Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 04.09.2010 відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 200. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 04.09.2010 перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Сімейні відносини між нею та відповідачем фактично припинені вже більше року. Чоловік не надавав належної матеріальної допомоги сімї, не займався вихованням та лікуванням сина, в сімї часто виникали конфлікти, сварки, що призвело до втрати один до одного почуття любові та поваги. Вважає, що з вини відповідача сумісне життя і збереження сімї стали неможливими. В даний час збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам сина, у звязку з чим вона звертається до суду. Спір про спільне нажите майно відсутній. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Згідно ч.1 ст.55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Судом встановлено, що починаючи з 04.09.2010 сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ЕД №112194, виданим 04.09.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, про що складено відповідний актовий запис за № 200. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ЕД № 206902, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новопсковського РУЮ Луганської області. Неповнолітній син сторін проживає з матірю [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сімї, виданою 13.02.2017 виконавчим комітетом Новобілянської сільської ради Новопсковського району Луганської області за вих. №205/1. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні стосунки між сторонами припинені, подружжя сумісно не проживає, тобто шлюб існує формально, зважаючи, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] (до шлюбу Мозгова) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище, отримане після реєстрації шлюбу «Гноєва». Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved