Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та, після уточнення позовних вимог, просила постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 5023 грн. 76 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2013 року по 28.07.2014 року у розмірі 11388 грн. 85 коп. та 1000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, які просили задовольнити. Представник відповідача заявлені позовні вимоги визнав часткового, зокрема: у частині заборгованості по заробітній платі у розмірі 5023 грн. 76 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 449 грн. 82 коп., тобто у розмірі місячного середнього заробітку. Разом з тим, просив відмовити у задоволенні позову у частині стягнення моральної шкоди за безпідставністю. Доповівши зміст заявлених вимог, вислухавши пояснення позивача, її представника та представника відповідача, дослідивши письмові докази, які знаходяться у матеріалах справи, заслухавши спеціаліста, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Стаття 24 Закону України «Про оплату праці» та стаття 115 КЗпП України передбачають, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Судом встановлено, що позивач 31.05.2013 року відповідачем звільнена з роботи за згодою сторін, що слідує із трудової книжки, копія (а.с.3). Заборгованість по заробітній платі позивача складає 5023 грн. 76 коп., середня заробітна плата у 2012 році складала 504 грн. 26 коп. та у 2013 році - 550 грн. 64 коп., що підтверджується довідками відповідача відповідно від 29.09.2014 року (а.с.27) та від 07.10.2014 року (а.с.36). Відповідно до вимог ст.116 ч.1 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В зв'язку з тим, що відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 116 КЗпП України, що було визнано представником відповідача у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи той факт, що відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати. Також згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Враховуючи ту обставину, що позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 01.06.2013 року по 28.07.2014 року, суд не виходить за межі заявлених вимог у цій частині та задовольняє позов частково, зокрема у розмірі 7131 грн. 10 коп. (24 грн. 59 коп. (розмір середньоденної заробітної плати, який визнаний та неоспорений сторонами) х 424 днів (кількість днів затримки розрахунку за заявлений позивачем період з 01.06.2013 року по 28.07.2014 року). У свою ж чергу, з урахуванням обставин справи, зокрема: тривалості часу затримки розрахунку, зухвалості відповідача з цього приводу, а саме: не виплаті позивачу заборгованості по заробітній платі навіть після пред'явлення позову до суду, суд не рахує за необхідне до даних правовідносин застосувати співмірність, про що заявляється у запереченні на позовну заяву. Що стосується позовних вимог у частині моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Беручи до уваги порушення відповідачем законних прав позивача щодо розрахунку по заробітній платі у день звільнення, тривалості не виплати її на вимогу позивача, стресового стану позивача з цього приводу, яка змушена була зверталися до суду для захисту своїх законних прав, виходячи з засад розумності та справедливості, суд, на підставі ст. 237-1 КЗпП України, рахує за необхідне заявлені вимоги у цій частині задовольнити частково, зокрема: у розмірі 500 грн.. Разом з тим, суд, у відповідності до вимог ст. 88 ЦКП України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: partial