Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розподіл спільно нажитого майна подружжя, оскільки перебувала з ним у зареєстрованому шлюбі з 1982 року до січня 2015 року і за цій період вони придбали у спільну власність: за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], пральну машину «LG», холодильник «Samsung», телевізор «Sony», компютер (ноутбук), тумбочку меблеву, диван, два крісла, стіл письмовий компютерний, стінку меблеву прихожа, стінку меблеву «комплект горка», комплект кухонних меблів, чотири кухонних стільця, посудомийну машину «Indezit», шафу духову «Ariston», піч мікрохвильову «Saturn» , варочну поверхню «Ariston» , ліжко з навісними тумбочками в комплекті, шафу меблеву з двома консолями, комод вартістю, трюмо, пуфік, дзеркало, тумбу для взуття, тумбочку під дзеркалом, стіл столовий, телевізор «Fiwa», ноутбук «Asus», диван канапе, столик журнальний, килим овальний, музичний центр «Aiwa», меблеву шафу двостворчату, вішалку для одягу, вказавши вартість кожної речі та квартири виходячи із ціни при покупці. В добровільному порядку розділити вказане майно не можуть, тому просить суд розділити вказане майно між ними виходячи із принципу рівності часток та визнати за нею право власності на 1/2 частку вказаної квартири і половину майна, запропонувавши свій варіант розподілу речей. Відповідач визнаючи позов по суті щодо необхідності розподілу вказаного спільно нажитого майна, не погоджуючись з вказаною вартістю речей заявив вимоги про визначення його вартості незалежним експертом або оцінювачем. Крім цього він вказав, що наведена позивачем квартира дійсно придбана у власність в період шлюбу, але знаходиться в іпотеці за кредитом, який оформлений в банку на його імя до наступного часу. Також за рішенням суду від 11.02.2014 року з нього на користь фізичної особи стягнуто в рахунок погашення боргу за договором позики 40000 гривень і цей борг є також спільним зобовязанням подружжя. Тому при розподілі спільно нажитого майна подружжя він вимагає розподілу кредитного та боргового зобовязання в рівних частках. У судовому засіданні позивач наполягаючи на своїх позовних вимогах, погодилась на визначення вартості речей незалежним оцінювачем, але проти розподілу кредитних та боргових зобовязань категорично заперечувала, посилаючись на те, що кредит вже погашений, а к стягненню боргу за договором позики вона не має ніякого відношення, бо це не є спільним зобовязанням подружжя. Відповідач також погодився на визнання вартості речей незалежним оцінювачем та на його перелік, але наполягав на розподілі кредитних та боргових зобовязань в рівних частках, або залишення у його власності квартири разом з усіма борговими зобовязаннями. Заслухавши позивача та її представника, відповідача, дослідивши надані докази та матеріали справи, суд надходить до наступного. За розясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»,\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 6972 СК та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Якщо шлюбним договором змінено передбачений законом режим спільної сумісної власності, то при розгляді спору про поділ майна подружжя суду необхідно виходити з умов такого договору. При цьому слід мати на увазі, що в силу ч.4 ст.93, ч.1 ст.103 СК положення шлюбного договору, що ставлять одного з подружжя у надзвичайно невигідне матеріальне становище, порушують його права та інтереси, на вимогу такої сторони за рішенням суду можуть бути визнані недійсними з підстав, установлених ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Так сторони погодилися про вказаний перелік речей та майна, що є спільно нажитим майном подружжя. За висновком субєкта оціночної діяльності ФОП [PERSON]П.(оригінал якого доданий до матеріалів справи) визначена вартість речей узгоджених між сторонами: пральна машина «LG» вартістю 3400 гривень, холодильник «Samsung» вартістю 5200 гривень, телевізор «Sony» вартістю 4000 гривень, компютер (ноутбук) вартістю 2000 гривень, тумбочку меблеву вартістю 180 гривень, диван вартістю 700 гривень, два крісла загальною вартістю 600 гривень, стіл письмовий компютерний вартістю 540 гривень, стінку меблеву прихожа вартістю 2100 гривень, стінку меблеву «комплект горка» вартістю 1500 гривень, комплект кухонних меблів вартістю 4800 гривень, чотири кухонних стільця загальною вартістю 800 гривень, посудомийну машину «Indezit» вартістю 4000 гривень, шафу духову «Ariston» вартістю 3600 гривень, піч мікрохвильову «Saturn» вартістю 500 гривень, варочну поверхню «Ariston» вартістю 2100 гривень, ліжко з навісними тумбочками в комплекті вартістю 1600 гривень, шафу меблеву з двома консолями вартістю 1500 гривень, комод вартістю 600 гривень, трюмо вартістю 1000 гривень, пуфік вартістю 180 гривень, дзеркало вартістю 400 гривень, тумбу для взуття вартістю 500 гривень, тумбочку під дзеркалом вартістю 180 гривень, стіл столовий вартістю 600 гривень, телевізор «Fiwa» вартістю 800 гривень, ноутбук «Asus» вартістю 1500 гривень, диван канапе вартістю 1000 гривень, столик журнальний вартістю 300 гривень, килим овальний вартістю 500 гривень, музичний центр «Aiwa» вартістю 800 гривень, меблеву шафу двостворчату вартістю 100 гривень, вішалку для одягу вартістю 450 гривень, а всього на загальну суму 48830 гривень, які вони пропонують поділити в рівних частках. Вартість спірної однокімнатної квартири сторони визнали за договором іпотеки у сумі девять тисяч доларів США. До наступного часу спірна квартира знаходиться в іпотеці і в повному обсязі кредитні зобовязання перед банком відповідач не погасив і половина цього зобовязання повинна прийняти на себе позивач. На момент розірвання шлюбу цій борг складав за даними банку 3565,8 долара США, 1/2 частка 1782,9 долара США. Крім цього, незалежно від заперечень позивача, борг який стягнуто за судовим рішенням від 11.02.2014 року з відповідача в рахунок погашення боргу за договором позики є спільним боргом подружжя. За даними державної виконавчої служби, до наступного часу сума яка була стягнена з відповідача в розмірі 40000 гривень, взагалі не погашена. Тобто половина цього боргу також повинна перейти до позивача. В даний час у спірній квартирі проживає з сімєю їх син. Фактично квартира купувалася для нього і ці обставини у судовому засіданні визнали обидві сторони. Сторони проживають у трикімнатній квартирі №32 будинку №8 по площі Жовтня в місті Чугуєві, яка ними приватизована у рівних частках. Усі наведені речі, які вони просять суд розділити, знаходяться в цій квартирі, тобто сторони житлом забезпечені. Сторони визначили між собою і порядок користування цією квартирою, на що вони вказали у судовому засіданні. Спірна квартира є однокімнатною і реальному розподілу не підлягає, як неможливо визначити в майбутньому і порядок користування нею між сторонами. Визнання за кожним із сторін права власності на 1/2 частку, створить в майбутньому між ними тривалий спір. Тоді як залишення за відповідачем права власності в цілому на спірну квартиру із залишенням за ним усіх боргових зобовязань за кредитом та стягненням по рішенню суду, що пропонує відповідач, фактично усуне між ними цей спір. Позивач 21.12.2015 року надала суду уточнену позовну заяву, за якою вказала перелік речей які просить виділити їй, а які відповідачу. 20.01.2016 року відповідач подав письмові заперечення в яких пропонує свій перелік речей. Ці вимоги сторін фактично співпадають за винятком однієї речі варочної поверхні. Оскільки певні речі є неподільними, то запропонована загальна вартість речей позивачці на 1050 гривень більше ніж вартість речей які виділяються відповідачу, тому позивач погодилася на зарахування цієї різниці у розмір судових витрат, які складають судовий збір та оплата послуг незалежного оцінювача, які б підлягали стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial