Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 11.03.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красний Луч Луганської області, актовий запис № 73. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 11.03.2000 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. З 2012 року проживання однією сімєю з відповідачем було фактично припинено. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки його дії суперечать моралі, відповідач не займається вихованням дитини, не може забезпечити сімю всім необхідним для нормального життя, поведінка відповідача під час перебування з нею є неадекватною та може призвести до лиха та втрати здоровя дитини. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам, у звязку з чим вона звертається до суду. Спору про майно немає. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином через оголошення в газеті «Урядовий курєр» від 05.12.2015 року № 228. Причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що сторони з 11.03.2000 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ЕД № 067113, виданим 11.03.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красний Луч Луганської області, актовий запис №73. Від спільного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЕД №180076, виданим 19.07.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красний Луч Луганської області. Згідно позовної заяви, син після розірвання шлюбу буде проживати з матірю [PERSON]. Позивач [PERSON] (до шлюбу Величенко) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище, отримане після реєстрації шлюбу - «Лукопьорова». Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні відносини між сторонами припинені, згідно позовної заяви, сторони з 2012 року спільно не проживають, шлюб існує формально, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, зважаючи на те, що відповідач заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб необхідно розірвати. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно квитанції № ПН480 від 09.11.2015 року, позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн. Таким чином, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У чинність п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. З огляду на викладене, позивачу підлягає поверненню судовий збір, сплачений нею в більшому розмірі, ніж встановлено законом, у сумі 64,00 грн.

Outcome: approved