Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені), яка виникла внаслідок прострочення сплати аліментів відповідачем. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Десняського районного суду м. Києва від 30.11.1999 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. З січня 2008 року по серпень 2011 року жодного разу аліменти не сплачувались та у відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів 6023,71 грн.. На підставі викладеного позивач вимушена звертатись до суду та просить стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 44915,37 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Суду пояснив, що відповідач з моменту стягнення аліментів з 1999 року постійно порушує строки сплати аліментів, що підтверджується і копією виконавчого провадження, на даний час аліменти також не сплачує, а тому вважає необхідним стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів за період з січня 2008 року по серпень 2011 року, оскільки навіть заборгованість за вказаний період він погасив лише задля того, щоб було знято арешт з автомобіля, який він продав. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що заборгованість утворилась не з вини відповідача, оскільки він офіційно працював та відрахування із його заробітку мали бути проведені бухгалтерією. Особисто не контролював нарахування та відрахування із його заробітку. Представник відповідача вважає, що заборгованість виникла через бездіяльність виконавчої служби, пеня не підлягає стягненню через пропущення позивачем строків давності звернення до суду. Представник ДВС Деснянського РУЮв судове засідання не з'явилася про розгляд справи повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі, від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Ватутінського районного суду міста Києва від 30.11.1999 року з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) до повноліття дитини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами при виконанні рішення суду, виконавчий лист було втрачено та 05.01.2011 року позивач отримала дублікат виконавчого листа. Оскільки відповідачем по справі не сплачувались аліменти, державним виконавцем проведено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з 01.01.2008 року по 12.08.2011 року, яка складає 6023,71 грн. (а.с.6). Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст..187 СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму ВСУ у Постанові від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст. 72, ч.2 ст. 129, ч.3 ст. 138, ч.3 ст. 139 цього Кодексу. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає, заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав того, що саме платник аліментів зобов'язаний вчасно здійснювати сплату аліментів та контролювати їх відрахування за місцем своєї роботи, отже саме з вини платника аліментів виникла вказана заборгованість, яка згодом сплачена відповідачем. Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження боржником не спростовувалась та не оскаржувалась сама заборгованість, а також підстави її виникнення (а.с.107-150). Будь-яких доказів відсутності своєї вини у виникненні заборгованості по аліментам відповідачем суду не надано. Позовні вимоги позивача, щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів врегульовані Сімейним кодексом України, отже, відповідно до ст.. 20 СКУ до даних вимог позовна давність не застосовується. Враховуючи доведеність вини платника аліментів у виникненні заборгованості позовні вимоги позивача в частині стягнення пені за наданим розрахунком позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України витрати пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved