Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання нерухомого майна, набутого під час шлюбу, особистою приватною власністю. В заяві зазначила, що з 12 червня 1999 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 4 серпня 2020 року, що набрало законної сили, припинений. За час перебування у шлюбі, а саме: 27 лютого 2009 року, вона набула права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, покупцем за яким є позивач. Хоча нерухомість придбано під час існування шлюбу, проте вказане житло є предметом її особистої приватної власності, оскільки набуте за грошові кошти, які позивач отримала в дар від своєї матері [PERSON] . Мати набула грошові кошти в сумі 18000 євро від продажу власної квартири в Республіці Молдова, який мав місце 13 вересня 2008 року. Позивач отримала вказаний дар 22 лютого 2009 року одночасно з 145000 грн., які також подарувала їй мати. На підтвердження факту дарування грошей в указаній сумі позивач і її мати уклали договір дарування від 22.02.2009 року. Оскільки шлюбні стосунки між сторонами припинені, позивач подала цій позов з метою унормування майнових прав подружжя та визначення кола речей, що належатиме кожному зі сторін після поділу спільного майна подружжя. У зв`язку з викладеним просить про визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю, набутою під час шлюбу. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися. Ухвалою суду від 09.11.2020 року підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду заяву, яка містить прохання про задоволення позову, вирішення спору у її відсутність, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду без участі позивача та її представника. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач до суду не з`явився з невідомих причин. Відзиву на позов, клопотання про відкладення справи або про вирішення спору у його відсутність суду не надав. За згаданих обставин за згодою позивача, висловленою в її письмовому зверненні, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 12 червня 1999 року шлюбі, який рішенням суду від 4 серпня 2020 року, що набрало законної сили, розірваний. 27 лютого 2009 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 5). Главою 8 СК України внормовано право спільної сумісної власності подружжя. Як випливає із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зазначеною статтею сімейного законодавства встановлено презумпцію спільності майна подружжя, якщо не доведено, що майно належить дружині, чоловіку на праві особистої приватної власності, що врегульовано статтею 57 СК України, за змістом якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як випливає з роз`яснень в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Виходячи з наведених положень законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що предметом доказування спору про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно є не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Надані суду фактичні дані, якими є копії нотаріально посвідчених договорів про купівлю-продаж житла, які було вчинено [PERSON] від імені продавця в м. Белць Республіки Молдова 13 вересня 2008 року; [PERSON] від імені покупця 27 лютого 2009 року; договір дарування 18000 євро та 145000 грн. між [PERSON] та [PERSON] ; показання свідка [PERSON] , що підтвердила обставини, викладені в позові, підтверджують обґрунтованість позову та дають підстави для його задоволення (а. с. 5-10). Продаж нерухомості свідком [PERSON] напередодні укладення договору дарування грошових коштів та подальше набуття позивачем нерухомості в м. Запоріжжі свідчить про те, що джерелом набуття спірної квартири не були спільні кошти подружжя, а її придбання сталося за рахунок майна, що належало матері позивачки та було отримано позивачкою в дар. Об`єктивним підтвердженням вказаних обставин є, як зазначено, показання свідка [PERSON] в судовому засіданні 13 квітня 2021 року про те, як після смерті її чоловіка, що сталася в 2008 році, вона та чоловік її доньки їздили до Республіки Молдова з метою прийняття спадщини та розпорядження успадкованим майном, до якого відносяться квартира, автомобіль, гараж, дача, і про те, що усі отримані нею грошові кошти вона передала доньці з метою набуття останньою житла для своєї родини У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про можливість застосування обраного позивачем способу захисту цивільного права та визнання набутого під час шлюбу майна особистою приватною власністю. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved