Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

Позивачі 01.06.2021 року звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.\~\~ Дошлюбне прізвище [PERSON] « [PERSON] ». Вони, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] . Так, нею, [PERSON] 15.10.1997 року було придбано 3/8 частин вказаної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.10.1997 року, посвідченого Пахомовською Ж. М., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округ, реєстровий номер 4237. 25.12.1988 року вона та її донька, [PERSON] приватизували порівно решту частини спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25.12.1998 року, яке видане Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням. Згідно довідки КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 559 від 22.04.2021 року, станом на 31.12.2012 року за нею зареєстровано право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.10.1997 року, посвідченого Пахомовською Ж. М., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округ, реєстровий номер 4237. Також за нею та [PERSON] зареєстровано право власності на 5/8 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1998 року, яке видане Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням. Таким чином, їй, [PERSON] належать 11/16 (3/8 + 5/16) частин квартири, а [PERSON] належать 5/16 (половина від 5/8) частин спірної квартири. З метою реалізації своїх майнових прав, вона [PERSON] звернулася із заявою про державну реєстрацію її власності на відповідну частину квартири та отримала два рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень з причини, що технічні характеристики об`єкта нерухомого майна не є тотожними. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1998 року, право власності визнано між двома особами тобто по 1/2 частині за кожною особою. Згідно довідки КП НМБТІ від 11.10.2019 року, право власності було зареєстровано на підставі цього ж самого свідоцтва про право власності, у розмірі 5/8 частин порівно, що складає по 5/16 частин, але не по Ѕ частині, як зазначено у свідоцтві. Згідно іншого рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, також виявлено, що технічні характеристики нерухомого майна не є тотожними. Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.10.1997 року, загальна площа складає 10,3 кв. м., Згідно технічного паспорта, наданого заявником, площа складає 17,0 кв. м. Крім того, технічний паспорт видано із зазначенням частин кухні, шафи, коридору, але згідно чинного законодавства, розділ у реєстрі РП відкривається на повний об`єкт нерухомого майна, а право власності вже визначається в частинах у випадку, коли має місце спільна часткова власність. Враховуючи вищезазначені обставини, вони позбавлені можливості зареєструвати належне їм майно у встановленому порядку через вказані обставини, а тому вимушені звернутися до суду з даним позовом та просять суд визнати за нею, [PERSON] право власності на 11/16 частин квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,2 кв. м., житловою площею 27,3 кв.м. та складається з коридору 6,6 кв. м., житлової кімнати 17,0 кв.м., житлової кімнати 10,3 кв.м., кухні 5,0 кв.м., ванної 2,2 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м., балкону 2,2 кв.м. Визнати за нею, [PERSON] право власності на 5/16 частин квартири [ADDRESS] , загальною площею 45,2 кв. м., житловою площею 27,3 кв.м. та складається з коридору 6,6 кв. м., житлової кімнати 17,0 кв.м., житлової кімнати 10,3 кв.м., кухні 5,0 кв.м., ванної 2,2 кв.м., вбиральні 1,0 кв.м., вбудованої шафи 0,9 кв.м., балкону 2,2 кв.м. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.06.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 22-23). Ухвалою суду від 23.09.2021 року накрито підготовче засідання по даній справі. У судове засідання сторони не з`явилися. Кожен з позивачів подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, на позові наполягають. (а.с. 27,29). Представник Нікопольської міської ради В. В. Гречишникова, згідно поданої заяви, просить справу розглядати без участі відповідача та прийняти рішення згідно діючого законодавства (а.с. 49). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. На підставі ч.1 ст.4 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст.5 ЦПК України,здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У судовому засідання встановлено, що дошлюбне прізвище заявника [PERSON] « [PERSON] » (а.с. 19). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 15.10.1997 року, посвідченого Пахомовською Ж. М., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округ, реєстровий номер 4237, [PERSON] належить 3/8 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно вказаного договору квартира складається з однієї кімнати, житловою площею 10,3 кв.м та кухні. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1998 року, яке видане Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] порівно. Загальна площа квартири становить 27,6 кв.м. (а.с. 9). Згідно довідки КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 559 від 22.04.2021 року, станом на 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на 3/8 частини квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15.10.1997 року, посвідченого Пахомовською Ж. М., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округ, реєстровий номер 4237. Також [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 5/8 частин квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1998 року, яке видане Нікопольським житлово-експлуатаційним об`єднанням (а.с. 10). Згідно вказаної довідки, двокімнатна квартира [ADDRESS] за технічним станом на 22.04.2021 року складається з передпокою 1 6,6 кв.м., житлової кімнати 2 - 17,0 кв.м., житлової кімнати 3 - 10,3 кв.м., кухні 4 - 5,0 кв.м., ванної 5 - 2,2 кв.м., вбиральні 6 - 1,0 кв.м., вбудованої шафи 7 - 0,9 кв.м., балкону 8 - 2,2 кв.м. Загальна площа 45,2 кв. м., житлова площа 27,3 кв.м. Виходячи з вищевказаних документів, [PERSON] належать 11/16 (3/8 + 5/16) частин спірної квартири, а [PERSON] належать 5/16 (половина від 5/8) частин спірної квартири. З метою реалізації своїх майнових прав, [PERSON] зверталася із заявою про державну реєстрацію її власності на відповідну частину квартири та отримала два рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 11.10.2019 року з причини, що технічні характеристики об`єкта нерухомого майна не є тотожними. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1998 року, право власності визнано між двома особами тобто по 1/2 частині за кожною особою. Згідно довідки КП НМБТІ від 11.10.2019 року, право власності було зареєстровано на підставі цього ж самого свідоцтва про право власності, у розмірі 5/8 частин порівно, що складає по 5/16 частин, але не по Ѕ частині, як зазначено у свідоцтві. Згідно іншого рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, також виявлено, що технічні характеристики нерухомого майна не є тотожними. Так, згідно договору купівлі-продажу квартири від 15.10.1997 року, загальна площа складає 10,3 кв. м., Згідно технічного паспорта, наданого заявником, площа складає 17,0 кв. м. Крім того, технічний паспорт видано із зазначенням частин кухні, шафи, коридору, але згідно чинного законодавства, розділ у реєстрі РП відкривається на повний об`єкт нерухомого майна, а право власності вже визначається в частинах у випадку, коли має місце спільна часткова власність. (а.с. 7-8). Відповідно до\~\~положень\~ст. 41 Конституції України, п. 2 ч.1 ст.3, ст.\~321 ЦК, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених\~Конституцією\~та законом. Згідно п.4\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~(в редакції 2003 року),\~Цивільний кодекс України\~застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, положення цього\~Кодексу\~застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. У відповідності до положень ст.3\~Закону України «Про власність»\~(в редакції, яка діяла на час укладення спірного договору дарування), право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Українській РСР охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Кожен громадянин в Українській РСР має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими. Згідно ч.1\~ст.128 Цивільного кодексу Української РСР\~(в редакції 1963 року), право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше непередбачено законом або договором. Відповідно до\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ст.392 потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Позивачі не можуть зареєструвати своє право власності на відповідні частини квартири [ADDRESS] , що виникли у них на підставі відповідних документів, так як вони мають неточності в частині технічних характеристик майна. Враховуючи те, що позивачі не мають можливості підтвердити своє право власності на відповідні частини спірної квартири іншим способом, не мають законних підстав для розпорядження своїм нерухомим майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved