710955,4грн. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач порушує права позивача як кредитора на повернення суми позики, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1152,6грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики від 01.06.2019р. на суму 20000000,00грн. з остаточною датою повернення 01.11.2019р. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Оскільки отриману суму боргу відповідач не повертає, позивач просить суд стягнути з [PERSON] дані кошти. У судове засідання сторони подали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позивач заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов, відповідач визнав позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та сторонами не заперечується, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики від 01.06.2019р. на суму 20000000,00грн. з остаточною датою повернення 01.11.2019р. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Проаналізувавши дану норму, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 20000000,00грн. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач порушує права позивача як кредитора на повернення позики, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 9605грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики від 09.10.2019р. на суму 2500,00 доларів США з остаточною датою повернення 31.01.2020р. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Оскільки отриману суму боргу відповідач не повертає, позивач просить суд її стягнути. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, копія ухвали про відкриття спрощеного провадження, позову та доданих до нього матеріалів надсилалися відповідачу за місцем його реєстрації в порядку, передбаченому ст.ст.128,130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики від 09.10.2019р. на суму 2500,00 доларів США з остаточною датою повернення 31.01.2020р. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Проаналізувавши дану норму, суд вважає за необхідне, в межах позовних вимоги, стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 2500,00 доларів США. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач порушує права позивача як кредитора на повернення позики, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840,8грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики від 16.05.2019р. на суму 800000,00грн. з остаточною датою повернення 05.11.2019р. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Оскільки отриману суму боргу відповідач не повертає, позивач просить суд стягнути з [PERSON] дані кошти. У судове засідання позивач не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики від 16.05.2019р. на суму 800000,00грн. з остаточною датою повернення 05.11.2019р. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Проаналізувавши дану норму, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 800000,00грн. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач порушує права позивача як кредитора на повернення позики, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, ст.9 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 8000грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаною позовною заявою. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики від 22.02.2018р. на суму 30000,00 доларів США із сплатою відсотків в розмір 2% на місяць з остаточною датою повернення 14.03.2018р. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Оскільки отриману суму боргу відповідач не повертає, позивач просить суд стягнути дані кошти в розмірі 30000 доларів США. У судове засідання сторони подали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позивач заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов, відповідач визнав позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики від 22.02.2018р. на суму 30000,00 доларів США із сплатою відсотків в розмір 2% на місяць з остаточною датою повернення 14.03.2018р. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Проаналізувавши дану норму, суд вважає за необхідне, в межах позовних вимоги, стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 30000,00 доларів США. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач порушує права позивача як кредитора на повернення позики, суд вважає, що позовні вимоги повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 7941,73грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved