Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб із відповідачем, посилаючись на те, що сімейні відносини з відповідачем не склалися з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з 2017 року, спільне господарство з відповідачем вони не ведуть, проживають окремо один від одного. Позивач вказує, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу між сторонами не можливі, та суперечить їхнім інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи без її участі. Зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. На розірванні шлюбу наполягає, заперечує проти надання строку на примирення. Відповідач в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, відповідно до якої відповідач погоджується на розірвання шлюбу з позивачем та просить розглядати справу без його участі. Заперечує проти надання строку на примирення. Врахувавши заяви, які надійшли від позивача та відповідача, вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 29 квітня 2011 року, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку 29 квітня 2011 року, про що складено відповідний актовий запис № 171 (а.с. 9). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку 02 грудня 2011 року (а.с. 10). Між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Спору з приводу розподілу майна подружжя та місця проживання дитини на час розгляду справи у сторін немає. Суд вважає, що причини, на підставі яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. За таких обставин суд вважає, що збереження сім?ї сторін є неможливим та суперечитиме інтересам сторін, а тому шлюб їх підлягає розірванню.

Outcome: approved