Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб з відповідачем. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона зареєструвала шлюб із [PERSON] 16.11.2012 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування вимог позивач зазначає, що розірвати шлюб через органи РАЦС немає можливості, оскільки вони з відповідачем тривалий час не спілкуються та проживають у різних країнах. Вказує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Останнім часом шлюбні відносини з відповідачем припинені, оскільки спільне господарство не ведеться. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.06.2021 року відкрите провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання на 16.07.2021 року на 10 год. 00 хв. (а.с. 13-13 зв.). В судове засідання сторони не з`явились, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Як убачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить провести розгляд справи у її відсутності. 13 липня 2021 року до Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому вказує, що [PERSON] являється працівником дипломатичного посольства України в Республіці Австрія, а зареєстрованим місцем проживання позивача є [ADDRESS] . Адреса проживання, що вказана у позовній заяві: [ADDRESS] не відповідає адресі зареєстрованого місця проживання позивача та її фактичному місцю перебування: [ADDRESS] . Також представник відповідача зазначає, що відсутність у позовній заяві зареєстрованого місця проживання [PERSON] та наявність неповної копії її паспорта дає сумніви у дійсних намірах позивача розірвати шлюб. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги наданий представником відповідача відзив на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як убачається із матеріалів справи, сторони уклали шлюб 16.11.2012 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Посольства України в Республіці Корея зроблено актовий запис № 2 (а.с. 4). За повідомленням позивача, неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Згідно положення частини 2 статті 36 та статті 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, коли обов`язки дружини та чоловіка зі спільного піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги припинені, подальше збереження шлюбу є не можливим. Згідно ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом з`ясовано мотиви позивача щодо розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо, позивач просить розірвати шлюб. Відповідно до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на задоволенні позову є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими, шлюб існує формально, позивач та відповідач не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розлученні, оскільки поновлювати сімейно-шлюбні відносини позивач наміру не має і вважає, що збереження шлюбу бути не може, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення, або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків і можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача та моральним засадам суспільства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Натомість, суд вважає необгрунтованими доводи представника відповідача викладені у відзиві на позов щодо сумнівів у намірах [PERSON] розірвати шлюб у зв`язку із відмінністю адрес фактичного місця перебування, зокрема, адресою зареєстрованого місця проживання вказаною у паспорті та адресою зазначеною у позовній заяві, оскільки вказане жодним чином не може впливати на бажання позивача розірвати шлюб. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат між сторонами з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 908 грн. 00 коп. (а.с. 7).

Outcome: approved