Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільним майном подружжя та поділ майна подружжя посилаючись на те, що сторони зареєстрували шлюб в 13 січня 2010 року, однак , через те , що спільне життя у них не склалося, то на даний час звернулися до суду про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Однак, не зважаючи на реєстрацію шлюбу тільки в січні 2010 року, фактично вони з відповідачем проживали однією сім'єю з вересня 2009 року, з часу, коли вона дізналася про свою вагітність. Факт спільного проживання однією сім'єю можуть підтвердити свідки. За час спільного проживання однією сім'єю сторони набули право власності на квартиру [ADDRESS] про що укладено договір купівлі-продажу від 30.12.2009 року на ім.» я [PERSON] Кошти на придбання вищевказаної квартири також надавали батьки позивачки. Крім того, вже перебуваючи в шлюбі ними було придбано ряд автомобілів, а саме: марки «Опель-Віваро», білого кольору, 2003 р.в., в липня 2011 року;, марки «Мерседес-Бенц Віто», сірого кольору, 2000 р.в., у серпні 2012 року; марки «Нісан Навара 2488», чорного кольору, 2006 р.в., в лютому 2014 року та марки «Мерседес Бенц віто 112», зеленого кольору, 1999 р.в., в січні 2015 року. Всі автомобілі зареєстровані на ім»я відповідача [PERSON] Починаючи з 2016 року сторони припинили шлюбні відносини і таким чином позивач хоче захистити свої права на спільно набуте майно під час проживання однією сім»єю та за час шлюбу та просить суд визнати вище перелічене майно спільним майном подружжя та визнати за нею право власності на ? частину вказаної квартири та визнати за нею право власності на автомобіль марки «Нісан Навара 2488», чорного кольору, 2006 р.в., а за відповідачем в свою чергу визнати право власності на ? вказаної квартири та визнати за ним право особистої власності на три інші автомобілі. В ході судового розгляду справи 23 травня 2016 року представник відповідача [PERSON] подав суду заперечення на заявлений позов, зазначаючи, що спірна квартира є власністю [PERSON], на підставі Договору дарування квартири від 20.03.2012 року, укладеного між відповідачем та [PERSON] Як наслідок, позивач заявою від 07.06.2016 року доповнила свої позовні вимоги, вказавши, що про договір дарування спірної квартири їй нічого не було відомо. Квартира була придбана 30.12.2009 року, тобто за час спільного фактичного їх проживання у шлюбі однією сім'єю як подружжя без реєстрації шлюбу, і жодної згоди на укладення даного договору вона не надавала, як і не бажала жодним чином відчужувати своє житло, та просить суд визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] та залучити співвідповідачем у справі [PERSON]. Ухвалою суду від 21.06. 2016 року у справі залучено в якості співвідповідача [PERSON]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримували та просили суд їх задовольнити. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, з підстав викладених у письмовому запереченні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав та суду пояснив, що його довіритель [PERSON] з вересня 2009 року по 12 січня 2010 року спільно не проживав жодного дня з позивачкою по справі та не були пов'язані спільним сімейним побутом. За вищевказаний період відповідач 1-2 рази заночував в позивачки, однак жодного спільного господарства вони не вели. Оскільки , квартира в [ADDRESS] була куплена за кошти батьків відповідача : [PERSON] та [PERSON], до моменту реєстрації шлюбу сторін, то вона не може бути об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Також вказав, що 20.03.2012 року було нотаріально посвідчено договір дарування, яким, [PERSON], як власник вищевказаної квартири, подарував її своїй матері [PERSON] З приводу факту проживання однією сім'єю , пояснив наступне , що факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету, не є підставою для визнання права власності на частину майна. Також, законодавець визначає, що майно набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо:1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї ( при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи , об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна , ведення ними спільного господарства , побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Отже, вищевказана квартира, не є об'єктом спільної сумісної власності , сторони не вели спільного сімейного побуту, разом не проживали жодного дня, кошти на придбання квартири не нажиті спільною працею сім'ї, а передані батьками відповідача, тому позов в цій частині не може бути задоволено. З приводу автомобілів, як об'єкту спільної сумісної власності , представник відповідача пояснив наступне, що всі вищевказані позивачкою автомобілі були дійсно куплені в шлюбі й могли бути об'єктом права спільної сумісної власності, однак обґрунтування позивачки не відповідають дійсним обставинам та є неправдивими. Так, на момент реєстрації шлюбу за ним було зареєстровано право власності на автомобіль марки Мерседес Віто , який в процесі ведення спільного сімейного побуту був проданий за 9500 доларів США, тобто, кошти на зазначений автомобіль ним були набуті до реєстрації шлюбу. В процесі ведення спільного сімейного побуту, їхня сім'я купували один автомобіль, користувалися ним, а потім продавши купляли інші. Так, на даний час тільки автомобіль Ніссан Навара, 2006 року випуску, перебуває у його власності, який придбаний за кошти нажиті ним до подружнього життя. Всі інші три автомобілі були продані ним за час спільного сімейного життя по генеральному дорученню. Тобто, фактично вони йому не належать. Зазначив, що позивачці ці факти відомі. А тому, вважає, що позивачка немає жодного відношення до придбаного майна і просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що у позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 74 ч.1 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 13.01.2010 року зареєстрували шлюб. Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO]., що підтверджено відповідними свідоцтвами (а.с.7-8). Незважаючи на реєстрацію шлюбу в січня 2010 року, сторони почали разом проживати з часу коли позивач дізналася про свою вагітність з вересня 2009 року. За кошти, які були надані батьками сторін по справі, 30.12.2009 року була придбана спірна квартира [ADDRESS], де стороною покупця є відповідач [PERSON], що підтверджено копією договору купівлі-продажу від 30.12.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Курищуком І.В. та зареєстровано в реєстрі №4444 (а.с.41). Вищенаведені обставини підтверджується показаннями наступних свідків. Так, свідок [PERSON], мама позивачки, суду пояснювала, що її дочка разом з відповідачем довго зустрічалися. Після того, як вона довідалася, що її дочка завагітніла, відповідач перевіз свої речі та почав з нею разом жити з жовтня 2009 року. В даний період відповідач їздив на заробітки в Київ. Вони почали готуватися до весілля, замовили ресторан та вирішили разом з батьками відповідача купити дітям квартиру. Свідок разом з дочкою займалися пошуками квартири. На купівлю квартири вона особисто передала кошти в сумі 15 000 доларів США. Зазначену суму передав її чоловік, який працює в Голландії уже 13 років. Квартиру купили в грудні 2009 року, а жити туди перейшли після весілля 23 січня 2010 року. Свідок [PERSON] суду пояснювала, що її племінниця, позивачка по справі, зустрічалася з [PERSON] і після того як завагітніла, сторони почали проживати разом у квартирі її сестри десь з жовтня 2009 року. Вона неодноразово протягом жовтня-грудня 2009 року приїжджала в гості до сестри і бачила там відповідача. Сестра їй розповідала, що вони з батьками відповідача хочуть купити дітям квартиру. І коли були «згодини», на яких вона була присутня, то мати позивачки говорила, що вона може дати на купівлю житла 15 000 доларів США. Свідок [PERSON] пояснював суду пояснював, що він є двоюрідним братом позивачки, і йому відомо, що приблизно з жовтня 2009 року [PERSON] та [PERSON] почали разом проживати в квартирі, де жила [PERSON]. Будучи в них в гостях, він бачив неодноразово бачив відповідача та його особисті речі. На початку грудня 2009 року були згодини, на яких були його батьки, від яких він чув що мають молодим купляти квартиру пополам. Свідок [PERSON] суду підтвердила, що вона є сусідкою позивачки і з кінця вересня 2009 року до січня 2010 року неодноразово бачила в квартирі [PERSON] відповідача. Про купівлю квартири їй нічого не відомо. На спростування вищенаведених обставин за клопотанням представника відповідача були допитані ряд свідків. Так, в судовому засіданні давав покази як свідок, відповідач по справі [PERSON], який пояснював, що він зустрічався з [PERSON] і після того як вона завагітніла кілька разів ночував у неї, проте з нею спільно не проживав, так як був на заробітках в Київській області. З часу коли він довідався про вагітність, [PERSON] була повністю на його утриманні. Його батьки, дізнавшись, що вони з [PERSON] будуть одружуватися, вирішили купити йому квартиру. Коли він повернувся з заробітків, то [PERSON] знайшла квартиру і в грудні 2009 року він купив цю квартиру, за кошти, які йому дали його батьки в сумі 272 000 грн. [PERSON] ніяких грошей йому не передавала. З приводу придбання автомобілів пояснював, що на час укладення шлюбу у нього перебував у власності автомобіль Мерседес -Віто, який він продав та придбав наступний автомобіль Опель Віваро, 2003 року білого кольору. Після чого продав цей автомобіль і купив Мерседес Віто, 2000 року, який знову ж продав та купив Мерседес Віто, 1999 року. Потім знову продав цей автомобіль і купив Ніссан Навара, 2006 року за 15 000 доларів, який на даний час перебуває у нього у власності. Усі автомобілі які придбавав, він продавав по генеральному дорученню на повне розпорядження автомобілем, та відповідно до розписки покупців отримував кошти за продані авто. Свідок [PERSON], батько відповідача, суду пояснював, що його син з 17 років їздив з ним на сезонні роботи і заробляв разом з ним гроші. У вересні 2009 року він довідався, що син одружується з [PERSON]. З вересня по грудень він разом з сином перебував на заробітках, проте час від часу приїжджали додому. Кошти на придбання квартири сину він дав разом з дружиною в сумі 272 000 грн. Позивачі ніяких коштів не давали. Не заперечував, що батько позивачки більше 10 років працює в Голландії. Свідок [PERSON], брат відповідача, суду пояснював, що його брат з вересня по грудень 2009 року перебував на заробітках в Київській області, проте приїжджав додому. Був присутній коли батьки передавали брату гроші на квартиру в сумі 272 000 грн. Свідок [PERSON] суду пояснював, що він з 2009 року по сьогоднішній день працює разом з сімєю [PERSON] на сезонних роботах. З вересня 2009 року по січень 2010 року відповідач майже постійно з ними працював, тільки на деякий час відлучався на поїздки додому. Крім того, відповідачем надано довідки про доходи за період 2009-2016 роки про отримання ним заробітної плати, в тому числі у спірний період вересень-листопад 2009 р (а.с.133-140). Незважаючи на різні покази свідків, які підтверджували та заперечували факт спільного проживання сторін, вагомим доказом для встановлення зазначеного факту є пояснення самого відповідача, який вказував, що після того, як він довідався, що [PERSON] вагітна, вона повністю перебувала на його утриманні. Дана обставина дає суду підстави вважати, що сторони почали вести спільний побут та бюджет Суд не приймає доводи відповідачів про те, що підставою для визнання квартири об'єктом спільної сумісної власності подружжя мали б бути спільно зароблені кошти подружжя, адже самі батьки відповідача стверджували, що вони дали свої заощаджені кошти сину на купівлю квартиру. Так і представник позивача та її мати підтверджували, що теж дали дочці кошти на купівлю квартири. Можливість надати кошти позивачці на спільне придбання квартири підтверджується тим фактом, що її батько перебуває на роботі в Голландії понад 13 років, що не заперечували самі відповідачі. Крім того, для підтвердження обставин наявності коштів на спільне придбання квартири за клопотання позивача ухвалою суду про забезпечення доказів від 21.06.2016 року була витребувана у Державної прикордонної служби України інформація про перетин державного кордону за період з січня 2008 року по грудень 2012 року батьком позивачки [PERSON] (а.с.97-98) Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України від 08.08.2016 року, слідує, що відповідно до п.29 Положення про базу даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України» інформація у базі даних щодо відомостей громадян зберігається протягом п'яти років, а тому відповідно була надана інформація про перетин кордону [PERSON] за період, що зберігся в базі даних з 22.08.2011 року по 31.12.2012 рік , про в'їзд 18.09.2011 року на територію України (а.с.129). Таким чином, аналізуючи вищенаведені докази по справі, які досліджені судом, суд вважає, що в судовому засіданні доведено факт спільного проживання сторін з вересня 2009 року по 12.01.2010 рік, і відповідно суд визнає придбану 30.12.2009 року квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Крім того, за час спільного проживання сторін в період з 2011 по січень 2015 року відповідачем було придбано ряд автомобілів, зокрема: марки «Опель-Віваро», білого кольору, 2003 р.в., в липня 2011 року; марки «Мерседес-Бенц Віто», сірого кольору, 2000 р.в., у серпні 2012 року; марки «Ніссан Навара 2488», чорного кольору, 2006 р.в., в лютому 2014 року та марки «Мерседес Бенц віто 112», зеленого кольору, 1999 р.в., в січні 2015 року. Зазначене підтверджується даними територіального сервісного центру 2642 регіонального сервісного центру МВС в Івано-Франківській області (а.с.10-11, 201) Проте, в судовому засіданні встановлено, що транспортні засоби марки «Опель-Віваро», 2003 р.в., «Мерседес-Бенц Віто», 2000 р.в., та «Мерседес Бенц Віто 112», 1999 р.в. відчужені відповідачем відповідно до укладених довіреностей на повне розпорядження зазначеними транспортними засобами (а.с.66-67) . Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснював, що 20.01.2014 року він купив у відповідача автомобіль марки «Мерседес Бенц віто 112», 2000 року випуску за 10 500 доларів США. [PERSON] отримував кошти в присутності своєї дружини [PERSON] та написав розписку про передачу грошей. Свідок [PERSON] суду пояснював, що 16.11.2011 року він придбав у відповідача автомобіль марки «Мерседес Бенц Віто 112», 1999 р.в. за 8 500 доларів США. Факт передачі грошей підтвердили письмовою розпискою. Зазначений транспортний засіб два роки назад він теж продав по генеральній довіреності. Свідок [PERSON] дав аналогічні покази про обставини придбання ним у відповідача 02.05.2011 року автомобіля марки «Опель-Віваро», 2003 р.в., за 9200 доларів США. На підтвердження своїх показів вищевказані свідки надали суду копії розписок про отримання [PERSON] від них грошових коштів за придбані транспортні засоби (а.с.145,206). Таким чином, покази вищевказаних свідків спростовують доводи позивача, про те, що спірні три автомобілі перебувають у власності відповідача та приховані ним . За таких обставин, суд вважає, що об'єктом права спільної сумісної власності сторін як подружжя є автомобіль марки «Ніссан Навара 2488», чорного кольору, 2006 р.в., який придбаний в 2014 році та перебуває у власності відповідача. Згідно ст. 69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що їм належить на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ч.1 ст.70 СК України у разі розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, з урахуванням вищенаведених норм сімейного права, суд вважає, що слід провести поділ майна подружжя, визнавши за кожним із сторін по ? квартири [ADDRESS] та автомобіля марки «Ніссан Навара 2488», 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. З огляду на викладене, не може залишатися в силі договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 20.03.2012 року між відповідачем та його матір'ю [PERSON], так як укладений всупереч вимогам ст.65 СК України без згоди одного із подружжя, зокрема позивачки [PERSON] У відповідності до ст.88 ЦПК стягнути судові витрати із відповідачів. На підставі наведеного та

Outcome: partial