Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивач звернуся до суду з позовом, у якому зазначив, що 03.11.2011р. відповідач взяв у позивача в борг 80 000 гр. строком до 03.11.2014 р. У зв'язку з неповерненням боргу позивач звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Шевченківського райсуду міста Запоріжжя від 20.09.2012 р. з відповідача стягнуто на користь позивача з урахуванням відсотків 117 533 гр. Але не даний час рішення не виконане, сума не повернута позивачеві. Позивач просить стягнути за користування його грошима за період з грудня 2011 року відсотки за користування позикою 3% річних - 8492,31 гр.; інфляційні витрати - 29403,65 гр., а разом 37895,96 гр. Позивач просить розглядати справу за його відсутності Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, про час розгляду справи повідомлений, заперечень суду не надав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Незважаючи на рішення суду, (а.с.8) на даний час відповідач борг не повернув і продовжує користуватися грошима позивача. Рішення суду вступило в законну силу, але на даний час не виконано, позовна заява подана до суду 27.01.2015р., а тому строк позовної давності не сплив. Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору і не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки неналежним виконанням зобов'язання є виконання, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. В той же час оскільки існує зазначене рішення суду про стягнення з відповідача суми боргу до даних правовідносин не застосовується строк позовної давності. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Станом на день подачі даного позову до суду відповідач не виконав свій обов'язок покладений на нього вказаним рішенням суду, та не повернув суму боргу, а тому з відповідача необхідно стягнути проценти і суми встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у відповідності до правил ст. 625 ЦК України. Сума заборгованості підтверджується розрахунком (а.с.4-5). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікованої ставки НБУ. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідач не надав суду ніяких доказів, які б спростовували доводи позивача Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути на користь позивача сума сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved