Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на ? квартири [ADDRESS], покликаючись на те, що зазначена квартира на праві спільної часткової власності належала її бабці та дідові - [PERSON] та [PERSON] Після смерті [INFO] року [PERSON] його частину квартири успадкувала [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину зазначеної квартири, між тим це свідоцтво не зареєструвала належним чином. [INFO] року [PERSON] померла, заповівши все своє майно, в тому числі спірну квартиру [PERSON] При цьому зазначила, що звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті бабці, отримала відповідь, що вона зможе отримати свідоцтво про право на спадкування лише на ? даної квартири, оскільки її бабця не зареєструвала належним чином свідоцтво на іншу половину квартири, яку успадкувала після смерті діда позивача. Просить визнати за нею права власності в порядку спадкування на ? частину квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити. Представник відповідача, в судовому засіданні, у вирішенні позову поклалася на розсуд суду. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу [PERSON], у судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належала [PERSON] та [PERSON], який [INFO] року помер. Дружина померлого - [PERSON], як спадкоємець за законом, звернулася до Другої Львівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? зазначеної квартири [ADDRESS]. /а.с. 10/ [INFO] року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с. 9/. Як встановлено, внучка померлої [PERSON] як спадкоємець за заповітом від 26 березня 2011 року /а.с. 12/, звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відповідь, що визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в цілому не є можливо, оскільки нею не додано документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на ? частину квартири /а.с. 14/. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи те, що складений спадкодавцем [PERSON] заповіт не охоплює усієї спадщини та існує інша підстава для виникнення права власності на спірне майно а саме спадкування за законом відповідно до ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, а позивач посилається на набуття права власності в порядку спадкування за заповітом, суд вважає, що позивачем вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Ст. 1241 ЦК України визначено коло осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині та їх право не може бути обмежено, зокрема і заповітом. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 та ч. 1 ст. 27 ЦПК України суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснив позивачу, зокрема її представнику, права, одне з яких, право заявляти клопотання та подавати докази з метою обґрунтування своїх доводів та заперечень, а саме право заявити клопотання про витребування доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Однак, ні позивач, ні її представник, під час судового розгляду справи, не надали суду жодних належних та допустимих доказів відсутності спадкоємців, яким би належала обов'язкова частка у майні померлої [PERSON], та не заявляли жодних клопотань з приводу витребування таких доказів судом у зв'язку із виникненням труднощів в їх утриманні. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем та її представником не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

Outcome: dismissed