Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно. Мотивує свій позов тим, що 18 лютого 2006 року помер її батько [PERSON], а 09 червня 2007 року померла її мама [PERSON]. Після їхньої смерті відкрилась спадщина за законом на майно. Позивач є єдиною спадкоємицею майна померлих батьків за законом та заповітом. До складу спадкового майна входить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в селі Крижова по вулиці Зеленій, 7 Горохівського району Волинської області, земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №010073 від 12 лютого 2003 року, земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №010074 від 12 лютого 2003 року та земельна ділянка згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №022780 від 04 травня 1998 року. Позивач спадщину прийняла шляхом спільного проживання. Проте, позивач оформити спадщину в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Крім того, у позивача виникла необхідність у встановлення факту родинних відносин із покійними батьками, оскільки в свідоцтві про народження позивача її батьки зазначені як «Мамчиц Горпина Григорівна» та «Мамчиц Константин Аркадійович», а в свідоцтвах про смерть вони вказані як «Мамчиць Агрипина Григорівна» та «Мамчиць Костянтин Аркадійович». Просить позов задовольнити, встановити факт родинних відносин з покійними батьками, а також визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом першої черги на вищевказане майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак в своїй заяві до суду позов підтримала повністю, просила його задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Представник відповідача Квасівської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. А відповідно до ч.2 ст.1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] помер 18 лютого 2006 року. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] померла 09 червня 2007 року. Свідоцтвом про народження стверджується, що позивач народилася 22 жовтня 1957 року в селі Крижова Горохівського району Волинської області. Її батьками значаться [PERSON] та [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу, позивач 14 вересня 1977 року зареєструвала свій шлюб з [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище «Мамчиць» на «Трачук». Згідно з заповітом, посвідченого секретарем Квасівської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 03 вересня 2004 року в реєстрі за №100 стверджується, що [PERSON] належне йому майно заповів своїм дітям [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно з заповітом, посвідченого секретарем Квасівської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 26 серпня 2005 року в реєстрі за №99 стверджується, що [PERSON] належне їй майно заповіла своїй дочці [PERSON], тобто позивачу. Повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису по смерть стверджується, що [PERSON] помер 27 січня 2005 року, а [PERSON] помер 22 травня 2007 року. Довідкою Квасівської сільської ради Горохівського району Волинської області №154 від 22 лютого 2017 року стверджується, що єдиною спадкоємицею майна за законом та заповітом після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON], тобто позивач. Остання прийняла спадщину шляхом спільного проживання. Заповіт [PERSON] не змінений і не скасований. Довідкою Квасівської сільської ради Горохівського району Волинської області №155 від 22 лютого 2017 року стверджується, що єдиною спадкоємицею майна за законом та заповітом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON], тобто позивач. Інші спадкоємці, які вказані в заповіті, зокрема, [PERSON] та [PERSON] померли. Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину шляхом спільного проживання. Заповіт [PERSON] не змінений і не скасований. Згідно з відповіді Горохівської державної нотаріальної контори №2449/01-09 від 20 грудня 2017 року, після померлої [PERSON] спадкова справа не заведена. З спадкової справи №258/2017, заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою 07 червня 2017 року вбачається. що після померлого 18 лютого 2006 року [PERSON] спадщину прийняла його дочка [PERSON], тобто позивач. Інші спадкоємці з заявами про прийняття спадщини не зверталися. З Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №010073 від 12 лютого 2003 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. З Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №010074 від 12 лютого 2003 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. З Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ВЛ №022780 від 04 травня 1998 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. Технічною документацією на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в селі Крижова по вулиці Зеленій, 7 Горохівського району Волинської області стверджується, що вказаний житловий будинок збудований з дотриманням відповідних будівельних норм. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07 червня 2017 року стверджується, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у звязку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, те, що представлені позивачем докази на підтвердження факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом першої черги в контексті положень ст.ст.76-80 ЦПК України є належними та допустимими, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved