Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Управління майном комунальної власності міста про визнання права користування квартирою [ADDRESS] посилались на те, що з 28.05.1993 року по теперішній час позивач [PERSON] разхом зі членами своєї сім`ї позивачами по справі постійно проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] . \~Позивачі мають намір приватизувати житло, проте у них відсутній ордер. КП «ЖЕО №2» повідомив про відсутність ордеру в архіві підприємства. Просять визнати за ними право користування на законних підставах квартирою [ADDRESS] на підставі довідки № М330 від 28.02.2020 року виданою КП « ЖЕО № 2 » ПМР . Ухвалою суду від 18 березня 2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачем надано відзив на позовну заяву про визнання права користування жилим приміщенням посилаючись, на те що основною причиною звернення позивачів до суду є здійснення процедури приватизації квартири [ADDRESS] . Відповідач діє виключно в межах закону і жодними своїми діями чи бездіяльністю не створював порушення, невизнання чи оспорювання прав позивачів, у тому числі і право на приватизацію житла. Кожний громадянин має право на приватизацію квартири державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад. Право на приватизацію одержують громадянини України, які постійно проживають в цих квартирах, у зв`язку з даною позицією при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є квартиронаймачем з 28.05.1993 року та зареєстрований в квартирі [ADDRESS] . У відповідності до ст. 65 ЖК УРСР у вказану квартиру також вселені та зареєстровані члени його сім`ї: дружина [PERSON] зареєстрована в даній квартирі з 28.05.1993 року, сини: [PERSON] зареєстрований з 31.01.2000 року та [PERSON] зареєстрований з 13.01.1994 року. Згідно довідки № 3837 від 02.01.2020 року виданою КП « ЖЕО № 2 » ПМР за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] квартиронаймач з 28.05.1993 року, [PERSON] дружина з 28.05.1993 року, [PERSON] син з 31.01.2000 року, [PERSON] син з 13.01.1994 року. Відповідно до довідки №М330 від 28.02.2020 року виданої КП « ЖЕО № 2 » ПМР ордер за адресою: [ADDRESS] в архіві КП « ЖЕО № 2 » ПМР відсутній. Згідно листа № М-08.5-10/1 від 16.01.2010 року виданого архівним відділом Полтавської міської ради повідомлено, що в рішеннях виконавчого комітету Полтавської міської ради та виконавчого комітету Київської районної ради за 1993 рік інформація про вселення [PERSON] по [ADDRESS] відсутня. Частиною 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено право кожного громадянина України приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. Статтею 8 вказаного Закону визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Відповідно до п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, серед інших документів, громадянин повинен подати до органів приватизації копію ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку. Згідно п.п. 69. 72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради міністрів УРСР № 470 від 11.12.1984 року, з наступними змінами та доповненнями, ордер на жиле приміщення дійсний протягом 30 днів і при вселенні громадянин повинен його здати в житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації як документ суворої звітності. Статтею 16 Цивільного Кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 1 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну. Дослідженими по справі доказами встановлено, що позивачі правомірно проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Оскільки ордер на вселення у вказану квартиру не зберігся, іншим чином підтвердити користування даним житлом на правових підставах позивачі можливості не мають. Доказів на спростування тієї обставини, що позивачі не на правових підставах користуються зазначеним житлом, відповідачем суду не надано. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved