Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, посилаючись на те, що з 1985 року до 2019 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, проживали вони в [ADDRESS] . Цей будинок вони побудували разом з відповідачем під час перебування у шлюбі. Житловий будинок побудований у 1995 році, потім були добудовані інші прибудови, зареєстрований він за відповідачем. На теперішній час вони з відповідачем не можуть досягнути згоди про поділ майна. Посилаючись на ці обставини, позивач просила поділити спільне майно подружжя, а саме вказане домоволодіння, визнати за нею право власності на 1/2 частину даного житлового будинку та стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) [PERSON] в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без його участі. Зустрічний позов просив залишити без розгляду. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. До суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що з позовом та вимогами позивача не згодний; окрім будинку, під час шлюбу вони придбали також автомобіль Рено Логан та квартиру в м. Конотопі Сумської області, про які позивач не згадує. Він неодноразово пропонував продати житловий будинок і розділити порівну грошові кошти. Оскільки він являється інвалідом II групи з дитинства, він звільнений від сплати судового збору, тому заперечував в частині стягнення з нього судових витрат. Доданий позивачем Звіт про оцінку майна не має юридичної сили, так як не має підпису позивача. Загалом не заперечував проти того, що майно, набуте під час шлюбу, є спільним сумісним майном подружжя і підлягає поділу, але не згоден з тим, що на теперішній час поділу підлягає тільки будинок, а не все майно, ними набуте. Крім того, звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому зазначив, що за час перебування у шлюбі, крім житлового будинку набули спільне майно: у 2011 році автомобіль Рено Логан, який був зареєстрований на дружину і яким вона весь цей час користувалась і у 2014 році квартиру в м. Конотоп Сумської області, яка також була зареєстрована на неї. Вже згодом після розірвання шлюбу він дізнався, що автомобіль 18 листопада 2017 року без його згоди був переоформлений на їхню повнолітню доньку [PERSON] .. У 2018 році вони вирішили продати квартиру в м. Конотоп, а грошові кошти розділити між дітьми [PERSON] та [PERSON] , вона і була ними продана за 14\~000 доларів США, однак за отримані від продажу квартири кошти [PERSON] придбала квартиру в [ADDRESS] , в якій на даний час проживає і яка також була оформлена на їхню доньку [PERSON] , хоча остання має у власності своє особисте житло. Оскільки і автомобіль і квартира в м. Конотоп були придбані ними під час шлюбу за кошти, виручені від ведення домашнього господарства на продаж, просив визнати право власності на Ѕ частину грошових коштів від продажу квартири у м. Конотоп Сумської області та відчуження автомобіля Рено Логан. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] для розгляду справи до суду не з`явилася по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає, що первісні позовні вимоги підлягають\~задоволенню, а в зустрічний позов необхідно залишити без розгляду, виходячи з наступного. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що сторони з 06 липня 1985 року по 11 жовтня 2019 року перебували у шлюбі, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с.30), проживали в [ADDRESS] . Даний будинок був побудований під час перебування у шлюбі, у 1995 році, згодом були побудовані інші допоміжні будівлі: прибудова, літня кухня, гараж, сарай, лазня, вбиральня, навіси, ворота з огорожею. Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 11 жовтня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житловий будинок загальною площею 109,0 кв.м., житловою площею 70,9 кв.м., розташований в [ADDRESS] , зареєстрований за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 26.07.2011 року, виданого виконавчим комітетом Хотінської сільської ради (а.с.8). Згідно довідки, виданої виконкомом Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області № 2069 від 20.11.2019 року [PERSON] , вона дійсно зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.7). Згідно Звіту про оцінку майна, виготовленого 12.12.2019 року ТОВ «Консалт-С» на замовлення [PERSON] , вартість житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 294 812\~грн. 00 коп., в тому числі 1/2 частки 147\~406 грн. 00 коп. (а.с.9-14). З долученої представником позивача копії договору купівлі-продажу квартири вбачається, що 15 серпня 2018 року позивач уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за згодою чоловіка (а.с.76-78). Позивач на теперішній час бажає поділити спільне майно подружжя, а саме домоволодіння [ADDRESS] , тому за\~захистом своїх\~прав звернулася до суду з відповідним позовом. Згідно з вимогами частин 1,2 статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Крім того, у відповідності з роз`ясненнями, що містяться в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до ст.ст. 358, 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Приписами ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності з частиною 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Відповідач не оспорює тієї обставини, що майно, вказане позивачем, придбане у шлюбі за спільні кошти і є спільною сумісною власністю подружжя, не заперечує проти його розподілу. У судовому засіданні доведено факт набуття за час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] майна: житлового будинку по [ADDRESS] . Оскільки судом встановлено, що спірне майно придбано сторонами в період шлюбу і за спільні кошти подружжя, спірне майно підлягає розподілу між сторонами в рівних частках. Таким чином, сторонам по справі в спірному домоволодінні належить по 1/2 частини, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~18 січня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про поділ майна подружжя Сумським районним судом Сумської області, залишено без розгляду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, зокрема з позовом про визнання права. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати необхідно розподілити між сторонами у відповідності з ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені нею витрати, а саме судовий збір в розмірі 1 474 грн. 06 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved