Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду с позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. В заяві вказує, що перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, під час існування яких, а саме: [INFO], сторони стали батьками дитини [PERSON] . Малолітній син сторін знаходиться на утриманні позивача. Відповідач бере участь в утриманні хлопчика, передаючи позивачу грошові суми для цієї мети на власний розсуд. Бажання впорядкувати отримання аліментів на утримання дитини, участь в якому батька є обов`язковою, [PERSON] звернулась до суду з цим позовом. Відповідач є забезпеченою особою, яка здійснює підприємницьку діяльність, отримуючи від неї значні доходи, про що свідчить, зокрема, зміст декларації платника єдиного податку за 2017 рік, відповідно до якої сума доходу [PERSON] від підприємницької діяльності становить 957000 грн. Розмір грошової допомоги, яку щомісячно позивач отримує від відповідача у зв`язку з утриманням сина, коливається між 10000 грн. та 14000 грн., які [PERSON] визначає самостійно. З урахуванням тієї обставини, що відповідач добровільно визначив означену суму утримання, просить присудити їй з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 14000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 20.11.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 19.02.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, зобов`язано головне управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області надати інформацію про доходи за 2018 рік фізичної особи-приватного підприємця [PERSON] . В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову. Просить про його задоволення. Її представник просить про ухвалення рішення на користь позовних вимог. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що визнає свій обов`язок утримувати дитину. Проте просить суд врахувати майновий стан платника аліментів, який в силу положень сімейного законодавства має істотне значення для вирішення питання про розмір стягуємих аліментів. Відповідач має статус фізичної особи-приватного підприємця на спрощеній системі оподаткування, для якої відповідно до роз`яснень Державної фіскальної служби не передбачено визначення чистого доходу. Разом з тим первинні документи, що надає відповідач, підтверджують ту обставину, що фактичний прибуток відповідача за 2018 рік обчислюється сумою в 177650 грн. 46 коп., що означає отримання ним чистого прибутку в сумі 14804 грн. 20 коп. на місяць. Обов`язок з утримання дитини закон покладає на батьків в рівних частках, а встановлений законом мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням наведених обставин відповідач визнає позов в сумі 2500 грн., яка є більшою не лише за встановлений законом мінімальний розмір аліментів, а й перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, що у відповідності до сімейного законодавства становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» з 1 липня 2019 року обчислюється сумою в 1564 грн. У зв`язку з викладеним просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., заявивши, що крім вказаної суми, відповідач готовий прийняти на себе тягар сплати витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, розвитком його здібностей. Представник відповідача підтримав доводи свого довірителя. Просить про часткове задоволення позову. Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача (а. с. 13). Обов`язок батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей, який є безумовним, внормований статтею 180 СК України. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, встановлено статтею 141 СК України. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини за загальними правилами сімейного законодавства (ст. 141 СК України). Як випливає зі змісту 3 ст. 180 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В силу ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З наведених положень сімейного законодавства в їх системному аналізі випливає, що вибір способу участі в утриманні дитини (шляхом стягнення аліментів в частці від заробітку або в твердій грошовій сумі) є прерогативою того з батьків, з яким проживає дитина. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ч. 3 ст. 183 СК України становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Умовами його присудження є достатність заробітку (доходу) платника аліментів, як свідчить це положення законодавства. Визначаючи вказаний спосіб участі батька в утриманні дитини, обраний стягувачем аліментів, суд керується положеннями ст. 182 СК України і враховує обставини, які належить враховувати при визначенні розміру аліментів, в тому числі і про встановлену судом достатність та доходить висновку про відсутність обставин, які могли б зумовити стягнення аліментів в розмірі позовних вимог. Дійшовши такого висновку суд бере до уваги рівність обов`язків батьків з утримання дитини, що означає однакову участь батьків в утриманні сина, доньки, а не забезпечення цього утримання за рахунок одного з батьків шляхом ущемлення його майнових інтересів (ст. 141 СК України). При визначенні розміру частки від заробітку позивача суд враховує і встановлене Основним Законом України право кожного на гідний рівень життєдіяльності для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло (ст. 48 Конституції України). З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що витрати позивача, який є молодою особою і вправі претендувати на гармонійний розвиток своєї особистості, на створення нової сім`ї і виховання і утримання в ній дітей, а також має батьків, які за певних обставин вправі претендувати на отримання від сина фінансової допомоги, є різноманітними, а покладення на нього обов`язку сплачувати суму, що майже в дев`ять разів більше рекомендованого розміру аліментів на утримання однієї дитини (1564 грн. х 9=14076 грн.), лише на утримання дитини було б неспіврозмірним з обсягом його видатків, необхідних для забезпечення життєвих потреб. Крім наведених міркувань, суд бере до уваги і той факт, що розмір реального прибутку відповідача, з якого виходить позивач при формуванні розміру аліментів, не співпадає з розміром доходів фізичної особи-приватного підприємця, задекларованим ним, докази чого надані [PERSON] та його представником. Разом з тим суд не погоджується і з розміром аліментів, який визнає відповідач, виходячи при цьому з тих самих обставин, що перелічені в статті 182 СК України і які є індивідуальними у кожному випадку притягнення особи до участі в утриманні дитини. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у сумі 8000 грн., які, на думку суду, будуть домірним як майновому і сімейному стану відповідача, так і потребі неповнолітнього сина в утриманні. Дійшовши висновку про необхідність визначення такого розміру аліментів, суд враховує положення ст. 182 СК України про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судовий збір, від сплати якого звільнено позивача, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства підлягає стягненню з відповідача у доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial