Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав, покликаючись на те, що відповідач не займається вихованням доньки [PERSON], [INFO], не цікавиться її розвитком та здоров'ям, не утримує її належним чином. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, зазначив, що бачиться з донькою [PERSON], [INFO], однак узгоджує побачення із позивачем, яка не завжди має можливість на такі побачення, а тому відвідувати доньку не вдається часто. Також зазначив, що надає кошти на утримання дитини, коли [PERSON] звертається до нього з таким проханням. Просить не позбавляти його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] Представник третьої особи позов не підтримала, зазначила, що на даний час не підтримує висновок органу опіки та піклування та зазначила, що вважає, що відповідача [PERSON] не слід позбавляти батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 30 серпня 2011 року, відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23 лютого 2015 року, орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованні дитини. Відповідно до Постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] відвідує свою малолітню доньку [PERSON], [INFO], проявляє до неї інтерес, бажає регулярно бачитись з дитиною, утримувати її та сплачувати аліменти, а тому суд не вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу на відповідача [PERSON] щодо виконання ним своїх батьківських обов'язків. Однак, суд вважає за необхідне наголосити відповідачу [PERSON], що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а тому відповідачу необхідно у повному обсязі виконувати свої батьківські обов'язки, оскільки у випадку ухилення ним від виконання своїх обов'язків по вихованні дитини у майбутньому він все ще може бути позбавленим батьківських прав. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed