Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду с вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є онукою [PERSON], померлого [INFO] та [PERSON], померлої [INFO]. Приблизно в 1950 році дід та баба вирішили збудувати житловий будинок та звернулися у виконком Центрально-Міської районної у місті ради. Їм була надана земельна ділянка по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва житлового будинку та господарчих споруд. В 1953 році дід та баба збудували житловий будинок, по [ADDRESS] та рішенням виконкому отримали поштову адресу: [ADDRESS], а також домову книгу та зареєструвалися за цією адресою. Житловий будинок був електрифікований та газифікований, дід та баба укладали договори, оплачували газопостачання, електропостачання, а також оплачували земельні податки. На початку 1990 років всі документи на житловий будинок були викрадені під час крадіжки. В 1999 році баба намагалася відновити викрадені правоустановчі документи на житловий будинок та звернулась до КП ДОР «Криворізьке БТІ», де виготовили новий технічний паспорт на житловий будинок, однак у видачі правоустановчих документів відмовили, та вказали в технічному паспорті, що житловий будинок та господарчі споруди самочинно збудовані, оскільки в КП ДОР «Криворізьке БТІ» відсутні правоустановчі документи та реєстрація нерухомого майна. На той час діяв ЦК України 1963 року та право власності на житловий будинок не потребувало державної реєстрації, право власності повинно було зареєструвати у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Так як дід та баба збудували житловий будинок в шлюбі за спільні кошти, нерухоме майно було їх спільною сумісною власністю, та кожному з них належало по 1/ 2 частині житлового будинку з господарчими спорудами. [INFO] помер дід позивача [PERSON], який заповіт не складав. Після його смерті спадкоємцями першої черги були.: - [PERSON], як дружина спадкодавця; - [PERSON], як син спадкодавця. - [PERSON], як син спадкодавця. Інші спадкоємці першої черги відсутні. Оскільки баб як до смерті діда так і після його смерті продовжувала жити у своєму житловому будинку, вона фактично прийняла спадщину після його смерті. Інші спадкоємці спадщину не прийняли, оскільки не були зареєстровані з померлим та не подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Свідоцтво на спадщину баба не отримала. [INFO] [PERSON] померла. За життя вона заповіт не складала. Спадкоємці першої черги - сини померлої: [PERSON], помер ще [INFO], [PERSON], помер ще [INFO]. Оскільки ні один із дітей, не пережив спадкодавця, то за правом представництва приймають спадщину онуки, а саме: - [PERSON] і [PERSON] - діти [PERSON]. - позивачка [PERSON], [PERSON] - діти [PERSON]. Всі спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки. Позивачка зверталася до нотаріуса із заявою по прийняття спадщини, але постановою від 18.09.2013 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Просить встановити факт, що [PERSON], яка померла [INFO], прийняла спадщину, яка складається з 1 /2 частини домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], до складу якого входить: житловий будинок «А-1», «А-1-1» загальною площею 35,2 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, літня кухня «Б», підвал «Б п/д», літня кухня «Г», водоколонка I, замощення II, огорожа № 1, 2 - в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, [PERSON], який помер [INFO], а також визнати за позивачкою право власності на це домоволодіння. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що діду та бабі позивачки приблизно в 1950 році була дана земельна ділянка по [ADDRESS] для будівництва житлового будинку та господарчих споруд. В 1953 році вони за цією адресою збудували житловий будинок, та за рішенням виконкому отримали поштову адресу: [ADDRESS], домову книгу та зареєструвалися за цією адресою. Наявність домової книги та присвоєння поштової адреси, підтверджує те, що виконком бачив наявність житлового будинку, його місцезнаходження, те, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок та господарчі споруди, використовується за цільовим призначенням. Житловий будинок був електрифікований та газифікований, існували відповідні договори, оплачувалися газопостачання, електропостачання, а також земельні податки. Документи на житловий будинок на початку 1990 років зникли і відновлені не були. На той час діяв ЦК України 1963 року та право власності на житловий будинок повинно було бути зареєстроване в виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів ( ст.227 ЦК України в редакції 1963 року). Згідно до ч.2 ст. 101 ЦК України в редакції 1963 року «У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності». Відповідно до ч.1 ст. 22 КпШС України (який діяв на той час), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Так як житловий будинок був побудований в шлюбі за спільні кошти, то відповідно до вищевказаних правових норм, нерухоме майно було спільною сумісною власністю баби та діда позивачки, та кожному з них належало по 1/ 2 частині житлового будинку з господарчими спорудами. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] видане 27.04.1994 року Центрально-Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, про що в книзі реєстрації актових записів про смерть зроблений актовий запис за №591. За життя [PERSON] заповіт не складав. Відповідно до ст. 529 ЦК України (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. На підставі вказаної правової норми, після смерті дідуся [PERSON], померлого [INFO], спадкоємцями першої черги були.: - [PERSON], як дружина спадкодавця, факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER], від 11.01.1948 року, виданим Жовтневим районним бюро РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис № 21; - [PERSON], [INFO], як син спадкодавця, факт родинних відносин підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян, щодо актового запису про народження № 00012572664 від 08.08.2013 року - [PERSON], [INFO], як син спадкодавця, факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 03.10.1952 року, виданим бюро РАЦС Центрального району м.Кривого Рогу, актовий запис №1569. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в ред..1963 року) зазначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В п.113 Наказу № 18/5 від 14.06.1994 року Мінюсту України «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» вказано, що «Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним. Оскільки баба як до смерті діда так і після його смерті продовжувала жити у своєму житловому будинку, розташованому по [ADDRESS], то вона фактично прийняла спадщину після смерті дідуся (даний факт підтверджується довідкою з місця проживання від 02.12.2013 року та записами в домовій книзі). Інші спадкоємці спадщину не прийняли, оскільки не були зареєстровані з померлим та не подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини. Свідоцтво на спадщину баба не отримала. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] видане 23.02.2013 року Центрально-Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, про що в книзі реєстрації актових записів про смерть зроблений актовий запис за №187. За життя моя [PERSON] заповіт не складала. Відповідно до ст. 1261 ЦК України «У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.». Спадкоємці першої черги - сини померлої: - [PERSON], помер ще [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], видане 25.03.2003 року Центрально-Міським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, про що в книзі реєстрації актових записів про смерть зроблений актовий запис за № 417. - [PERSON], помер ще [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], видане18.07.2008 року Саксаганським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, про що в книзі реєстрації смертей зроблено запис за №1352. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України «Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.». Оскільки ні один із дітей, не пережив спадкодавця, то за правом представництва приймають спадщину онуки, а саме: 1) діти [PERSON], померлого [INFO]: - [PERSON],факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 08.08.1985, де батьком записаний [PERSON]. - [PERSON], факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], де батьком записаний [PERSON]. 2) діти [PERSON], який помер [INFO]: - позивачка, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.09.1976 року, де батьком записаний [PERSON]. Факт зміни прізвища підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 13.06.1998 року. - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 02.06.1981 року, де батьком записаний [PERSON]. Факти зміни прізвища підтверджуються свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 29.09.2001 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] від 26.09.2006 року та свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 28.03.2008 року. Всі і спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки, по що написали нотаріусу відповідні заяви. Будинок на який позивачка просить визнати право власності, не є самочинним н відповідно до Інструкції про порядок проведення інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 року за №127 (з подальшими змінами у тому числі й від 08.01.2013 року). Відповідно до цієї інструкції: Не належать до самочинного будівництва: (Пункт 3.2 розділу 3 доповнено абзацом згідно з Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства N 42 (z0201-06) від 08.02.2006): - індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року; (Абзац пункту 3.2 розділу 3 в редакції Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства N 404 (z1538-12) від 09.08.2012). (Витяг до Інструкції додається). Оскільки житловий будинок «А-1», «А-1-1» загальною площею 35,2 кв.м, житловою площею 28,8 кв.м, літня кухня «Б», підвал «Б п/д», літня кухня «Г», водоколонка I, замощення II, огорожа № 1, 2 - збудовані в період часу з 1953 року по 1980 рік, то, відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства не є самочинними.

Outcome: approved