Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідача, зазначаючи, що вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 року по 07.06.2016 рік. Під час перебування у шлюбі [INFO] року у них народилася донька [PERSON]. Позивач зазначила, що бажає виїхати з дитиною на відпочинок для оздоровлення до Автономної Республіки Крим у серпні 2018 року, де проживають її, позивача, батьки, однак відповідач відмовляється надати згоду на виїзд дитини за межі України. У зв'язку з викладеним, позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд їх з відповідачем дитини [PERSON] у її, позивача, супроводі на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Крим з дати набрання рішенням законної сили по 31.08.2018 року без згоди та супроводу відповідача. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заперечуючи проти позову, указав, що територія, на яку позивач бажає вивезти дитину на відпочинок є окупованою; політична ситуація склалася таким чином, що на території АР Крим на даний час інші політичні погляди ніж в Україні, а тому він би не ходів, щоб його донька знаходилась під впливом цих поглядів. Крім того, відповідач зазначив, що він як батько обмежений у спілкуванні з дитиною, донька йому не телефонує, а тому він у якості виховання дитини не дозволяє їй виїзд до АР Крим. Представник третьої особи, Управління-служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду висновок щодо доцільності надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO] за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON] та просив розглядати справи без його участі (а.с. 33-34). Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.09.2007 року по 07.06.2016 року (а.с. 11, 15). Під час перебування у шлюбі у сторін [INFO] року народилася донька [PERSON] (а.с. 12). Після припинення сімейних відносин між сторонами дитина проживає разом з позивачем. Батько дитини, відповідач у справі, участь у вихованні дитини майже не приймає. Зазначене не заперечується самим відповідачем. Судом встановлено, що позивач має намір на час своєї відпустки виїхати з дитиною на відпочинок і для оздоровлення за кордон, на тимчасово окуповану територію Автономної Республіки Криму, де проживають батьки позивача, які мають на території АР Крим, у місті Феодосія, власність. У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України та п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Приймаючи до уваги цілі вивозу дитини [PERSON] до АР Крим; те, що у місті Феодосія проживають батьки позивача, які мають у власності житло; враховуючи відсутність військових дій на тимчасово окупованій території АР Крим; те, що дитина [PERSON] дійсно потребує оздоровлення, оскільки часто хворіє простудними захворюваннями, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд дитини на тимчасово окуповану території Автономної Республіки Криму без згоди і супроводу батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] строком з 01.08.2018 року по 31.08.2018 року. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved