Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», відділення №72 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення вкладу у розмір 19500 грн. і нарахованих відсотків в розмірі 186 грн. 90 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.. В обґрунтування позову посилається на те, що 02.12.2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі відділення № 72 у м. Костопіль було укладено договір №300131/141227/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» в національній валюті, відповідно до умов якого загальна сума вкладу (депозиту) складає 20000 грн. із виплатою процентів за ставкою 25 % річних, на строк три місяці з 02.12.2014 року по 02.03.2015 року. Після закінчення строку дії Договору, вона звернулася до відділення з проханням повернути суму вкладу та сплатити нараховані проценти згідно умов укладеного договору. Однак банк задовільнив прохання позивача в досудовому порядку лише частково повернувши лише 500 грн. із суми вкладу та 311 грн. із суми нарахованих відсотків, решту коштів так і не було повернуто. Позивач вказує, що банк порушує її права як власника грошових коштів, а тому просить суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суму вкладу та проценти розраховані за умовами вищевказаного договору та моральну шкоду. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала на підставах викладених у позові, просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Крім того позивач, вказала, що не заперечує стосовно винесення заочного рішення по справі. Представники відповідачів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та відділення №72 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, заяв про неможливість розгляду справи у їх відсутність суду не надали. Враховуючи думку позивача, який не заперечував проти ухвалення заочного рішення та дослідивши докази належного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачів та постановлення заочного рішення по справі. Суд, заслухавши позицію позивача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Встановлено, що 02.12.2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 72 [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір-заяву №300131/141227/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 міс. в національній валюті, відповідно до умов якого позивачем було внесено на Вкладний рахунок №2630.9.170946.002, відкритий у банку, грошові кошти у розмірі 20000 грн. на строк три місяці з 02.12.2014 року по 02.03.2015 року, зі сплатою 25 % річних (а.с.5). У відповідності до ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ, зі змінами та доповненнями, вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. На підставі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника), або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Встановлено, що позивач свої зобовязання по договору депозиту виконала та передала банку грошові кошти в сумі 20000 грн. для зарахування їх на Вкладний рахунок. Відповідно до ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення тиміну, встановленого договором. Строк дії вкладу за договором №300131/141227/3-14 від 02.12.2014 року закінчився 02 березня 2015 року, тому 04 березня 2015 року позивачка звернулася відділення № 72 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про видачу всієї сум вкладу (а.с.9). Із наданих позивачем квитанцій вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виплачено [PERSON] 311 грн. нарахованих відсотків за договором №300131/141227/3-14 від 02.12.2014 року та повернуто 500 грн. із суми вкладу за вказаним договором (а.с.7-8). 06.03.2014 року позивачем повторно надіслано до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяву про повернення вкладу за договором №300131/141227/3-14 від 02.12.2014 року в сумі 19500 грн., але кошти їй не були повернуті (а.с. 11) Таким чином, з досліджених матеріалів справи, вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не повернуто [PERSON] вклад (депозит) у розмірі 19500 грн. Відповідно до ч.1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. За ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Як вбачається із наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не виплачено останній проценти за користування банківським вкладом у сумі 186 грн. 90 коп. Наданий позивачем розрахунок, суд визнає достовірним, оскільки відповідачами не надано доказів на його спростування. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, оцінюючи наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, враховуючи положення закону та умови договору банківського вкладу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми вкладу та процентів нарахованих на них у сумі 19686 грн. 90 коп. підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд визнає такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як на правову підставу позовних вимог в цій частині, позивач посилається на Закон України Про захист прав споживачів. Разом з тим, п. 5 ч.1 ст.4 вказаного закону передбачає право споживача на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством, а тому вимоги цього закону не можуть поширюватись на спірні договірні відносини сторін. При цьому суд також враховує, що позивач належними та достатніми доказами не довів ні самого факту заподіяння йому моральної шкоди, ні обставин які визначають її характер та обсяг. Окрім того, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial