Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернулася з даним позовом до суду та згідно уточненого позову в обґрунтування якого зазначила, що позивачу була надана кімната № 419 площею 17,0 кв.м. у будинку №22 корпус №2 по проспекту Праці у м. Дніпропетровську на підставі ордеру від 28.12.1995 виданого спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Виробниче обєднання «Дніпровський машинобудівний завод». Після передачі гуртожитку з балансу ВАТ «ВО «ДМЗ» в комунальну власність, на підставі розпорядження [PERSON] Житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 27.11.2012 № 910 позивачці було видано новий ордер № 79 від 29.11.2012 на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська. Рішенням Дніпропетровської міської ради № 37/10 від 06.04.2011 жилі, нежилі та допоміжні приміщення гуртожитку за вказаною адресою було дозволено приватизувати. [PERSON] житлового господарства ДМР від 23.01.2015 р. № 3/14-139 позивачу було повідомлено, що при комісійному огляді гуртожитку було виявлено, що мешканцями гуртожитку самовільно без відповідних проектів, без отримання дозвільних документів виконано перепланування (в тому числі шляхом захоплення приміщень загального користування) та переобладнання кімнат з житлових на не житлові та навпаки. Узаконення переобладнань приміщень у гуртожитках блочного типу здійснюється блоком в цілому, у разі, якщо переобладнання не стосується приміщень загального користування. Листом віл 05.11.2012 № М-134 позивачу повідомлено, що [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради в даному випадку не має повноважень щодо узаконення переобладнань такого типу для подальшої приватизації і рекомендовано для вирішення проблеми звернутися до суду. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи уточнення, просила суд, задовольнити позовні вимоги визнавши за нею право власності на зазначене майно. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовну заяву з підстав у ній викладених та просили позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи судове засідання не зявився, надав до суду заперечення в якому просив відмовити в задоволенні позову в частині зобовязання Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вчинити певні дій. Вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу була надана кімната № 419 площею 17,0 кв.м. у будинку №22 корпус №2 по проспекту Праці у м. Дніпропетровську на підставі ордеру від 28.12.1995 виданого спільним рішенням адміністрації та профспілкового комітету ВАТ «Виробниче обєднання «Дніпровський машинобудівний завод» (а.с. 10). Після передачі гуртожитку з балансу ВАТ «ВО «ДМЗ» в комунальну власність, на підставі розпорядження [PERSON] Житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 27.11.2012 № 910 позивачці було видано новий ордер № 79 від 29.11.2012 на житлову площу в гуртожитку комунальної власності територіальної громади міста Дніпропетровська (а.с. 11). За технічним паспортом від 04.12.2014 до приміщень, які має право приватизувати позивачка відносяться житлова кімната прим. 10, площею 17,0 кв.м., а у спільному користуванні є примі те чн я загального користування: тамбур прим.1 площею 2,3 кв.м., коридор прим.2 площею7,3 кв.м., коридор прим.3 площею 0,8 кв.м., душова прим.4 площею 1,3 кв.м., умивальня прим. 5 плошею 4,1 кв.м., умивальня прим. 6 площею 1,9 кв.м., туалет прим. 7 площею 1,3.кв.м., коридор прим.8 п\\ощею 4,3 кв.м., кухня прим. 9 площею 13,8 кв.м., балкон прим.І площею 2,0 кв.м. (а.с. 15-18) Рішенням Дніпропетровської міської ради № 37/10 від 06.04.2011 р. жилі, нежилі та допоміжні приміщення гуртожитку за вказаною адресою було дозволено приватизувати (а.с. 7) [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради від 23.01.2015 № 3/14-139 позивачу було повідомлено, що при комісійному огляді гуртожитку було виявлено, що мешканцями гуртожитку самовільно без відповідних проектів, без отримання дозвільних документів виконано перепланування (в тому числі шляхом захоплення приміщень загального користування) та переобладнання кімнат з житлових на не житлові та навпаки. Узаконення переобладнань приміщень у гуртожитках блочного типу здійснюється блоком в цілому, у разі, якщо переобладнання не стосується приміщень загального користування. Листом від 05.11.2012 № М-134 позивачу повідомлено, що [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради в даному випадку не має повноважень щодо узаконення переобладнань такого типу для подальшої приватизації і рекомендовано для вирішення проблеми звернутися до суду (а.с. 8) Що до виявлених комісією управління житлового господарства фактів самовільного перепланування приміщень у блоці четвертого поверху гуртожитку позивач стверджує, що вона особисто не здійснювала ніяких перепланувань приміщень, якими персонально користується. Вказані перепланування провели у своїх приміщеннях співмешканці по блоку, а саме: [PERSON] (кімн.416-418), [PERSON] (кімн.421-423). Для забезпечення доступу до приміщень позивача названі особи облаштували окремий вхід. За Висновком Звіту ТОВ «Інститут проектування і будівельних експертиз» про проведення технічного огляду на відповідність державним стандартам будівельних норм і правил облаштування входу шляхом виконання дверного прорізу у не несучій перегородці не виявляє негативного впливу на будівельні конструкції житлового приміщення № 419 і на будівлю гуртожитку в цілому (а.с. 19). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно з ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків від 04.09.2008 № 500-VI скористатися правом на приватизацію кімнат у гуртожитках можуть громадяни, які: · не мають власного житла; · більше пяти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання в гуртожитках та фактично проживають у них. Позивач іншого власного житла не має, зареєстрована і мешкає у гуртожитку з 22.11.1991, тобто більше 23 років. Тому, відповідно діючому законодавству, має законне право на приватизацію кімнати і частини приміщень загального користування у гуртожитку. Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 500-VI громадяни, на яких поширюється дія цього закону, мають право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад і можуть бути приватизовані відповідно до закону. Відповідно до ч.10, 11 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир, житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир та житлових примкнень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Оцінивши надані докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню частково. Таким чином, суд вважає необхідним визнати за [PERSON] право власності на кімнату № 419 площею 17,0 кв.м. у будинку №22 корпус №2 по проспекту Праці у м. Дніпропетровську. Оцінюючи позовні вимоги в частині зобовязання Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції зареєструвати право власності, та враховуючи заперечення представника третьої особи суд приходить до висновку що в їх задоволенні слід відмовити оскільки такі вимоги є передчасним та позивачем не надано, а судом не встановлено доказів на підтвердження факту відмови Реєстраційною службою в здійсненні реєстрації права власності. Крім того, Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не може нести права та обовязки відповідача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне покласти їх на позивача. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial