Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

Позивач звернулася з вищевказаним позовом до суду, обґрунтовуючи тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. У вказаній квартирі зареєстрована [PERSON], яка не проживає за місцем реєстрації, в зв'язку з чим, уточнивши позовні вимоги, просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою, усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення відповідача та зобов'язати ВГІРФО Деснянського району м. Києва зняти останню з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON]. Вказана квартира належить позивачу на праві власності відповідно договору дарування квартири від 25.06.13 року. Як вбачається з відповідних актів, наданих стороною позивача, складених комісією ЖЕК-318, квартира [ADDRESS] умов для проживання не має. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява у цій частині підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Щодо вимог про виселення відповідача зі спірного приміщення судом встановлено наступне. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині виселення [PERSON], оскільки остання за вказаною адресою не проживає. Суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у частині щодо зобов'язання ВГІРФО Деснянського району м. Києва зняти відповідача з реєстраційного обліку, так як суд може зобов'язати вчиняти певні дії тільки сторону по справі, до якої висунуто позовні вимоги. Згідно з вимогами ст. 30 ЦПК України, сторонами у справі є позивач і відповідач. Позивач не заявляв вимогу про залучення ВГІРФО Деснянського району м. Києва в якості відповідача, тому останній не є стороною у справі і з цих підстав суд не може зобов'язувати його на вчинення певних дій. Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 114,70 грн. На підставі наведеного,

Outcome: partial