Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, покликаючись на те, що 28 серпня 2016 року померла їх мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на частку у будинковолодінні та земельній ділянці №43 на вул. Бр. Міхновських у м. Львові. У відповідності до свідоцтва про право власності на частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями 66/100 ідеальних частин будинку №43 належить [PERSON], відповідно спадкодавцю мало б належати 34/100 ідеальних часток у будинковолодінні. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку на вул. Бр. Міхновських, 43 у м. Львові [PERSON] та [PERSON] є власниками земельної ділянки, площею 0,0993 га. За період проживання в будинку власниками було проведено ряд прибудов, однак співвласник [PERSON] здійснила реєстрацію права власності, а спадкодавець не встигла оформити правовстановлюючі документи на належну їй частку у будинковолодінні. Крім того, рішенням Залізничного районного суду м. Львова 25 травня 2010 року було проведено реальний поділ земельної ділянки, однак сторони не зареєстрували право власності на земельні ділянки, визначені рішенням суду. З метою реалізації рішення суду та оформлення правовстановлюючих документів [PERSON] звернулась до землевпорядної організації, однак в рев результаті проведення обмірів, було виявлено розбіжності. Вони звернулись до Другої Львівської державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі такого свідоцтва. Просять визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 17/100 частин будинковолодіння №43 на вул. Бр. Міхновських у м. Львові, на ? частину земельної ділянки на вул. Бр. Міхновських, 43 у м. Львові, що виділена спадкодавцю рішенням суду від 25 травня 2010 року, в тому числі право спільного користування визначеною рішенням суду земельною ділянкою, площею 26,36 м.кв., визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 17/100 частин будинковолодіння №43 на вул. Бр. Міхновських у м. Львові, на ? частину земельної ділянки на вул. Бр. Міхновських, 43 у м. Львові, що виділена спадкодавцю рішенням суду від 25 травня 2010 року, в тому числі право спільного користування визначеною рішенням суду земельною ділянкою, площею 26,36 м.кв. У судовому засіданні представники позивача підтримав позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Однак у судовому засіданні представник позивача зазначила, що навіть при позитивному вирішенні даного позову, таке рішення суду буде виконати не можливо. Представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що при вирішенні судом питання щодо спадкування позивачів покликається на розсуд суду, однак вважає, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем. Представник третьої особи Другої Львівської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, наслідки неявки, а тому згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що [PERSON] померла 28 серпня 2015 року, після смерті якої відкрилась спадщина на частину земельної ділянки на вул. Бр. Міхновських, 43 у м. Львові та частину будинковолодіння №43 на вул. Бр. Міхновських у м. Львові. /а.с. 10/ Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Суд враховує позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладену у абз. 12 п. 1 Листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013\~року у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Згідно ч. 3, 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. На підставі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачі [PERSON], [PERSON] можуть успадкувати частину земельної ділянки на вул. Бр. Міхновських, 43 у м. Львові та частину будинковолодіння №43 на вул. Бр. Міхновських у м. Львові після смерті [PERSON] шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину та позивачами чи їх представниками не надано суду належних та допустимих доказів щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як не надано суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed