Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, зареєстрованого 18.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 524. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відношення фактично припинені з червня 2013 року, подальше спільне життя неможливе через втрату порозуміння. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, шлюб між нею та відповідачем просила розірвати, оскільки між нею та відповідачем не має взаєморозуміння, подальше спільне життя не можливе. Спору про місце проживання дитини та поділ майна між сторонами немає. Відповідач до судового засідання з`явився, позов визнав, просив його задовольнити, вказавши, що фактично з позивачкою однією сім`єю не проживає. Подальше спільне життя також вважає неможливим. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі. Цей факт підтверджується наданим суду свідоцтвом про укладення шлюбу зареєстрованим 18.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 524 спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з червня 2013 року. Сторони наполягала на розірванні шлюбу, суперечок про місце проживання дитини та розділ майна немає, примирення вважають неможливим. При таких умовах, суд вважає, що сім'я фактично припинила існування і шлюб між сторонами підлягає розірванню, оскільки перебування у шлюбі буде порушувати права та інтереси сторін. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Сторони наполягала на розірванні шлюбу у зв'язку з тим, що вони втратили взаєморозуміння, однією сім`єю не проживають. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить їх інтересам, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі чоловіка та жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду. На підставі ст. ст. 105, 109, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved