Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог від 18 липня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що він є мешканцем багатоквартирного двоповерхового будинку [ADDRESS]. Після неодноразових звернень до контролюючих органів йому стало відомо, що на підставі заяви відповідача [PERSON] від 03 вересня 2015 року щодо поновлення договору оренди земельної ділянки по [ADDRESS], Солонянською селищною радою 03 вересня 2015 року було прийнято рішення «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з [PERSON]» за №18-56/VI, яким поновлено договір оренди земельної ділянки площею 0,0272 га, кадастровий номер [NUMBER], на [ADDRESS], яка є частиною прибудинкової території вказаного будинку. Згідно даного рішення Солонянської селищної ради, 04 вересня 2015 року було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано 21 грудня 2015 року нотаріусом Солонянської державної адміністрації Дніпропетровської області Супруненко А.М., номер запису про інше речове право [NUMBER]. Рішенням Солонянської селищної ради від 03 вересня 2015 року №18-56/VI та договором оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року порушено їх права як мешканців багатоквартирного будинку по [ADDRESS], тому позивач вважає, що дане рішення Солонянської селищної ради є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а договір оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року таким, що підлягає визнанню недійсним з посилання на наступне. Позивач зазначає, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Вважає, що згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельного ділянкою, необхідною для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.42 Земельного кодексу України, в редакції чинній на момент прийняття рішення Солонянської селищної ради від 03 вересня 2015 року №18-56/VI та укладення договору оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Враховуючи, що додатковий договір до основного договору оренди земельної ділянки укладений відповідачами на підставі прийнятого Солонянською селищною радою оспорюваного незаконного рішення, то й він не відповідає наведеним вимогам Цивільного та Земельного кодексів України. Прохав визнати протиправним та скасувати рішення Солонянської селищної ради Солонянського району «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з [PERSON]» від 03 вересня 2015 року за №18-56/VI та визнати договір оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року укладений між Солонянською селищної радою та відповідачем [PERSON] - недійним. Позивач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через свого представника - [PERSON], в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим суд ухвалив проводити розгляд справи у його відсутність, оскільки інтереси позивача при розгляді справи представляє його представник згідно довіреності від 19 липня 2016 року (а.с.44) з усіма повноваженнями сторони у справі. Згідно письмових пояснень, поданих до суду 18 липня 2016 року (а.с.49-50), позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та прохав їх задовольнити. Пояснив, що відповідач Солонянська селищна рада в своїх письмових запереченнях вказує на безпідставність посилань на ч.ч.1-3 ст.42 Земельного кодексу України, оскільки земельна ділянка передана в оренду, а не у власність чи постійне користування. Але вказаним відповідач зазначає протиправність свого рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки та оспорюваного договору оренди землі, оскільки, відповідно до ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельного ділянкою, необхідною для проведення підприємницької та інших видів діяльності, що суперечить ст.42 Земельного кодексу України, яка визначає можливість лише отримання у власність або постійне користування земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території. Вважає, що взагалі не передбачено можливості оформлення права оренди на такі земельні ділянки. В той же час, відповідачем Солонянською селищною радою вказано на отримання [PERSON] землевпорядної документації на земельну ділянку, однак не прийнято до уваги, що вказані документи отримані [PERSON] на підставі рішення Солонянської селищної ради №30 від 19 липня 2011 року та затверджені рішенням Солонянської селищної ради №22 від 09 листопада 2011 року, тобто були законними та необхідними документами для укладання договору оренди земельної ділянки на той час, а зміни до ст.42 Земельного кодексу України прийнято 14 травня 2015 року, які були діючими на момент укладання нового договору оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року. Крім того, відповідач Солонянська селищна рада посилається на те, що станом на день розгляду справи судом ще не створено юридичну особу - об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку, а тому не порушуються нічиї права, що суперечить ст.1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Згідно вказаної норми об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та земельного майна. Представник позивача [PERSON] - в судових засіданнях позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Крім цього, пояснила, що земля повинна належати всім власникам багатоквартирного будинку, а не тільки відповідачеві [PERSON] Мешканці будинку самі поділили прибудинкову територію, посадили дерева, кущі та ніякої згоди на продовження договору оренди відповідачам не надавали. Вважає, що оспорювані рішення та договір оренди порушують права всіх співмешканців багатоквартирного будинку, оскільки вони не надавали своєї згоди на укладання [PERSON] договору оренди земельної ділянки, як не надавали згоди і на виведення квартири з житлового фонду в нежитловий та на здійснення відповідачем будівництва. Всі дії були здійсненні відповідачем [PERSON] без згоди співвласників багатоквартирного будинку, на даний час будівництво проводиться незаконно та порушує права всіх мешканців будинку. Про проведення узгоджувальних процедур нікого не повідомляли, співмешканці свою згоду не надавали, зверталися до сільського голови з клопотаннями, заявами, які залишилися не вирішеними до теперішнього часу. Зазначила що особисто позивач не надавав свою згоду на укладання договору оренди між відповідачами. Представник відповідача Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області - Ращик П. І., в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Надала до суду письмові заперечення (а.с.24-26), згідно яких, зазначила, що відповідно до рішення Солонянської селищної ради шостого скликання десятої сесії від 19 липня 2011 року №30 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду [PERSON]» відповідачу [PERSON] була надана земельна ділянка орієнтовною площею 0,0272 га для комерційного використання (реконструкції з добудовою та обслуговування нежитлового приміщення магазину промтоварів) в [ADDRESS]. На підставі даного рішення [PERSON] розробив проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для комерційного використання. Рішенням шостого скликання тридцятої сесії Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року №22 «Про надання в оренду земельної ділянки для комерційного використання [PERSON]» було надано в оренду земельну ділянку площею 0,0272 га строком на три роки та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER]. На підставі рішення Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області було укладено договір оренди земельної ділянки терміном на три роки від 03 грудня 2011 року, який було посвідчено державним нотаріусом Солонянської нотаріальної контори та зареєстровано згідно діючого законодавства у відділі Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області 10 серпня 2012 року, реєстраційний номер [NUMBER]. Солонянська селищна рада відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» 16 вересня 2015 року зареєструвала своє право на вказану земельну ділянку, оскільки остання є землею комунальної власності. Після закінчення терміну дії договору оренди земельної ділянки від 03 грудня 2011 року, [PERSON] звернувся з заявою до Солонянської селищної ради про поновлення договору оренди земельної ділянки, у зв'язку з чим рішенням п'ятдесят шостої сесії шостого скликання від 03 вересня 2015 року №18 було поновлено договір оренди земельної ділянки між Солонянською селищною радою та [PERSON] терміном на 5 років, який було зареєстровано 21 грудня 2015 року відповідно до законодавства. Згідно даних публічного кадастрової карти України дана земельна ділянка внесена до Державного реєстру земель. Позивачем на підтвердження того, що багатоквартирний будинок перебуває у спільній сумісній власності власників квартир не надано жодних доказів, оскільки законодавством передбачено та розроблено чіткий механізм передачі таких будинків у спільну сумісну власність. Відповідно до законів України, власниками такого будинку необхідно створити об'єднання співвласників багатоквартирного житлового будинку (ОСББ), потім зареєструвати таке об'єднання, звернутися до органів місцевого самоврядування з заявою про надання в постійне користування земельної ділянки, яка знаходиться під будинком, виготовити землевпорядну документацію, визначити кадастровий номер, зареєструвати своє право постійного користування земельною ділянкою згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно та їх обтяжень», а лише потім вони мають право розпоряджатися земельною ділянкою під будинком та прибудинковою територією у власних потребах. Крім того, дана земельна ділянка яка передалася в оренду відповідачеві [PERSON] знаходиться в комунальній власності, а власником її являється Солонянська селищна рада, що свідчить про те, що власник земельної ділянки має право розпоряджатися земельною ділянкою на свій розсуд та в межах законодавства. Згідно письмових пояснень, вважають, що права позивача та мешканців будинку не були порушені. Позивач вважає що відповідно до пунктів 1-3 статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку, встановленому порядку КМУ. Таким чином відповідач вважає, що позивач не довів суду, що вся прибудинкова територія, яка відведена для обслуговування будинку, знаходиться у спільній сумісній власності власників квартир. Відповідач [PERSON] звернувся з заявою до Солонянської селищної ради про виведення квартири багатоквартирного житлового будинку з житлового фонду в нежитлове приміщення. Відповідне рішення було винесено на сесії селищної ради. Після чого було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для реконструкції з добудовою та обслуговування магазину промтоварів) на території Солонянської селищної ради [ADDRESS]. Також у відповідності до чинного законодавства було розроблено містобудівне обґрунтування з перед проектними пропозиціями, яке було погоджено з керівником органу містобудування та архітектури, керівником відділу земельних ресурсів, керівником санітарно-епідеміологічного відділу та керівником природоохоронного відділу, про що маються відповідні підписи та печатки. Даний проект отримав позитивні висновки Дніпропетровського обласного центру з охорони історико-культурних цінностей, Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Дніпропетровській області та відділу Держкомзему у Солонянському районі Дніпропетровської області, висновок Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою при Солонянській районній державній адміністрації. Таким чином у відповідача немає жодних підстав вважати що договір оренди земельної ділянки було укладено всупереч вимогам закону, а на підтвердження такої позиції позивачем не надано жодних підтверджуючих документів на свої доводи, тому прохали відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 09 вересня 2016 року позовні вимоги не визнав, пояснив, що квартира, яка знаходиться в його власності, виведена з житлового фонду, а він як власник бажає добудувати магазин. Тому 23 квітня 2010 року він звернувся до мешканців житлового будинку з заявою про виведення квартири з житлового фонду з добудовою магазину, ніхто не заперечував, всі підтвердили свою згоду. До газети «Вперед» було подано оголошення щодо прийняття заперечень про виділення земельної ділянки в оренду , а також здійснювалися громадські обговорення. Оскільки на оголошення ніхто не відгукнувся, то громадські обговорення не проводили. Під час зустрічі з мешканцями будинку [PERSON] запрошував архітектора, будо вирішено що права співмешканців будинку не порушені, фундамент будинку не зачіпається будівництвом, а всі мешканці будинку мали змогу ознайомитися з документацією. По питанню виділення земельної ділянки в оренду приїздила комісія з Держкомзему, землевпорядник, а також були присутні мешканці будинку та було прийнято рішення рекомендувати виділення землі в оренду з оформленням всієї необхідної документації. Вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі та надані сторонами у судовому засіданні письмові докази в межах заявлених позовних вимог, приходить до наступного висновку. Положеннями ч.1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч.1 ст.15 цього Кодексу передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду на захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами захисту може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до ст.ст.203, 204 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст.42 Земельного кодексу України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. В судовому засіданні було встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.80-84). Рішенням Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області № 6 від 20 травня 2010 року «Про виключення квартири з житлового фонду та зміна її цільового призначення» квартиру [ADDRESS] було виключено з житлового фонду та змінено її цільове призначення, погоджено розробку містобудівного обґрунтування реконструкції квартири під магазин промислових товарів з можливою добудовою за рахунок земель прибудинкової території (а.с.79). Рішенням Солонянської селищної ради шостого скликання десятої сесії від 19 липня 2011 року №30-10VI «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі в оренду [PERSON]» була надано дозвіл на розробку проекту землеустрою (а.с.58 зворот). Такий проект щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для реконструкції з добудовою та обслуговування нежитлового приміщення магазину промтоварів) на території Солонянської селищної ради був розроблений «ТОВ Агровектор Плюс» на замовлення [PERSON] (а.с.54-95). Рішенням шостого скликання тридцятої сесії Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 09 листопада 2011 року №22-13VI «Про надання в оренду земельної ділянки для комерційного використання [PERSON]» було надано в оренду земельну ділянку площею 0,0272 га строком на три роки та присвоєно земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] (а.с.93). 03 вересня 2015 року [PERSON] звернувся до Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області з заявою щодо поновлення договору оренди на земельну ділянку [ADDRESS] (а.с.128), яка була розглянута та рішенням «Про поновлення договору оренди земельної ділянки з [PERSON]» №18-56/VI поновлено договір оренди земельної ділянки площею 0,0272 га, кадастровий номер [NUMBER] на [ADDRESS] (а.с.6-7) і укладено договір оренди земельної ділянки від 04 вересня 2015 року між Солонянською селищною радою та [PERSON] терміном на п'ять років (а.с.30-32) . Договір було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права 21 грудня 2015 року (а.с.27). Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об'єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об'єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність. Територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі: а) передачі їм земель державної власності; б) відчуження земельних ділянок для суспільних потреб та з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; в) прийняття спадщини; г) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; ґ) виникнення інших підстав, передбачених законом. Територіальні громади сіл, селищ, міст можуть об'єднувати на договірних засадах належні їм земельні ділянки комунальної власності. Управління зазначеними земельними ділянками здійснюється відповідно до закону. Статтею 80 ЗК України передбачено, що суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Під час розгляду справи було встановлено, що Солонянська селищна рада 16 вересня 2015 року згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку державної реєстрації речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності у зв'язку їх розмежуванням» здійснила реєстрацію прав та обтяжень на земельну ділянку по [ADDRESS] площею 0,0272 га (а.с.28). Таким чином власником земельної ділянки по [ADDRESS] площею 0,0272 га є територіальна громада, яка реалізує це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, тобто через Солонянську селищну раду. Як власник земельної ділянки по [ADDRESS], Солонянська селищна рада уклала з відповідачем [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 0,0272 га від 04 вересня 2015 року (а.с.30-33). Представник позивача в судовому засіданні посилалася на те, що відповідач Солонянська селищна рада не мала права на укладання договору оренди вказаної земельної ділянки, оскільки право оренди не передбачено ст. 42 ЗК України. Судом було встановлено, що ст. 42 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. Доказів здійснення управління будь-яким підприємством, установою чи організацією будинком [ADDRESS], позивачем суду надано не було. Згідно ч. 2 ст. 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів передачі земельної ділянки безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку, на якій розташований багатоквартирний [ADDRESS], позивач суду також не надав. Оскільки земельна ділянка, на якій розташований [ADDRESS] є землею комунальної власності, а відповідач Солонянська селищна рада зокрема на земельну ділянку площею 0,0272 га, кадастровий номер [NUMBER] по [ADDRESS] здійснила реєстрацію свого права комунальної власності, то саме Солонянська селищна рада має право щодо розпорядження цією земельною ділянкою. Тому посилання позивача щодо відсутності у Солонянської селищної ради права на надання в оренду земельної ділянки відповідачу [PERSON] спростовуються наданими до справи матеріалами та положеннями чинного законодавства. Стосовно посилань представника позивача щодо відсутності можливості передавати земельну ділянку в оренду, то суд посилається на те, що згідно ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Оскільки власником спірної земельної ділянки є саме Солонянська селищна рада, а оренда - це вид користування, то посилання позивача на те, що ст. 42 ЗК України не передбачає оформлення права оренди стосується лише земельних ділянок, які надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, а також земельних ділянок на яких розташовані багатоквартирні будинки та які передані безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів передачі земельної ділянки, на якій побудований багатоквартирний [ADDRESS] в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками, або доказів передачі безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, позивачем суду не надано. Також позивачем на неодноразові роз'яснення суду щодо порядку надання доказів у справі, не було надано до матеріалів справи будь-яких доказів стосовно того, що співвласники багатоквартирного будинку [ADDRESS] створили та зареєстрували у порядку, визначеному Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року № 2866-III відповідне ОСББ. Посилання представника позивача на те, що таке об'єднання можливо стало створити лише в 2015 році не відповідає обставинам справи, оскільки Закон України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року № 2866-III, який визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов'язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку, набрав чинності 04 січня 2002 року, а з 01липня 2015 року набрав чинності Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14.05.2015 року № 417-VIII, який визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов'язані з реалізацією прав та виконанням обов'язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. Таким чином суд вважає, що в разі приватизації громадянами квартир у багатоквартирному будинку, земельна ділянка, як така, що входить до житлового комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватися в користування об'єднанню співвласників будинку, створеному відповідно до Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29.11.2001 року № 2866-III у порядку, передбаченому постановою КМУ «Про реалізацію Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Земельна ділянка в такому випадку належить співвласникам жилого будинку на праві спільної сумісної власності, разом із загальним майном і неподільною часткою житлового комплексу (допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання) є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. Договори купівлі-продажу земельної ділянки прибудинкової території чи її частини в такому випадку суперечать вимогам ст. 42 ЗК України, п. 5 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Суб'єктом власності на земельну ділянку прибудинкової території є об'єднання співвласників будинків, а тому питання щодо її використання повинно вирішуватися за згодою цього об'єднання в разі його створення. Оскільки позивачем не було доведено суду та не надано доказів створення співвласниками будинку [ADDRESS] відповідного ОСББ, як не було надано і доказів передачі земельної ділянки на якій розташований багатоквартирний будинок співвласникам у власність або постійне користування, то власником спірної земельної ділянки є Солонянська селищна рада, що підтверджується матеріалами справи (а.с.28), а власник має право укладати договори оренди, які є видом користування та отримувати відповідну оренду плату. Тому посилання представника позивача на те, що відповідачі не мали права без погодження з усіма співвласниками будинку укладати спірний договір та приймати спірне рішення спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ст.ст. 3, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що позивачем під час розгляду справи не було доведено суду в чому саме полягають порушення прав позивача шляхом прийняття відповідачем оскаржуваного рішення та шляхом укладання спірного договору оренди, оскільки як в позовній заяві з урахуванням її уточнень, так і в письмових поясненнях, а також в судових засіданнях представник позивача посилалася на порушення відповідачами прав всіх співмешканців багатоквартирного будинку, проте з позовом до суду звернувся лише [PERSON], а доказів стосовно порушення, невизнання або оспорювання саме його прав, свобод чи інтересів суду надано не було. Суд вважає, що посилання представника позивача на те, що всі мешканці будинку під час оформлення відповідачем [PERSON] документації щодо відведення земельної ділянки та під час будівництва не надавали своєї згоди, були проти, не повідомлялися про процес здійснення погоджень, не стосуються предмету спору, у зв'язку чим судом було відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків, які змогли б підтвердити суду відсутність їхньої згоди щодо здійснення [PERSON] будівництва на спірній земельній ділянці. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження дослідженими доказами, а про необхідність надання додаткових доказів представнику позивача неодноразово роз'яснялось судом, посилання позивача щодо порушення його прав, свобод та інтересів, а також порушення щодо порядку прийняття спірного рішення та укладання спірного договору оренди. ЦПК України не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду. У зв'язку з чим у задоволені позову про визнання протиправним та скасування рішення, визнання недійсним договору оренди землі необхідно відмовити, оскільки рішення суду може бути обґрунтоване лише на доказах досліджених в судовому засіданні, при цьому саме позивач повинен відповідно до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України довести обставини, на які посилається та надати суду докази на підтвердження заявлених позовних вимог. У зв'язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, витрати по справі покладаються на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed