Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати з [PERSON], на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], 13.09.2014р.н., в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 150% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 26.10.2013 уклала шлюб із відповідачем, в якому у них народилася дочка, [PERSON], 13.09.2014р.н. З 15.11.2018 вона разом з дочкою проживають окремо за місцем її реєстрації. Відповідач відмовляється надавати будь-які грошові кошти на утримання дитини, та взагалі матеріально не допомагає. Дочка повністю знаходиться на її утриманні та утриманні її батьків. Позивач постійно несе фінансові витрати на оздоровлення та лікування дочки, купівлю їй дорогого ортопедичного взуття. Дитина росте, відтак і ростуть видатки на її потреби. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вважає, що вона одна не зможе забезпечити фінансове утримання дочки, а тому відповідач, який є працездатний і може працювати зобовязаний сплачувати аліменти на утримання спільної дитини. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 10.01.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити у повному обсязі. Додатково позивач підтвердила, що відповідач надав їй у листопаді 2018 року 1400 грн., а в березні 2019 року 1500 грн. Крім того, позивач зазначила, що нею подано позовну заяву про розірвання шлюбу, яка зараз перебуває на розгляді Сихівського районного суду м.Львова. Відповідач подав до суду відзив, в якому зазначив, що шлюб між ним та позивачем не розірвано. Він постійно надає допомогу на утримання дитини. Крім того, зазначає, що позивач не працює, відтак він утримує і її. Вважає позов необґрунтованим, а тому в такому слід відмовити. У судовому засіданні відповідач та його представник позов визнали частково. Відповідач зазначив, що готовий сплачувати аліменти в розмірі 750 грн. щомісяця, оскільки він має інвалідність третьої групи з дитинства і отримує пенсію 1452 грн. на місяць. Крім того, підтвердив, що він з позивачем не проживають разом протягом трьох місяців, дитина зареєстрована за його місцем проживання, однак проживає на даний момент з позивачем. Зазначив, що знає про поданий позов позивачем про розірвання шлюбу, який перебуває в провадженні Сихівського районного суду м.Львова. З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України (надалі -\~СК України) батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З приписів зазначених правових норм вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому мають спільну малолітню дитину [PERSON], 13.09.2014р.н. Відповідач є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, що підтверджується копією відповідної довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією. Спільна дитина сторін на даний час хворіє, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №27/7 від 15.01.2019. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає із матір'ю, що стверджується актом складеним комісією ТзОВ ЖЕП «Стимул-Сихів» від 05.12.2018. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане свідчить про те, що суть аліментних зобов'язань полягає не в покладенні обов'язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що необхідні для її розвитку та виховання. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому частиною другою зазначеної норми передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.182 СК мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивача на утримання малолітньої дитини, встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стану здоров'я сторін та їхньої малолітньої дитини, матеріального становища сторін, реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, те, що відповідач є особою з інвалідністю, відсутності у відповідача на утриманні інших осіб, тієї обставини, що обов'язок утримувати дітей лежить на обох батьках. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли утримувалася обома батьками. Відповідно до приписів ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років з 01 січня становить 1626 грн. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення частково, а саме, слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 813 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 грудня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказаний розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Крім того, суд розяснює, що витрати на оздоровлення та лікування дитини, купівлю дорогого ортопедичного взуття та інші витрати на дитину викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) відносяться до додаткових витрат на дитину, що регулюються положенням ст.185 Сімейного кодексу України, та не позбавляє права позивача звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення додаткових витратна дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави 704,80 грн. судового збору. На підставі ст.ст.141, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України та

Outcome: partial