Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із указаним позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила визнати 45/100 частин житлового будинку [ADDRESS] - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на половину зазначеного спільного сумісного майна. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.09.2016 року шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 25.07.1992 року - розірвано. Під час перебування у шлюбі було придбано за спільні кошти частину жилого будинку, а саме: 45/100 частин житлового будинку [ADDRESS], відповідно до договору купівлі-продажу від 22.08.2001 року. На даний час відповідач є власником цього майна. У вказаній квартирі крім останнього проживає позивач та її син [PERSON]. На усне звернення позивача до КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради про отримання відомостей щодо квартири їй було відмовлено, посилаючись на те, що вона не є власником квартири. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, представник подав заяву про ухвалення заочного рішення у справі. Позовні вимоги та уточнену позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити в повному обсязі та стягнути судові витрати, пов'язані з розглядом справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради у судове засідання не з'явилась, від представника надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224 - 226 ЦПК України та у відсутності сторін у відповідності до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У відповідності до вимог ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 05.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 25.07.1992 року - розірвано. (копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 10). Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.08.2001 року, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, [PERSON] купив у [PERSON] за спільні кошти частину жилого будинку, а саме: 45/100 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно довідки КП ВЖРЕП № 1 від 03.06.2016 року № 910, у квартирі зареєстровані: [PERSON], колишній чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а.с. 19). За змістом ч. 1 ст.22 КпШС України, яка діяла на час придбання спірної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Стаття 28 цього Кодексу визначала, що у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За положеннями статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 28 КпШС України встановлювала, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Стаття 70 СК України також вказує на те, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст. 68 СК України, Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. З врахуванням викладеного судом встановлено, що зазначена частина житлового будинку придбана під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а отже є їхньою спільною сумісною власністю. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», що діяли на час виникнення спірних правовідносин, ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 384 ЦК України,

Outcome: approved