Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до до [PERSON] , третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 07 вересня 2017 року у м. Лозова Харківської області по вул. Машинобудівників, буд. 29 сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля ВАЗ 208, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля ЗАЗ TF69YP, державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності ТОВ «Мегаком». Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06.12.2017 року встановлено факт вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, що призвело до ДТП. Згідно звіту № 128/11/17 про оцінку вартості відновлювального ремонту автомобіля ЗАЗ TF69YP, державний номер [NUMBER] , від 07.12.2017 року фактична вартість відновлювального ремонту складає 64896,79 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу 53839,59 грн. З метою одержання страхового відшкодування понесених збитків, ТОВ «Мегаком» звернулось до ПрАТ «СК «Провідна». 05.01.2018 року страхова компанія перерахувала на рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 49663,16 грн. згідно платіжного доручення № 0001327 від 05.01.2018 року. В зв`язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди відповідач зобов`язаний сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а саме 15233,63 грн. та відшкодувати витрати на проведення оцінки розміру збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу у розмірі 1000 гривні та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1762 гривні. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області було відкрито провадження від 22.02.2018 року, позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідачу було надано строк 15 днів з дня отримання нею даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 06 квітня 2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що страхова компанія ПрАТ «СК «Провідна» перерахувала на рахунок ТОВ «Мегаком» страхове відшкодування у розмірі 49663,16 гривень. Вважає, що висновок спеціаліста автотоварознавця № 128/11/17 від 07.12.2017 року складений з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року за № 142/5/2092. Вважає, що страховою компанією в повному обсязі сплачені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля. 18 квітня 2018 року позивачем була надана відповідь на відзив позовної заяви в якій позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Заперечував проти тверджень відповідача стосовно наданого висновку оцінювача [PERSON] , який проводив дослідження, вважає, що звіт виконаний спеціалістом, який має правові підставі на проведення оцінки спірного автомобіля, а також виконаний в межах та з урахуванням чинного законодавства. 17 липня 2018 року позивачем надані додаткові пояснення до позовної заяви в яких зазначено, що позивач не має обов`язку доказувати вину відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння шкоди та її розмір. Зазначив, що у звіті, складеним оцінювачем [PERSON] всі пошкодження зафіксовані на фотозйомках, а тому вважає, що доводи відповідача не знаходять свого підтвердження, а тому просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 15 серпня 2018 року відповідач надав суду пояснення на додаткові пояснення до позовної заяви в яких зазначив, що він не визнаний винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, а відносно нього була винесена постанова про закриття справи в зв`язку зі спливом строку притягнення до адміністративної відповідальності. Вважає, що звіт, складений суб`єктом оціночної діяльності, а не експертом, а тому вважає, що він не може бути належним доказом у справі. 20 вересня 2018 року позивачем надані додаткові пояснення до позовної заяви в яких зазначено, що відносно відповідача була винесена постанова Лозівським міськрайонним судом Харківської області про закриття провадження у справі в зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, а не внаслідок відсутності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, тому вважає, що відповідач повинен відшкодувати витрати за відновлення атомобіля. Також зазначив, що розпочато відновлення та ремонт автомобіля, а тому проведення судової експертизи є неможливим. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника, підтримав позовні вимоги та просив його задовольнити в повному обсязі на підставі документів, наданих позивачем до позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника. Суд, перевіривши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Пунктом 2 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року передбачено, що відповідно до ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення Європейського суду з прав людини від 19.02.2009 р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі «Bellet v. France» Суд зазначив, що ст. 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Так, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 17 вересня 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 208, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля ЗАЗ TF69YP, державний номер [NUMBER] , що належить на праві власності ТОВ «Мегаком» під керуванням [PERSON] 29 вересня 2017 року слідчим СВ Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області Сіваком Д.В. закрите кримінальне провадження № 12017220380002029 від 08.09.2017 року за фактом ДТП. Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2017 року провадження по адміністративній справі за ст. 124 КпАП України відносно [PERSON] закрито на підставі ч. 4 ст. 38 КпАП України. Постановою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 25 січня 2018 року провадженні у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 130 КпАП України закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ч. 2 ст. 38 цього Кодексу. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Таким чином суд, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, вважає, що позивачем доведено наявність шкоди, причинний звязок між діями відповідача та заподіяною шкодою внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася, а також вину відповідача. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату, а страхувальник зобов`язується сплатити страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином, за наявності договору обов`язкового страхування суб`єктивний склад та межі відповідальності за спричинення шкоди третій особі визначаються нормативно правовими актами, які регламентують страхові відшкодування. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ч. 18 ст. 9 Закону України «Про страхування» франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно із ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Статтею 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик,

Outcome: dismissed