Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ЕНЕРГОБАНК», третя особа: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» - [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу № 63 від 21.11.1996 року її було прийнято в ЧФ ПАТ «Енергобанк» на посаду провідного економіста відділу бухгалтерського обліку на умовах контракту. Відповідно до постанови Правління НБУ № 96 від 12.02.2015 року було прийняте рішення про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорії неплатоспроможних та з 13.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію. У звязку з запровадженням в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» тимчасової адміністрації 27.04.2015 року, на підставі наказу № 266-о від 23.04.2015 року, її було звільнено з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», у звязку зі скороченням штату працівників, згідно з п.1.ст.40 КзПП України. Зазначила, що після звільнення відповідач вчасно не здійснив з нею повного розрахунку по заробітній платі. Зокрема, сума невиплаченої заробітної плати при звільненні станом на 27.04.2015 року становила 18\~738,29 грн. Вказувала, що 19.05.2015 року їй було частково виплачено частину заробітної плати в сумі 3\~071,75 грн. Остаточний розрахунок було проведено лише 29.12.2015 року. Кількість днів затримки здійснення розрахунку за період з 27 квітня по 29 грудня 2015р. (за виключенням 29.12.2015 року становить 169 днів, а розмір середнього заробітку складає 375,61 грн. на день. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку складає 63478,09 грн. (375,61грн х 169). Просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день розрахунку в сумі 63\~478,09 грн. без відрахувань податків та обовязкових платежів. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте скерували до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову заперечували. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до наступного: Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до наказу № 63 від 21.11.1996 року була прийнята в ЧФ ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» на посаду провідного економіста відділу бухгалтерського обліку на умовах контракту. 05.05.1997 року на підставі наказу № 9 від 05.05.1997р. її було переведено на посаду головного економіста відділу бухгалтерського обліку, а 01.02.2006р. переведена на посаду заступника головного бухгалтера. 07.02.2007 року її було призначено на посаду головного бухгалтера, про що є відповідний запис у трудові книжці. 21.03.2011 року [PERSON] було переведено на посаду заступника начальника відділу по м. Черкаси відділу внутрішньобанківських операцій та податкового обліку Управління бухгалтерського обліку та звітності. Відповідно до постанови Правління НБУ № 96 від 12.02.2015 року було прийняте рішення про віднесення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних та з 13.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію. У звязку з запровадженням в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» тимчасової адміністрації 27.04.2015 року, на підставі наказу № 266-о від 23.04.2015 року, [PERSON] було звільнено з ПАТ «ЕНЕРГОБАНК», у звязку зі скороченням штату працівників, згідно з п.1.ст.40 КзПП України. Відповідно до розрахункового листка заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі за квітень 2015 року та розрахункових коштах при звільненні 27.04.2015 року становить 18\~738,29 (а.с. 12). З копії видаткового касового ордера від 30.04.2015 року вбачається, що 19.05.2015 року [PERSON] отримала від ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» кошти в сумі 3\~071,75 грн. (а.с. 14). Остаточний розрахунок з позивачем було проведено 29.12.2015 року шляхом перерахунку коштів в сумі 15\~588,21 грн. на її картковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 15). Частина перша статті 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок; про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з положеннями ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку; при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника; якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року\~- установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці»\~за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на\~\~число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України в постанові від 24.10.2012 року у справі 6-144ц13, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, відповідно до якого розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 15\~400 грн./41 роб.день=375,61 грн., де 15\~400 грн. розмір заробітної плати за два місяці ( лютий 7700 грн.+березень 7700 грн.), 41 роб. день загальна кількість робочих днів за лютий та березень 2015 року. Отже, 375,61 грн. х 169 дні = 63\~478,09 грн. без відрахування податків та інших обовязкових платежів, де 375,61 грн. розмір середньоденної заробітної плати, 169 кількість роб днів за період з 27.04.2015 року по 28.12.2015 року включно. Посилання відповідача на те, що відповідно до\~Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~задоволення вимог кредиторів банку, в якому запроваджено тимчасову адміністрацію, може бути здійснено виключно у процедурі ліквідації банку та в порядку черговості, визначеної\~ст. 52 цього Закону\~суд оцінює критично, оскільки згідно\~ст. 36 цього Закону\~обмеження щодо здійснення задоволення вимог кредиторів під час тимчасової адміністрації не поширюється на зобовязання банку щодо виплати заробітної плати працівників банку. Згідно Постанови Верховного Суду України від 02.07.2014р. справа № 6-76цс14, порушення процедури про банкрутство роботодавця не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обовязку сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. А тому, запровадження в ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» процедури тимчасової адміністрації, а в подальшому процедури ліквідації ніяким чином не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів при звільненні та не звільняє його від обовязку, а сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складається із сум середньоденної заробітної плати за кожен день затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, тобто фактично середній заробіток за весь час затримки це сума середньої заробітної плати звільненому працівникові, яку має сплатити роботодавець. Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за ст.47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22.01.2014 року у справі №6-159цс13. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до вимог\~Закону України «Про судовий збір»\~позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення заробітної плати, у зв'язку з чим судовий збір з відповідача у розмірі 634,78 грн. підлягає стягненню у дохід держави.

Outcome: approved