Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Центрального ВДВС м.Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Першої вінницької державної нотаріальної контори, [PERSON] , про скасування арешту квартири та зняття заборони на її відчуження. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , право власності на яку набуте 03 серпня 2012 року в порядку приватизації житла. Позивач вказує, що в неї стала необхідність відчужити цю квартиру, однак при підготовці документів виявилося, що 15 серпня 2000 року до Першої вінницької державної нотаріальної контори ДВС Ленінського районного управління юстиції м.Вінниці було направлено повідомлення, яким запропоновано повідомити чи зареєстровані договори купівлі-продажу, дарування ряду боржників, серед яких значився і [PERSON] (син позивача), і не проводити ніяких операцій до розпорядження ДВС. На підставі цього повідомлення була накладена заборона за реєстровим №10-484/6 на квартиру [ADDRESS] , де був зареєстрований [PERSON] . Наразі [PERSON] не є власником цієї квартири і ніколи не був. За викладених обставин просить звільнити з під арешту та скасувати обтяження (заборону відчуження) квартири [ADDRESS] . Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.07.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.07.2019 ( без винесення окремого процесуального документа) до участі в справі як співвідповідач залучене Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області. Правом подання відзиву відповідачі не скористалися. Представником Головне управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області подана заява про розгляд справи в їх відсутність. Третя особа - Перша вінницької державної нотаріальної контори правом на надання пояснень також не скористалася, при цьому її представник подав заяву, якою просив розгляд справи проводити в їх відсутність, у вирішенні справи покладаються на думку суду. [PERSON] надав свої пояснення, вказуючи, що позивач по справі є його матір`ю, яка є єдиним власником квартири, вважає, що причиною накладення арешту стало те, що він був зареєстрований за цією адресою. При цьому зазначає, що не мав у власності жодного нерухомого чи рухомого майна. В судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач подав заяву відповідно до якої просив розгляд справи провести в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просить задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами ЦК України щодо захисту права власності. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 14.06.2012, виданим виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення від 14.06.2012 за №1436. Право власності зареєстроване 03.08.2012 КП Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації в книзі 110, номер запису 605/2414 (а.с.7,8). Вказане також підтверджується даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №166843125 від 16.05.2019). В той же час, із зазначеної інформаційної довідки слідує, що на квартиру [ADDRESS] , накладено обтяження у виді арешту, що зареєстровано 30.07.2007 року Першою вінницькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення ДВС Ленінського районну б/н від 15.08.2000, архівний номер 2060531 VINNITSA1, архівна дата 18.08.2000, дата виникнення 17.08.2000, № реєстру 10-484/6, внутр. №6901153329F15B2F3E3В (а.с.9). Як слідує з повідомлення ДВС Ленінського районного управління юстиції м.Вінниці б/н від 15.08.2000 адресованого Першій вінницькій державній нотаріальній конторі, наявного в матеріалах справи, відділ пропонував повідомити чи зареєстровані договори купівлі-продажу за цілим рядом фізичних осіб, серед яких [PERSON] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] , та вказано не проводити ніякої операції до розпорядження ДВС. [PERSON] , є сином позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.05.2019, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 21.05.2019 №00022900540, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.11.2009 ( а.с.11-13). У відповідь на заяву позивача, Державний нотаріальний архів Вінницької області листом від 24.05.2019 за №1794/01-14 повідомив, що на підставі повідомлення ДВС Ленінського районного управління юстиції м.Вінниці від 15.08.2000, яке надійшло до Першої вінницької державної нотаріальної контори 17.08.2000 за вх.1623, накладено заборону цією ж нотаріальною конторою 17.08.2000 за реєстровим №10-484, на ім`я [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] , відмітки про зняття заборони по фонду Першої вінницької державної нотаріальної контори - не виявлено. Центральним ВДВС м. Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області листом від 31.05.2019 за №49901/15.26-25/14 повідомлено позивача, що при перевірці АСВП, журналів реєстрації, виконавчі провадження, де [PERSON] , [INFO] , є боржником в ВДВС станом на 31.05.2019 не перебувають. Також в повідомленні від 21.06.2019 за №55029/15.26-25/14 ВДВС повідомлено позивача, що вилучити заборону не представляється можливим, оскільки неможливо в повній мірі встановити підстави внесення даного обтяження Разом з тим, в ході розгляду справи, судом встановлено, що вказане обтяження накладене на ім`я [PERSON] , проживаючого в [ADDRESS] . [PERSON] 15 липня 1999 року вироком Староміського районного суду м.Вінниці, зміненим Вінницьким обласним судом 15 вересня 1999 року, засуджений до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Отже, арешт на квартиру, яка на праві власності належить позивачу лише з 2012 року, накладено в інтересах держави з метою конфіскації майна. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав у пунктах 1 та 2 постанови №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснив судам, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Як установлено судом, арешт на спірну квартиру накладений як на майно належне [PERSON] , однак спірна квартира не належала і не належить йому, власником спірної квартири є позивач по справі. В позивача наявні перешкоди у використанні та розпорядженні своє власністю, у зв`язку з накладенням арешту на майно, при цьому обставин за яких слід накласти арешт на квартиру не існувало та не існує. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою та другою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно з частиною першою та другою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав перебування квартири позивача під арештом, оскільки такий арешт порушує права позивача щодо розпорядження своєю власністю, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо вимоги про скасування обтяження (заборону відчуження) цієї квартири то оскільки за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна такий вид обтяжень щодо цієї квартири не значиться, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: partial