Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути аліменти з [PERSON] на її користь у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходів щомісяця на утримання дружини на час догляду за малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , до досягнення нею трирічного віку, починаючи з дати звернення до суду. Позов мотивований наступним. Позивач перебувала з відповідачем у фактично шлюбних стосунках. [INFO] народилась донька [PERSON] . За спільною заявою сторін, поданою до органу реєстрації актів цивільного стану, відповідач визнав себе батьком дитини та записаний батьком. Після народження дитини відповідач вирішив припинити спільне проживання і ведення спільного господарства і залишив позивачку. Позивач не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує одноразову допомогу. Такої суми не вистачає для належного матеріального забезпечення дитини. Зазначає, що відповідач офіційно працевлаштований. У відзиві на позовну заяву відповідач просить справу розглядати у його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що з позивачем зустрічався кілька разів, не перебував з нею в офіційному шлюбі та не мав з нею фактично шлюбних стосунків. Заперечує про наявність стосунків з позивачем. Вказує, що не було спільного проживання, ведення спільного бюджету, спільного господарства. Про наявність дитини дізнався, отримавши копію свідоцтва про народження разом із позовною заявою. Зазначає, що з 22.09.2021 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . До офіційної реєстрації шлюбу, перебував із майбутньою дружиною у цивільному шлюбі з жовтня 2020 року. В теперішній час дружина не працює у зв`язку із вагітністю. У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами відповідача та стверджує, що мати дитини має право на утримання. Представник позивача та позивач надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач про розгляд справи у його відсутності зазначив в тексті відзиву. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне. 10.09.2021 року відкрито провадження у даній справі ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. [PERSON] народилась [INFO] , батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Відповідно до довідки № 400 від 23.09.2021 року [PERSON] працює в КНП «Обласний територіальний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ХОР з 01.08.2021 року. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.09.2021 року. Згідно ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія , доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Згідно статті 84 СК України «Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч.1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч.2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч.3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч.4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч.5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч.6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ст. 1 СК України, Сімейний кодекс України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Ст. 2 ч. 1 СК України визначено учасники сімейних відносин, які регулює Сімейний кодекс України. Так, Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України, Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Відповідно до ч. 4 ст. 3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. На підставі зазначених норм права, враховуючи, що сімейний кодекс регулює відносини між членами родини, слід зробити висновок, що на право на утримання аліментів з боку чоловіка - батька дитини, до досягнення нею трирічного віку, має дружина, колишня дружина, або жінка, яка перебувала у фактично шлюбних стосунках із батьком дитини. Тобто між батьками дитини повинні існувати шлюбні або фактично шлюбні стосунки, які і є підставою для утримання жінки до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач в тексті позову стверджує, що перебувала у фактично шлюбних стосунках із батьком дитини - відповідачем у справі. Жодних доказів на підтвердження даного факту з боку позивача не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач повинна довести дану обставину. Враховуючи заперечення відповідача, відсутність доказів на підтвердження обставин позову щодо перебування у фактично шлюбних відносинах сторін у справі, які дають право на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed