Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позов мотивує тим, що 18.03.2006 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Зазначає, що спільне життя у них не склалося у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Відповідач постійно здійснює психологічний тиск на неї, ображає та знущається, в тому числі у присутності дітей, чим завдає їй моральні травми. Крім того, відповідач не зміг знайти спільну мову з її сином від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], який також проживає разом з нею. Присутність дитини дратує відповідача, він постійно демонструє своє неприязне ставлення до її сина, а вона захищає його від образ відповідача, що стає приводом до нових сварок між ними. Зазначає, що спільне проживання з відповідачем припинено з червня 2013 року та з того часу вони проживають окремо. На даний час відповідач має близькі стосунки з іншою жінкою. Спору про поділ майна не мають. Примирення та збереження сім'ї вважає неможливим. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, також надав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що на примирення не згоден, спору про поділ майна та місце проживання дитини не мають. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.03.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], питання щодо місця проживання дитини, сторони визначили самі. Згідно позовної заяви, з червня 2013 року шлюбні відносини між ними припинені, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння та спільних інтересів, також через те, що відповідач не зміг знайти спільну мову з сином позивачки від першого шлюбу - [PERSON], [INFO], що ставало також приводом до нових сварок між ними. Спору щодо поділу майна немає. Між подружжям досягнуто угоду про місце проживання їх спільної доньки Катерини. Відповідач подав заяву про розгляд справи у його відсутність, де вказав, що на розірвання шлюбу згоден. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони просять не надавати їм строк на примирення. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки з червня 2013 року, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд присуджує з відповідача на користь позивачки сплачену нею суму судового збору в сумі 243, 60 грн., яка документально підтверджена.

Outcome: approved