Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просить стягнути з відповідача суму вкладу за договором №2630/35/151804 від 08 січня 2014 року в розмірі 172215 гривень та 891,74 3% річних та суму вкладу за договором №2630/35/154153 від 17 січня 2014 року в розмірі 20000 гривень та 129,86 3% річних. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договори банківського вкладу: №2630/35/151804 від 08.01.2014 («Ваш стабільний»), за умовами якого відповідач прийняв від позивача грошову суму вкладу у розмірі 172215 гривень на строковий депозитний рахунок на строк з 08.01.2014 по 28.01.2015 (385 днів) зі сплатою 21,4% річних щомісячно та №2630/35/154153 від 17.01.2014 («Ваш стабільний»), за умовами якого відповідач прийняв від позивача грошову суму вкладу у розмірі 20000 гривень на строковий депозитний рахунок на строк з 17.01.2014 по 06.02.2015 (385 днів) зі сплатою 21,24% річних щомісячно. У зв'язку із проведенням на території Донецької області антитерористичної операції, обслуговування договорів банківських вкладів №2630/35/151804 від 08.01.2014 та №2630/35/154153 від 17.01.2014 було переведено на відділення у місті Києві. Однак відповідач порушив свої зобов'язання не повернувши позивачу вклад у строк передбачений договором. 03 липня 2014 року представник позивача звернувся до відповідача із письмовою заявою про дострокове розірвання договору №2630/35/154153 від 17.01.2014., виплату суми вкладу та 21.07.2014 звернувся до відповідача із письмовою заявою про дострокове розірвання договору №2630/35/151804 від 08.01.2014, виплату суми вкладу. Листом №123/7068 від 05.09.2014 відповідач повідом про те, що договори банківського вкладу №2630/35/151804 від 08.01.2014 та №2630/35/154153 від 17.01.2014 - розірвано за заявою позивача, а кошти він може знімати у відділенні банку за наявності готівкових коштів в касі, але в касах жодного разу не було готівкових коштів. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши до суду через представника заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що і надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.ст.1060, 1061 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором, з виплатою вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 08.01.2014 між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/35/151804 та №2630/35/154153. Відповідно до умов договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 172215 гривень з 08.01.2014 по 28.01.2015 (385 днів) зі сплатою 21,4% річних щомісячно та 20000 гривень на строк з 17.01.2014 по 06.02.2015 (385 днів) зі сплатою 21,24% річних. Відповідно до норм ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Встановлено, що позивач (вкладник) виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі та передав відповідачу грошові кошти в розмірі 172215 грн та 20000 грн, що відповідно підтверджується банківською випискою по договору №2630/35/15804 та квитанцією про здійснення касової операції №7454 від 17.01.2014. В свою чергу відповідач ПАТ «Міський комерційний банк», після закінчення терміну дії договорів, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав. За таких обставин, оскільки у передбачені строки відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому у відповідача за договором строкового банківського вкладу №2630/35/151804 від 08.01.2014 рахується заборгованість у сумі 172215 гривень та 891,74 гривні 3% річних та №2630/35/154153 від 17.01.2014 рахується заборгованість у сумі 20000 гривень та 129,86 гривні 3% річних. Згідно зі ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договорами строкового банківського вкладу №2630/35/151804 від 08.01.2014 рахується заборгованість у сумі 172215 гривень і 891,74 гривні 3% річних, та №2630/35/154153 від 17.01.2014 рахується заборгованість у сумі 20000 гривень і 129,86 гривні 3% річних. Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1932 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved