Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. У позові зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.03.2014 по 22.10.2018, від подружнього життя мають спільну дитину, яка на даний час проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. У зв`язку із ухиленням відповідача від обов`язку утримувати доньку, позивач вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою від 27.10.2020 відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому заначив, що після розірвання шлюбу з позивачем дитина проживає одночасно в обох сторін. Також вказав, що протягом цього часу він купував дитині одяг, їжу, ліки, подарунки та сплачував кошти за дитячий садочок. Однак гроші, які відповідач надавав позивачу на утримання дитини, позивачка використовувала не за призначенням. Крім того, вважає, що твердження позивача про ухилення відповідача від утримання дитини не відповідає дійсним обставинам, а тому, відповідач просить суд постановити рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання його неповнолітньої доньки у розмірі 2 000, 00 грн. Позивач подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що наведена відповідачем інформація не відповідає дійсності, адже: донька постійно проживає з позивачем та перебуває на її утриманні; оплату за садочок позивач здійснювала самостійно; відповідач майже нічого не купував дитині, а лише одного разу сплатив за стоматолога та в поодиноких випадках перераховував мізерні кошти, яких не вистачало навіть на те, щоб частково забезпечити дитину їжею. Позивач вважає, що розмір аліментів у сумі 4 000, 00 грн є лише частиною тих витрат, які необхідні для мінімального забезпечення дитини. У подальшому, відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, у яких вказав, що надані позивачем докази свідчать про те, що у неї є достатній дохід, який остання приховує від суду. Окрім того, відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає частково, у розмірі 2 500, 00 грн. У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання, будучи повідомленим про дату, час та місце його проведення, не з`явився, причини свої неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 29.03.2014 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.10.2018 було розірвано. [INFO] у сторін народилася дочка - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 10.06.2014 серії [NUMBER] . З дублікатів квитанцій вбачається, що відповідач здійснював платежі із призначенням «батьківська плата [PERSON] » на користь ДНЗ «Казкова рибка», а також перераховував кошти на користь позивача в рахунок аліментів на утримання спільної дитини. З дублікатів квитанцій вбачається, що позивач також здійснювала платежі із призначенням «батьківська плата [PERSON] » на користь ДНЗ «Казкова рибка». Позивачем також надано суду копії квитанцій на підтвердження витрат щодо оздоровлення дитини, стоматологічних послуг, забезпечення дитини одягом, канцелярськими товарами. Відповідно до копії довідки від 15.12.2020 № 1, виданої ТОВ «МАКСІ-СФЕРА», [PERSON] з 18.03.2019 працює директором означеного товариства, посадовий оклад становить 5600,00 грн, заробітна плата за період з червня 2020 року по листопад 2020 року склала 27048 грн. Згідно зі ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 141, 180 СК України). Дитина у будь-якому випадку повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені в ст. 181 СК України, за змістом ч. 3 якої кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі поданих учасниками справи доказів. За змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Враховуючи викладене, суд, при вирішенні позовних вимог по суті і визначенні розміру аліментів з врахуванням вищенаведених обставин, враховуючи стан здоров`я дитини, її вік, з урахуванням матеріального стану обох батьків, мінімального гарантованого та рекомендованого розмірів аліментів на дитину відповідного віку, а також беручи до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги частково, а саме 2 500,00 грн на утримання дитини, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, оскільки саме такий розмір з урахуванням визначеного законом прожиткового мінімуму та рівного обов`язку батьків утримувати дітей зможе забезпечити належні умови утримання та проживання дітей та не буде порушувати права відповідача. В решті суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необгрунтованістю. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положення ст. 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання судового збору суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. З огляду на викладене та відповідно до ст. 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial