Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] в якій просить : -визнати, що частка [PERSON] , померлої [INFO] , у праві спільної сумісної власності на самочинно збудований будинок, загальною площею 531 кв, м., розташований на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , становить ј; -визнати, що частка [PERSON] , померлого [INFO] , у праві спільної сумісної власності на самочинно збудований будинок, загальною площею 531 кв. м., розташований на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , становить ј; -Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності на самочинно збудований будинок, загальною площею 531 кв. м., розташований на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] ; -усунути перешкоди в користуванні нею майном шляхом надання відповідачем позивачеві екземпляру ключів від металевої фіртки помешкання та зобов`язання відповідача не чинити позивачеві будь-які інші дії які б унеможливлювали останній доступ до спірного майна. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що її матері [PERSON] , належав житловий будинок, загальною площею 63,1 м.кв., розташований за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 17 квітня 1998 р., виданого виконкомом Антонівської селищної ради народних депутатів. 17 вересня 1998 р. її мати уклала з її братом [PERSON] договір довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом другої Херсонської державної нотаріальної контори Руссол В.І., за реєстраційним № 3-3583 та зареєстровано в Херсонському БТГ за № 3111 в книзі № 19 , реєстраційний номер 21967598, відповідно до умов якого, до [PERSON] перейшло право власності на вищевказаний житловий будинок. В 1999 році, після обвалу стелі та стіни в спірному будинку, між нею, її братом та матір`ю було прийнято рішення про будівництво нового будинку, на місці аварійного, старого, з площею, достатньою для сумісного проживання. Основний тягар в будівництві будинку покладавсь на неї та її брата. Протягом 1999 року по 2006 рік, вона за власні кошти побудувала будинок, загальною площею 531 кв.м. [INFO] р. помер її брат [PERSON] 12 [INFO] . [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудима О.Б., після смерті свого сина [PERSON] . Згідно даного свідоцтва спадкове майно, складалось з житлового будинку позначеного в інвентарній справі за літ «А» - шлак; ; кухні- котельні літ» Б; сарай, літ «В»; гараж, огорожа № 1,2, водопровід № 3, якого на той час вже не існувало. [INFO] померла [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 11.09.2019р., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Волкодав В.Г., онука померлої ( її донька) - [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] , вищевказаний житловий будинок. Згідно договору купівлі-продажу від 31 липня 2019 р., [PERSON] від імені якої діяв її представник за довіреністю [PERSON] , продала відповідачеві [PERSON] не існуючу спадщину - будинок, літ «а» загальною площею 63,1 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями: кухню-котельню літ «Б», сарай літ «В», гараж літ «Г», огорожу літ. №1, 2, водопровід №3, за адресою [ADDRESS] . Після чого відповідач заблокував технічними способами хвіртку, вставив нові замки та не допускає її до оселі. З огляду на вищезазначене вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.01.2020 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Стахєєв О.О. в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Гетьман А.А. позовні вимоги не визнавала та просила суд відмовити у задоволенні позову. Відповідач та його представник правом на відзив не скористалися. Усно в судовому засіданні представник зазначила, що відповідач жодним чином не порушував права позивачки і не має відповідати за даним позовом, оскільки придбав спірне майно за відплатним договором посвідченим нотаріально і ніким не оскарженим, заповіт на підставі якого продавець отримала будинок також не оскаржувався іншими спадкоємцями. Даний спір має вирішуватись між спадкоємцями, а не шляхом предявлення вимог до добросовісного набувача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Так, згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Разом з тим, відповідно до ст.14 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 15ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 27.05.1997р. Новоолександрівською сільською радою Нижньосірогозького району Херсонської області [PERSON] народилася [INFO] . Батьками записані [PERSON] та [PERSON] .( а.с.14) Згідно довідки виконкому Антонівської селищної ради Дніпровського району м.Херсона № 120 від 11.02.2010р. за [PERSON] зареєстрована земельна ділянка площею 0,0531 гп за адресою: ст [ADDRESS] за реєстровим № 4379 на підставі рішення № 43 від 06.03.1998р. (а.с.11) Згідно договору довічного утримання № ААН 300826 від 17.09.1998р. [PERSON] передала у власність [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . Договір посвідчений державним нотаріусом другої Херсонської державної нотаріальної контори Руссол В.І., за реєстраційним № 3-3583. Житловий будинок належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок виданого виконкомом Антонівської селищної ради від 17.04.1998р., зареєстрованого у Херсонському бюро технічної інвентаризації за № 3441( а.с.21) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 04.10.2018 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.( а.с.12) Згідно інформаціної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно на реєстру прав власності на нерухоме майно № 189266914 від 19.11.2019р. [PERSON] є власником житлового будинку літ «а» загальною площею 63,1 кв.