Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями в [ADDRESS] та право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0815 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що під час перебування з відповідачем у шлюбі вони збудували будинок, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та з аналогічних підстав. Відповідач та його представник позов не визнали. Відповідач пояснив, що будинок розпочали будувати його батьки, а він з позивачкою лише його добудовував. Просять в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін і свідків, з'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Як встановлено судом сторони зареєстрували шлюб 28.05.1988 р. і розірвали його згідно рішення суду від 09.12.2010 р.. З показів свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що за час перебування в шлюбі подружжя будувало будинок в [ADDRESS]. Судом також встановлено, що згідно рішення Підлужненської сільської ради № 51А від 15.12.1986 р. матері відповідача [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,06 га в с.Корчів'я Костопільського району для будівництва жилого будинку та господарських будівель. Саме на цій земельній ділянці споруджено житловий будинок, який позивач просить поділити. В послідуючому на підставі рішення Підлужненської сільської ради № 68 від 11.02.2003 р. відповідачу було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0815 га в с.Корчів'я Костопільського району для обслуговування житлого будинку та господарських споруд. На цій земельній ділянці на даний час знаходиться спірний будинок. Згідно наданих відповідачем доказів план забудови на спірний будинок від 24.03.1987 р., будівельний паспорт №? 64 від 22.10.1987 року та дозвіл на виконання будівельних робіт від 26.03.1987 р. були оформлені на ім'я матері відповідача [PERSON]. На даний час [PERSON] померла. Згідно довідки Підлужненської сільської ради від 07.10.2013 р. згідно записів погосподарської книжки спірний житловий будинок належить відповідачу, будинок збудований в 1995 році, відомості про введення будинку в експлуатацію відсутні. Як вбачається із довідки Рівненського ОБТІ № 1225 від 09.10.2013 р. згідно реєстрових книг право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч. 2 статті 331 Цивільного кодексу України визначено підстави набуття права власності на новостворене майно. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає правові та організаційні засади проведення державної реєстрації речових прав та інших прав на нерухоме майно. Документом, який підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно згідно вимог частини 1 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Відповідно до п.6 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом МЮ України № 7/5 від 07.02.2012 року фізичним та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об`єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети за наявності акта комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію, оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. У п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 04.10.1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» судом роз`яснено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. Отже до прийняття об`єкта новоствореного майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно, право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч.3ст.331). Судом встановлено, що спірний будинок у реєстрі прав власності на нерухоме майно за відповідачем не значиться, а даних про прийняття його в експлуатацію не надано. Згідно вищевказаних документів забудовником спірного будинку дотепер рахується матір відповідача [PERSON]. Жодних доказів про переведення на відповідача прав забудовника після смерті матері суду не надано, На думку суду запис у погосподарській книзі про те, що спірний житловий будинок належить відповідачу, на що покликається позивач, не є доказом належності відповідачу спірного будинковолодіння. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи те, що спірний будинок в експлуатацію не введений, право власності на нього не зареєстровано, у справі відсутні будь-які документи, які підтверджують дотримання відповідності усіх будівельних норм та правил щодо побудови будинку та відповідність його санітарним та протипожежним нормам, суд не може вирішити питання про поділ даного будинку між колишнім подружжям, а тому в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку відмовляє. В зв'язку із відмовою в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину будинку, у суду немає підстав для визнання за нею права власності і на 1/2 частину земельної ділянки, оскільки це може бути вирішено лише одночасно. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed