Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. Свій позов мотивує тим, що протягом травня-липня 2015 року Відповідач знімала періодично з її пенсійної та кредитної карти кошти, загальна сума яких становить 5 300 грн. без її відома. Після того, як вона дізналась про зникнення коштів з картки, Відповідач зізналась у факті зняття коштів, однак вцідмовилась їх повертати у зв'язку із скрутним становищем та відсутністю коштів. Зобов'язалась повернути борг протягом року, на підтвердження чого написала боргову розписку. Проте, борг Відповідач так і не повернула. Тому, вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом і просить стягнути на її користь борг у сумі 5 300 грн., та судові витрати у сумі 640 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити повністю. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю та пояснила, що кошти вона знімала з картки [PERSON] з її дозволу, оскільки саме остання повідомила їй пін код. Гроші використосувала для придбання продуктів харчування та інших необхідних речей, не лише для себе, але і для Позивача та її сина. У зв'язку з чим, вона вважає позов безпідставним та просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що 04.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, згідно якого [PERSON] передала [PERSON] 5 300 грн. Відповідно до боргової розписки [PERSON] зобов'язалася повернути [PERSON] борг в розмірі 5 300 грн. до 04 вересня 2016 року. ( а.с. 18). Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частина 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який би посвідчував передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тобто, факт написання розписки, та особистий підпис відповідача на розписці відповідно до положень ч.2 ст. 1047 ЦК України є доказом передачі грошей від позикодавця до позичальника. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Однак, у порушення зазначених норм закону та умов розписки Відповідач зобов'язання належним чином не виконав. Як встановлено судом, до дня звернення в суд, тобто до 02.08.2017 року, Відповідач не повернув позивачу борг в розмірі 5 300 грн. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 5 300 грн. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат, а саме : судового збору в розмірі 640,00 грн. підлягає до задоволення, оскільки підтверджуються відповідною квитанцією.

Outcome: approved