Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду,в якому зазначила,що 01 квітня 2013 року померла її мати [PERSON] Прокопівна.Після її смерті відкрилася спадщина,яка складається з житлового будинку № 15 по вул.Лесі Українки в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області.Спадкоємцями за законом першої черги є вона та її брати [PERSON] та [PERSON]. Після її звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини їй стало відомо про існування заповіту,посвідченого секретарем Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області 21 листопада 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 40, згідно якого спадкодавець заповіла відповідачу жилий будинок,надвірні споруди,речі звичайного вжитку.Постановою державного нотаріуса Андрушівської державної нотаріальної контори [PERSON] в видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом постановою № 322/02-31 від 8 липня 2016 року їй було відмовлено,оскільки в матеріалах спадкової справи знаходиться декілька дублікатів оригіналу заповіту від імені [PERSON],посвідченого відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 43899026 від 19.05.2016 року Старокотельнянською сільською радою Андрушівського району Житомирської області 21 листопада 2006 року та внесеного в реєстр за № 40,які видані секретарем сільської ради 29 серпня 2013 року та 24 жовтня 2013 року замість втраченого заповіту. Вважає,що вказаний заповіт є недійсним,оскільки він складений всупереч вимог ст.ст.203,215 ЦК України,а саме зі змісту оспорюваного заповіту вбачається, що секретарем виконавчого комітету Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області [PERSON], при посвідченні заповіту, не було встановлено волевиявлення та дійсної волі заповідача - [PERSON]. Так, в тексті заповіту вказано: «Я, [PERSON] на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: жилий будинок, надвірні споруди, речі домашнього вжитку заповіла своєму синові [PERSON]». Відтак, відсутнє посилання на номер житлового будинку, адреса та який взагалі жилий будинок заповідач мала намір заповісти своєму сину. Слід зауважити, що згідно довідки за №1514 від 24.10.2016 року [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: вулиця Лесі Українки,30 с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області.Просила визнати вищевказаний заповіт недійсним. Позивач та її представники в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі,обґрунтувавши його наведеними в позові обставинами. Додали,що позивач протягом чотирьох років доглядала матір,яка після перенесеного інсульту самостійно не пересувалася та потребувала постійного стороннього догляду. Відповідач в цей період самоусунувся від надання спадкодавцю будь-якої допомоги,тому на їх думку, він не має права на спадкування. Крім того,в оригіналі заповіту секретарем сільської ради порушено також вимоги додатку 6 до «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських,селищних,міських Рад народних депутатів України»,додатку № 6 до вказаної інструкції,а саме посвідчувальний напис не містить вказівки про те,що заповіт посвідчений в присутності спадкодавця. Також в спадковій справі міститься декілька дублікатів оригіналу заповіту,які різняться між собою. Відповідач в судове засідання не зявився,направив заяву про розгляд справи в його відсутність,позовні вимоги не визнав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав,пояснив,що наявність в спадковій справі декількох дублікатів заповіту,які різняться між собою,не може бути підставою для визнання заповіту недійсним,оскільки це є халатністю секретаря сільської ради при їх видачі. При складенні заповіту було зясовано дійсну волю спадкодавця,яка склала два заповіти на користь синів та розподілила між ними спадкове майно.Просив в задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області [PERSON]., в судовому засіданні позов визнала, пояснила,що на її думку спадкоємці повинні самі розібратися між собою щодо розподілу спадкового майна. Пояснила,що нею особисто 21 листопада 2006 року в приміщенні сільської ради був посвідчений заповіт від імені [PERSON],який зареєстрований в реєстрі за № 40.Заповіт відновідно прохання [PERSON] набирався з її слів нею на компютері та в подальшому був прочитаний вголос особисто [PERSON] Згідно вказаного заповіту спадкодавець заповіла [PERSON] жилий будинок, надвірні споруди,речі звичайного вжитку. Зазначений текст записана нею зі слів [PERSON] дослівно та питань щодо розташування вказаного будинку не виникало,оскільки у власності [PERSON] на час складання заповіту перебував лише один будинок,розташований за адресою : будинок № 15 по вулиці Лесі Українки в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області.В тексті заповіту зазначено особу спадкодавця,час і місце його складання,те що він складений в її присутності та набраний на компютері та зачитаний спадкодавцем вголос та підписаний особисто.Стверджує,що волевиявлення [PERSON] було вільним,оскільки на час складання заповіту вона була здорова та розподілила спадкове майно між дітьми [PERSON] будинок,а на користь [PERSON] залишила заповіт на вклад в банку. В подальшому на прохання сторін нею видавалися дублікати заповіту,але в звязку з тим,що при їх видачі вона не звірялася з текстом оригіналу вони відрізняються. Вислухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд встановив: 01 квітня 2013 року померла мати сторін [PERSON] (а.с.9).До складу спадщини входить жилий будинок № 15 по вул.Лесі Українки в с.Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області,земельну ділянку для ведення сільськогосподарського призначення площею 3,2985 га., розташовану на території Старокотельнянської сільської ради,грошовий вклад в збір банку № 9155/2351 (а.с.17,18,80). Після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняла позивач,спадщину за заповіту прийняв [PERSON],які в встановлений законом строк подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с.40 оборот,45).В оглянутій в судовому засіданні справі за 2006 рік Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області містяться перший примірник - оригінал заповіту,складеного від імені [PERSON] 21 листопада 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 40, згідно якого спадкодавець заповіла [PERSON] жилий будинок,надвірні споруди,речі звичайного вжитку (а.с.75-77).Також в оглянутій в судовому засіданні справі за 2007 рік Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області наявний перший примірник оригінал заповіту складеного від імені [PERSON] 25 грудня 2007 року та зареєстрований в реєстрі за № 38, згідно якого спадкодавець заповіла [PERSON] грошовий вклад в збір банку № 9155/2351 (а.с.80). Матеріалах спадкової справи № 256/2013 зведеної щодо майна померлої [PERSON],заведеної 30 серпня 2013 року (засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи) знаходяться дублікати заповіту від 21 листопада 2006 року,які відрізняються від оригіналу,який зберігається в Старокотельнянській сільській раді Андрушівського району Житомирської області (а.с.48,4950). Спірні правовідносини виникли з цивільних відносин та регулюються ст.ст.1247, 1248,1251,1257 ЦК України, ст.ст.7,44 Закону України «Про нотаріат»,п.10 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних,міських Рад народних депутатів України»,додатку № 6 до вказаної інструкції. Згідно ч.1 ст.1257 ЦК України заповіт,складений особою,яка не мала на це право,а також заповіт,складений з порушеннями вимог щодо форми та посвідчення,є нікчемним. Судом встановлено,що заповіт складений від імені [PERSON] 21 листопада 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 40, згідно якого спадкодавець заповіла [PERSON] жилий будинок,надвірні споруди,речі звичайного вжитку,не в повній мірі відповідає додатку № 6 до вказаної інструкції,а саме :не зазначено,що заповіт складено в присутності особи,яка посвідчила заповіт. При вирішенні спору суд виходить з вимог ч.2 ст.1257 ЦК України,згідно якого,за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»,відсутність у тексті заповіту напису, що він складався та посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори, виконкому місцевої ради, але в межах нотаріального округу, не є істотною умовою для визнання заповіту недійсним, якщо судом буде встановлено, що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247\~ЦК\~і волевиявлення заповідача було вільним. Судом встановлено,що на момент складення заповіту волевиявлення [PERSON] було вільним і відповідало її волі,оскільки остання в хворобливому,або іншому стані не знаходилася, протягом тривалого часу розподілила між дітьми спадкове майно : [PERSON] будинок, [PERSON] грошовий вклад,а [PERSON] земельну ділянку. Зі змісту заповіту та пояснень в судовому засіданні секретаря Старокотельнянської сільської ради [PERSON] вбачається, що заповіт відновідно прохання [PERSON] набирався з її слів нею на компютері та в подальшому був прочитаний вголос особисто [PERSON] Згідно вказаного заповіту спадкодавець заповіла [PERSON] жилий будинок, надвірні споруди,речі звичайного вжитку. Зазначений текст записан зі слів [PERSON] дослівно та питань щодо розташування вказаного будинку не виникало,оскільки у власності [PERSON] на час складання заповіту перебував лише один будинок,розташований за адресою : будинок № 15 по вулиці Лесі Українки в с. Стара Котельня Андрушівського району Житомирської області.В тексті заповіту зазначено особу спадкодавця,час і місце його складання,те що він складений в її присутності та набраний на компютері та зачитаний спадкодавцем вголос та підписаний особисто.Таким чином,суд дійшов до висновку,що форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247\~ЦК\~України і волевиявлення заповідача було вільним.Таким чином на думку суду порушення форми посвічувального напису носять формальний характер та не тягнуть за собою його нікчемності. Щодо відсутності в тексті заповіту конкретної адреси жилого будинку,який заповіла спадкодавець,суд вважає,що тлумачення заповіту може бути проведено самими спадкоємцями,а в разі наявності спору судом в порядку ст.1256 ЦК України. Суд також вважає,що порушення, які мали місце з боку секретаря Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області [PERSON] в ході видачі останньою дублікатів заповіту в даному випадку при вирішенні спору правового значення не мають,оскільки в матеріалах Старокотельнянської сільської ради Андрушівського району Житомирської області наявний оригінал заповіту, складений від імені [PERSON] 21 листопада 2006 року та зареєстрований в реєстрі за № 40,зі змісту якого виходить суд при вирішенні справи. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача в судовому засіданні вбачається,що фактично позовні вимоги містять посилання на те,що позивач протягом чотирьох років доглядала матір,яка після перенесеного інсульту самостійно не пересувалася та потребувала постійного стороннього догляду,а відповідач в цей період самоусунувся від надання спадкодавцю будь-якої допомоги, тому на їх думку, він не має права на спадкування. Тобто фактично,позивачем зазначені підстави усунення від права на спадкування,передбачені ч.5 ст.1224 ЦК України,але зазначених позовних вимог не заявлено,що не позбавляє позивача в подальшому з звернутися з позовом до суду з вищевказаних підстав. Виходячи з викладеного суд відмовляє у задоволенні позову за його безпідставністю.

Outcome: dismissed