Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 06 лютого 2015 перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею в будинку її батьків та перебуває на її утриманні. Згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 18 листопада 2016 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до її повноліття та аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) щомісяця до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 09 квітня 2018 року включно. Аліменти стягнуто з 13 вересня 2016 року. За виконавчими листами ЄУН 371/1099/16-ц від 27 вересня 2017 року державною виконавчою службою було відкрито виконавчі провадження, виконавець здійснював заходи до примусового виконання судового рішення про стягнення аліментів. Відповідач рішення суду не виконує та має заборгованість за аліментами, розмір якої склав 61132 грн. 27 коп. Посилаючись на наявність заборгованості, просила стягнути з відповідача заборгованість по сплаті аліментів в сумі 61132 грн. 27 коп. та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 13 вересня 2016 року по травень 2018 року, яку розрахувала в розмірі 18304 грн. 62 коп. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 27 липня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не подав. В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, у якій вказала, що заявлені вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання, причини неявки суду не відомі. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач не зявився до суду, враховуючи правила ст. 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ОК № 288418, виданим виконавчим комітетом Ємчиської сільської ради Миронівського району Київської області 22 квітня 2015року. Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 18 листопада 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 13 вересня 2016 року до досягнення сином повноліття та аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частки усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, починаючи із 13 вересня 2016 року, до досягнення [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 09 квітня 2018 року включно. На виконання судового рішення 27 вересня 2017 року Миронівським районним судом Київської області видано виконавчі листи № 371/1099/16-ц. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за аліментами, виданих Канівським міжрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, слідує, що виконавчі листи перебувають на виконанні у вказаному відділі державної виконавчої служби, платник аліментів має заборгованість за аліментами. Розмір заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина станом на травень 2018 року склав 32467 грн. 60 коп., на утримання позивача станом на квітень 2018 року - 28664 грн. 67 коп. Заборгованість виникла з дати стягнення аліментів з 13 вересня 2016 року по квітень та травень 2018 року. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Закріплений у даній статті захід відповідальності передбачає відповідальність за прострочення сплати аліментів, які зобовязана особа повинна сплачувати за рішенням суду. Підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобовязання боржником. Після порушення боржником свого обовязку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обовязку сплатити аліменти. Неустойка у формі пені, вважається універсальним способом забезпечення будь-якого грошового зобовязання, незалежно від підстави його виникнення, тому правомірно має застосовуватись і щодо аліментного зобовязання. Її завдання сприяти належному виконанню зобовязання, стимулювати боржника до належної поведінки. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи суд повинен установити обставини, з якими закон повязує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Відповідно до правил статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідач відсутність своєї вини у несплаті аліментів не доводив. Постановою від 25 квітня 2018 року № 572/1762/15-ц [PERSON] Верховного Суду вирішила відійти від правової позиції, висловленої у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16. Відходячи від\~правової позиції,\~викладеної у\~вищевказаних постановах\~Верховного Суду\~України,\~ВП ВС\~зазначила,\~що правило\~про стягнення\~неустойки (пені)\~у розмірі\~одного відсотка\~від суми\~несплачених аліментів\~за кожен\~день прострочення\~означає,\~що при\~обчисленні загальної\~суми пені\~за прострочення\~сплати аліментів\~ураховується сума\~несплачених аліментів\~та кількість\~днів прострочення.\~Оскільки аліменти\~нараховуються щомісячно,\~строк виконання\~цього обовязку\~буде різним,\~отже і\~кількість днів\~прострочення також\~буде різною\~залежно від\~кількості днів\~у місяці.\~Тобто,\~пеня за\~прострочення сплати\~аліментів повинна\~нараховуватися на\~всю суму\~несплачених аліментів\~за кожен\~день прострочення\~її сплати,\~а її\~нарахування не\~обмежується тільки\~тим місяцем,\~у якому\~не проводилося\~стягнення. Отже, зобовязання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен зясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобовязань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обовязку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Надані позивачем розрахунки заборгованості за аліментами містять розмір аліментів за кожен місяць, за який не проводилось стягнення. Судом перевірено розрахунок неустойки, виконаний позивачем, який обчислювався від загальної щомісячної суми стягнення за прострочення відповідачем сплати аліментів на користь позивача за період з 13 червня 2016 року по травень 2018 року. Відповідно вказаного розрахунку, неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів за вказаний період становить 18304 грн. 62 коп. Вказаний розрахунок\~не є\~вірним,\~проте суд не вправі з власної ініціативи виходити за межі позову. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно правил статті 13 ЦПК України суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Позовна вимога про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів ґрунтується на вимогах закону, позов підлягає задоволенню в межах заявлених позовичем позовних вимог. Заявлені позивачем вимоги суд вважає доведеними, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на ті обставини, що відповідач не сплачує аліменти, стягнуті судовим рішенням, допустив заборгованість, відсутність вини у наявності заборгованості за аліментами не доводив. Враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, позовні вимоги позивача про стягнення на її користь пені за прострочення сплати аліментів є правомірними. Вимоги позивача про стягнення заборгованості за аліментами в сумі 61132 грн. 27 коп. не ґрунтуються на вимогах закону. Згідно правил статті 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, предявленим до виконання, аліменти не стягувалися у звязку з розшуком платника аліментів або у звязку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Аліменти з відповідача стягнуто за судовим рішенням, яке звернуто до виконання, державним виконавцем розраховано розмір заборгованості за аліментами, відповідач розмір заборгованості не оспорює, тому заборгованість підлягає стягненню державним виконавцем відповідно до положень Закону. Згідно правил частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6\~вказаної статті\~передбачено,\~що в\~разі,\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При зверненні до суду позивач була звільнена від сплати судового збору. Судовий збір у справі покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 80, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 549, 614 Цивільного кодексу України, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», постанови Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15, постанови Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2022цс15,

Outcome: partial