Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач звернулася із позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без дозволу батька. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 24.01.1998 р. по 23.06.2010 р. вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO] 23.06.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, після чого дитина стала проживати з матір'ю та перебуває на її утриманні. З метою відпочинку, оздоровлення та навчання доньки позивач має намір виїхати разом з нею за кордон, однак відповідач без будь-якої аргументованої причини відмовляється надати дозвіл дитині для виїзду за кордон, з незрозумілих причин постійно ухиляється від дачі цього дозволу. Позивач вважає, що ухилення від надання згоди на виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини. А тому ставляться вимоги: - про надання дозволу неповнолітній [PERSON] на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею 16 років у супроводі матері без згоди та супроводу батька, а також у супроводі інших осіб, уповноважених її матір'ю, без згоди та супроводу батька; - про надання дозволу позивачу на оформлення та виготовлення проїзних документів на вказані тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги та пояснив наступне: у 2012 р. відповідач надав дозвіл на виїзд дитини за кордон, а у 2013 р. надав дозвіл на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон. Однак, оскільки позивачка не могла отримати довідку про реєстрацію дитини, то цей проїзний документ не був виготовлений. Представник відповідача [PERSON] заперечила щодо задоволення позовних вимог та пояснила наступне: її брат [PERSON] не заперечує щодо виїзду дитини за кордон та щодо виготовлення проїзного документу, на що він і давав згоду. Однак дитина сторін зареєстрована у належній їй на праві власності квартирі і позивачка не бажає зняти дитину з реєстрації у квартирі, через що вона не може відчужити квартиру. Відповідач без її згоди не міг дати довідку про реєстрацію, через що [PERSON] не оформила проїзного документу. На даний час відповідач знову ж не заперечує щодо виїзду дитини, однак він має право знати, куди саме дитина їде і на який час, однак на його звернення позивачка не реагує і на телефонні дзвінки не відповідає. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації в суд не з'явився, подав заяву з проханням справу розглянути без його участі, рішення винести згідно закону. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Як установлено у судовому засіданні, відповідно до нотаріально засвідчених заяв від 28.07.2012 р., 14.10.2013 р., відповідач [PERSON] надавав дозволи на виїзд дитини за межі України та на виготовлення проїзного документу для виїзду за кордон, тобто обставина його заперечення, що дало б змогу суду прийняти рішення про надання дозволу для виїзду за кордон при наявності заперечення батька - відсутня. Крім цього, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував необхідність виїзду дитини за кордон, мети такого виїзду та заперечення відповідача щодо цього виїзду. Зазначені у позовній заяві твердження позивачки про те, що вона безуспішно неодноразово намагалася вирішити питання отримання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон, у судовому засіданні не підтверджені. Відповідно до статей 141,157 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Висновком голови Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 20.05.2014 р. не заперечено щодо надання дозволу неповнолітній [PERSON] на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення нею 16 років, без згоди та супроводу батька. Однак такий висновок сам по собі не може дати підстави суду для задоволення позову, виходячи із вищенаведених обставин. Із аналізу вищенаведених норм випливає, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або за рішенням суду при відсутності згоди одного з батьків. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон до досягнення нею шістнадцятирічного віку та без згоди одного із батьків, суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. На підставі викладеного, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 141, 155, 157 СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: dismissed