Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

Позивачі 07.09.2017 року звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON], що також діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, посилаючись на таке: вони є власниками житлового будинку [ADDRESS], в якому по сьогоднішній день зареєстровані та проживають. Крім них в квартирі зареєстровані їхній син [PERSON] зі своїм малолітнім сином [PERSON] Фактично відповідач у 2015 році забрав усі особисті речі та пішов з родини. З того часу ані він, ані його дитина не приходили до будинку з метою проживання. Сам малолітній [PERSON] був зареєстрований в будинку без згоди позивачів, а з самого народження проживав з матір'ю, яка є громадянкою Росії. [PERSON] не мешкає із сином на спірній житловій площі без поважної причини більше року, будинком не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, що ставить позивачів у скрутне матеріальне становище, тому, вони просять суд визнати відповідача з його сином такими, що втратили право користування жилим приміщенням через не проживання в ньому без поважних причин понад рік. Позивачі до судового засідання не прибули, проте від них надійшли заява про розгляд справи без їхньої участі, на задоволенні позову наполягають, не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча судом був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, заперечень проти позову судові не надав, тому, зі згоди позивачів, суд розглядає справу заочно на підставі наявних доказів, що не суперечить положенням ст. 224 ЦПК України. Враховуючи, що обидві сторони до суду не прибули, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини: позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], і проживають в ньому, що вбачається з копії договору дарування (а.с.11) та копій паспортів позивачів (а.с.7,9). Разом з ними зареєстровані їхній син [PERSON] та малолітній син останнього [PERSON] (а.с.13), які фактично не проживають у ньому. Дитина з самого народження (26.02.2014року) жодного дня не проживала в будинку, оскільки мешкає зі своєю матір'ю в Росії, яка є громадянкою даної держави, а [PERSON] не мешкає в будинку з 2015 року, що вбачається з акту комісії зі складу працівників відділу ЖКГ виконкому Первомайської міської ради Харківської області та сусідів позивачів (а.с.12). В квартирі відсутні особисті речі відповідача та його дитини, а місце їх перебування наразі не відоме, з чого суд робить висновок про фактичне не проживання відповідача та його дитини на спірній житловій площі більше року без поважної причини, оскільки квартирою він не цікавиться, комунальні послуги не сплачує, що ставить позивачів у скрутне матеріальне становище. Так, відповідно до ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом Як встановлено в судовому засіданні, відповідач із сином не проживає в спірному будинку більше року, в будинку відсутні його речі, що наводить суд на думку про втрату відповідачем інтересу до спірного житла. Беручи до уваги викладене вище, суд доходить висновку, що відповідач із сином не проживають в спірній квартирі понад рік без поважних причин, тому їх можна визнати такими, що втратили право користування будинком.

Outcome: approved