м. з господарськими та побутовими будівлями: кухню-котельню літ «Б», сарай літ «В», гараж літ «Г», огорожу літ. №1, 2, водопровід №3, за адресою [ADDRESS] . Підстава винекнення права власності: договір купівлі-продажу № 2627 від 31 липня 2019 р. укладений між [PERSON] від імені якої діяв її представник за довіреністю [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А. за реєстровим номеро 2627. Нерухоме майно належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського нотаріального округу Волкодав В.Г. 04.07.2019р. за реєстровим № 2549 та зареєстровано в державному реєстрі речоіих прав на нерухоме майно, № 1504028665101 номер запису про право власності : 32241120 ( а.с.9,23-24) Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регулюється відповідним Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. (систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав - ст. 6 Закону України № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 01.07.2004 року). Частину ч. 2 ст. 331 ЦК України необхідно розглядати у зв`язку із ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Всі об`єкти нерухомого майна після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-ІV права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація. Відповідно до вимог ст. 331 ч.3 ЦК України (в ред. 2004 р.)до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Тому, до завершення будівництва житлового будинку, та (або) до прийняття його в експлуатацію та (або) до реєстрації права власності на цього житлового будинку як нерухомого майна юридично не існує, натомість в якості об`єктів цивільних прав, щодо яких можливо вирішити спір, існують лише будівельні матеріали. Порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється:-оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 5 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2019 у справі № 750/4445/17 зазначено, що внаслідок самочинного будівництва спірний будинок втрачає тотожність з тим, який був отриманий у власність та здійснення особою самочинного будівництва не породжує в неї права власності на таке майно. Згідно із правовим висновком Верховного суду України від 07.09.2016 р. у справі № 6- 47цс16, який є обов`язковим для судів, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки. Надані позивачем квитанції , накладні на придбання будівельних матеріалів, покази свідків щодо обставин будівельних робіт та походження коштів на будівельні матеріали не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки права забудовника, які спадкуються нарівні з правами на майно спадкодавця слід захищати шляхом пред`явлення вимог до інших спадкоємців, а не до набувача майна за відплатним договором. Крім того, досліджені квитанції жодним чином не підтверджують факту використання даних матеріалів на будівництво спірного домоволодіння. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Щодо підстав визнання права власності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, оскільки, згідно ст. 15, п.1 ч.2 ст.16 та ст.392 ЦК України позов про визнання права власності подається у випадку, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Метою подання даного позову є усунення невизначеності у суб`єктивному праві належному особі, а також здійснення суб`єктивного права особою. Для задоволення позову на підставі вказаної норми судове рішення повинно базуватися на встановленому юридичному факті і не може собою підміняти правовстановлюючих документів. Тобто, на підставі вказаних норм законний власник може підтвердити виникле в минулому право власності, а не встановити його вперше. Право власності на нерухоме майно та інші похідні від нього права виникають з моменту державної реєстрації таких прав. Позивач на час зверення до суду з позовом не підтвердила належними доказами виникнення у неї права власності на нерухоме майно. Даний висновок узгоджується з Правовим висновком Верховного Суду України у справі про визнання права власності на нежитлові приміщення від 18.02.2015 року в справі № № 6-244цс14, предметом якої був спір про визнання права власності на нежитлові приміщення. Відповідні положення є і в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Суду не надано доказів обгрунтованості вимог до відповідача, які б були підставою для задоволення позовних вимог в частині визначення розміру часток померлих [PERSON] та [PERSON] , у праві спільної сумісної власності на самочинно збудований будинок, загальною площею 531 кв. м., розташований на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] , становила по 1/4 частці кожному та визнання за позивачем права власності на Ѕ частину самочинно побудованого житлового будинку. Вимога щодо визначення часток в незавершеному будівництві за померлими братом і матір`ю позивачки взагалі є юридично неспроможною, оскільки в момент смерті особа втрачає свою право- та дієздатність . Щодо позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні майном шляхом надання відповідачем позивачеві екземпляру ключів від металевої фіртки помешкання та зобов`язання відповідача не чинити позивачеві будь-які інші дії які б унеможливлювали останній доступ до спірного майна слід зазначити, що: по-перше дана вимога підлягає відхиленню як похідна від вимоги про визнання права на частку в спірному домоволодінні . Крім цього, за змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що лише власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, яким позивач не являється. За таких обставин позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed