Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай) розміром 2,04 умовних кадастрових гектарів із земель, що перебували у колективній власності колишнього КСП «1 Травня», що розташована на території колишньої Капустянської сільської ради та встановлення факту спільного проживання позивача з померлим [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , який за життя був включений у список громадян членів КСП «1 Травня» с.Глибочок, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), проте оригінал якого втрачено. Він як спадкоємець за законом, на час відкриття спадщини проживав із спадкодавцем, однак нотаріус через відсутність у спадкодавця оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай), відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Також вказав, що померлий [PERSON] з листопада 2003 року по [INFO] року проживав із ним в [ADDRESS] . Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І. Ухвалою суду від 07 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 15 листопада 2019 року, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов та задоволено клопотання представника позивача про витребування у нотаріуса копії спадкової справи, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] 25 жовтня 2019 року від відповідача - Новоушицької селищної ради Хмельницької області надійшла заява про розгляд справи без участі представника та визнання позову. 14 листопада 2019 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та вказав, що позов підтримує. Інших заяв чи клопотань не надходило. У зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи та визнанням відповідачем позову, суд згідно з ч.2 ст.247, ч.4 ст. 200 ЦПК України, ухвалює рішення у підготовчому судовому засідання без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 квітня 2016 року (а.с.9). Позивач є сином спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження № [NUMBER] від 26 квітня 1988 року (а.с.8). Відповідно до довідок Новоушицької селищної ради №1128, 1129 від 28 грудня 2018 року [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований в будинку за адресою [ADDRESS] . Разом із ним була зареєстрована та проживала співмешканка [PERSON] (померла [INFO] ) (а.с.17, 18). Згідно із довідкою Новоушицької селищної ради від 28 грудня 2018 року №1393 [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований в [ADDRESS] , але проживав без реєстрації до дня смерті в [ADDRESS] , в житловому будинку сина [PERSON] (а.с.19). Відповідно до абз. 2 п.2 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Таким чином, суд вважає, що факт спільного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , доведеним. Із повідомлення приватного нотаріуса Новоушицького районного нотаріального округу Поліховської Л.В. від 20 жовтня 2019 року № 431-01-16, встановлено, що інформація щодо заведення спадкової справи після смерті [PERSON] в спадковому реєстрі відсутня. Позивачу повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на майно (право на земельну частку (пай), що знаходиться на території Глібівської сільської ради), яка залишилася після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у зв`язку з неможливістю встановлення факту спільного проживання та відсутністю правовстановлюючого документа на майно, що підтверджується повідомленням від 15 січня 2019 року (а.с.14). Вказана відмова нотаріуса стала підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Згідно з вимогами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). У списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, що є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ХМ № 002, виданого 04 червня 1995 року КСП «1 Травня» с.Глибочок, прізвище [PERSON] прописано за № 79. Відповідно до повідомлення відділу у Новоушицькому районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області [PERSON]. було видано сертифікат серії ХМ №0172599 , про що у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) колишнього КСП «1 Травня» с.Глибочок зроблено запис №74. Зазначена обставина також підтверджується копією витягу з книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) (а.с.14, 15). Грошова оцінка земельних часток (паїв) колишнього КСП «1 Травня» с.Глибочок, становить 58306,94 грн., розмір паю - 2,04 умовних кадастрових гектарів (а.с. 15). Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Суд установив, що на час передачі земель у колективну власність КСП «1 Травня» с.Глибочок та одержання останнім державного акту на право колективної власності на землю, спадкодавець [PERSON] перебував у членах КСП, отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), тому набув права на земельну частку (пай). Відповідно право на земельну частку (пай) увійшло до складу спадщини після смерті останнього, яке прийняла позивач. Відсутність у спадкодавця оригіналу сертифіката на право на земельну частку (пай) не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно зі ст.16 ЦК України способом захисту свого права є, зокрема, визнання права. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. У позовній заяві [PERSON] просив стягнути з відповідача судові витрати, які складаються із витрат на професійну правову допомогу у розмірі 1400 грн. та судового збору у розмірі 1536,80 грн. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідач клопотання про зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із їх неспівмірністю, не заявив. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач подав суду: ордер про надання правової допомоги серії ХМ №011103; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я [PERSON] ; копію договору про надання правової допомоги від 03 січня 2019 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Солов`єм О.В., відповідно до якого за правову допомогу замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі 2000 гривень; розрахунок наданих послуг адвокатом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом; квитанцію про оплату гонорару у сумі 1400 гривень; копію акту приймання-передачі виконаної роботи до договору №1 від 03 січня 2019 року. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позивачкою доведено понесення нею витрат за надання правничої допомоги у розмірі 1400 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Відповідно до даних акту приймання-передачі виконаної роботи, адвокатом виконані наступні послуги: вивчено матеріали справи та надано консультацію - 350 грн.; підготовлено позовну заяву - 700 грн.; підготовлено клопотання про витребування доказів - 350 грн.; представництво у судових засіданнях - 700 грн. Однак адвокат не брав участі у судових засіданнях, оскільки подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно позивачем доведено понесення ним витрат за надання правничої допомоги у розмірі 1400 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір». Судовий збір, який підлягав сплаті за подання до суду даного позову та був сплачений позивачем становить 1536,80 грн. Отже, враховуючи задоволення позову, витрати позивача зі сплати судового збору у сумі 2936,80 грн., підлягають компенсуванню відповідачем.

Outcome: approved