Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду, у якому просила визнати автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf», номерний знак [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі 1/2 вартості вказаного транспортного засобу, а саме 68104 грн. 57 коп. Мотивувала позовні вимоги тим, що 16 травня 2014 року між сторонами укладено шлюб. 16 червня 2020 року ними придбано спірний автомобіль, право власності на який зареєстровано за відповідачем. 21 вересня 2020 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області шлюб між сторонами розірвано. Повідомила, що спірний автомобіль перебував у постійному користуванні відповідача, а в подальшому був ним проданий. Відповіддю Головного сервісного центру МВС у Львівській області стверджується, що спірний транспортний засіб відчужений відповідачем 12 листопада 2020 року на користь [PERSON] . Про вказані обставини вона не знала, згоду на відчуження не надавала. Зауважує, що відповідно до висновку експертного дослідження від 04 лютого 2021 року середня ринкова ціна спірного автомобіля становить 136209 грн. 57 коп. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати, а саме 908 грн. судового збору та 10000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді від 24 лютого 2021 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач повідомлявся про судовий розгляд як шляхом направлення поштової кореспонденції, так і шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-сайті суду. У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. В матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи. Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Частиною 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Судом встановлено, що між сторонами 16 травня 2014 року зареєстровано шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 травня 2014 року Виконавчим комітетом Верхньобілківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] [PERSON] 16 червня 2020 року зареєстрував право власності на автомобіль марки «Volkswagen» моделі «Golf», номерний знак [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] . Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 вересня 2020 року у справі № 450/1929/20 шлюб між сторонами розірвано. Таким чином, оскільки сторони станом на 16 червня 2020 року перебували у шлюбу, спірний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, відповідачем не подано жодних заперечень з приводу рівності часток у праві власності на такий, не надано доказів, якими би спростовувалася рівність часток або доказів придбання спірного майна за власні кошти. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частинами 1, 2 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як передбачено ч. 1-3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною. Враховуючи те, що спірним майном є транспортний засіб, який є неподільною річчю, позивач скористалася своїм правом на отримання грошової компенсації половини вартості такого. Суд також враховує і той факт, що спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 12 листопада 2020 року відчужений відповідачем на користь [PERSON] . Висновком експертного дослідження № ЕД-19/114-21/1630-АВ від 04 лютого 2021 року стверджується, що середня ринкова ціна спірного автомобіля станом на 31 січня 2021 року становить 136209 грн. 57 коп. Вказані обставини свідчать про те, що позивач має право на отримання від відповідача грошової компенсації вартості 1/2 частини спірного автомобіля, що становить 68104 грн. 57 коп. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 908 грн. судового збору. З приводу стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн. суд зазначає, що позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження їх понесення, а тому такі стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: approved