Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача 4931,40 грн. боргу за договором позики з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3 % річних від простроченої суми боргу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що в липні 2014 року відповідач позичив у неї 4000 грн. та зобов'язався повернути суму боргу до 01.09.2014 року, проте відповідачем позичені кошти повернуті не були, 29.05.2015 року відповідач надав розписку, згідно якої зобов'язався повернути позивачу борг 29.05.2015 року, однак неодноразові пропозиції позивача здійснити повернення боргу в добровільному порядку, залишені відповідачем без уваги та задоволення, тому просить стягнути з відповідача суму позики відповідно до договору та відшкодування інфляційних нарахувань та трьох процентів річних. Представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримав повністю, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, причин своєї неявки не повідомив. Суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Згідно з ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Згідно із ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Оглянувши матеріали справи, дослідивши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних мотивів та передбачених законодавством підстав. У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За наявним в справі договором (а.с. 6) вбачається, що між сторонами був укладений у письмовій формі договір позики грошей від 29.05.2015 року, за яким відповідач отримав у позивача і зобов'язувалася повернути йому 4000 грн. в строк до 29.05 2015 року, однак відповідно до умов договору відповідач не виконав свого зобов?язання. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК, зокрема, за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв та ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 2 ст. 625, ст. 1050 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач порушив грошове зобов?язання за договором позики, тому з нього підлягає стягненню сума позики відповідно до договору, що становить 4000,00 грн. Також, оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, з нього до стягнення підлягають три проценти річних від простроченої суми за період прострочення з 29.05.2015 по 20.12.2016 у сумі 187,40 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 744,00 грн. Суд приймає до уваги, як належний та допустимий доказ суми заборгованості відповідача [PERSON] розрахунок ціни позову станом на 21 грудня 2016 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не виконав свого зобов'язання перед позивачем щодо повернення позики, а тому розглядаючи позов у межах заявлених позовних вимог такий слід задоволити на суму 4931 грн.40 коп. За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,21 грн.

Outcome: approved