Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, посилаючись на те, що з вона з відповідачем мають спільного сина [PERSON], [INFO], який навчається на бюджетній основі в Державному закладі «Луганський державний медичний університет». Оскільки позивач не має можливості самостійно утримувати сина, вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення ним 23-років за умови, що він продовжуватиме навчання. Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги підтримала, пояснила, що син навчається на бюджетній основі на стаціонарі, в першому півріччі 2016 року отримує стипендію в розмірі 825 грн., але її виплата буде припинена з 01.01.2017 року у звязку зі змінами порядку призначення стипендій студентам, разом із тим, син витрачає кошти на оплату гуртожитку (375 грн. осінню та близько 600 грн. зимою), на проїзд, на харчування, на книжки тощо. Вона не має можливості самостійно його утримувати, оскільки вона також повинна сплачувати комунальні послуги за квартиру, в якій проживає тощо. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що є інвалідом 3 групи, отримує маленьку пенсію по інвалідності, має малолітню дитину на утриманні, його дружина зараз не працює, отримує лише соціальні виплати на дитину. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Відповідно до ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, на відміну від обовязку утримання неповнолітніх дітей, який має безумовний характер для батьків, закон визначає, що обовязок утримання повнолітніх сина чи доньки виникає лише за умови, що батьки «можуть надавати матеріальну допомогу». Законодавець при цьому виходив із того, що діти в силу свого віку не мають можливості самі себе забезпечувати, тоді як особи, котрі досягли 18 років є повнолітніми, отримують повну дієздатність і можуть самостійно піклуватися про себе, якщо це потрібно. Тому законодавець і передбачив, з одного боку, обовязок батьків утримувати повнолітніх сина або доньку, які продовжують навчання, оскільки це дозволить їм отримати освіту, але передбачив, що такий обовязок виникає лише тоді, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, оскільки було б нерозумним ставити в скрутне матеріальне становище одну повнолітню людину в цілях утримання іншої повнолітньої працездатної людини. Навіть тоді, коли суд прийде до висновку, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу, він має визначити їх розмір з урахуванням не тільки обставин, указаних у ст.182 СК України (які застосовуються також при визначенні розміру аліментів на неповнолітніх дітей), але обставини, вказані в ст.200 СК України. З наданих сторонами документів вбачається, що [PERSON] навчається на 1 курсі медичного факультету в ДЗ «Луганський державний медичний університет» (а.с.9). Розмір пенсії відповідача в листопаді 2016 року складав 1130 грн. (а.с.36). У той же час позивач отримує після сплати податків в середньому приблизно 3770 гривень (а.с.7). Згідно зі свідоцтвом про народження (а.с.41) відповідач має неповнолітнього сина [PERSON], який народився 25.01.2012 року. Згідно із записами в трудовій книжці відповідача (а.с.42) в жовтні 2016 року йому було припинено виплату допомоги по безробіттю, на даний момент відповідач ніде не працює. Згідно інформації з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України відповідач отримував протягом першого-третьої кварталів 2016 року соціальні виплати з Попаснянського районного центру зайнятості, інших доходів не мав (а.с.65). Дружина відповідача [PERSON] отримує соціальну допомогу на дітей одиноким матерям (на [PERSON], [INFO]), розмір допомоги в листопаді 2016 року становив 1069 грн. (а.с.43). Згідно інформації з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України [PERSON] отримувала соціальні виплати від УСЗН, а також у першому-другом кварталах 2016 року заробітну плату, яку вона припинила отримувати в третьому кварталі 2016 року (а.с.66). І позивачем, і відповідачем надано квитанції про сплату комунальних платежів (а.с.45-47, 55-64), які становлять приблизно 500-600 грн. Отже, суд вирішуючи цю справу виходить із того, що відповідач отримує пенсію по інвалідності виключно в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, при цьому відповідач має на утриманні малолітню дитину, дружина відповідача на даний момент не працює, а отримує виключно соціальні виплати на іншу дитину, батьком якої відповідач не є, а тому ці кошти не можуть братися до уваги судом. У той же час, позивач отримує більші доходи у середньому приблизно 3770 гривень, на даний момент стипендію отримує і [PERSON] (твердження позивача про те, що виплата [PERSON] стипендії буде припинена з 01.01.2017 року не може мати доказового значення, оскільки воно є припущенням події, яка ще не настала, зокрема, так само можна припустити, що в подальшому виплату стипендії йому поновлять). Суд також бере до уваги, що [PERSON] є працездатною особою, на відміну від відповідача, який є інвалідом 3 групи. За перелічених обставин, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину, але ця можливість є дуже незначною. Отже, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти, але не в розмірі 1/4 доходу (оскільки це поставить відповідача за межу бідності, а також зашкодить інтересам малолітньої дитини, яка знаходиться на його утриманні), а в розмірі 1/6 доходу. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180, 182, 183, 191, 199 СК України,

Outcome: partial