Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання оспорюваного правочину недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 29 грудня 2009 року між ним та [PERSON] був укладений договір оренди належної йому земельної ділянки, розташованої на території Гірківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,630 гектарів (Державний акт Серія ДП № 108496 від 03.06.2009 року). Земельна ділянка передана в оренду з метою сільськогосподарського використання, ведення товарного сільськогосподарського виробництва на термін 5 років починаючи з дати реєстрації договору. Даний договір зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК у книзі реєстрації договорів оренди 15 жовтня 2010 року за № 041013102224. Договір оренди землі на момент його укладення, а саме 29.12.2009 року обов»язково мав містити передбачену частиною першою статті 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-ХІV «Про оренду землі» істотну умову, а саме умову передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Натомість даний договір не містить зазначеної обовязкової умови, вона не обговорювалася сторонами договору під час його укладення. Пізніше, помітивши даний недолік відповідач [PERSON] попросив у нього надати йому його екземпляр договору нібито для скорішої його державної реєстрації. Нічого не підозрюючи він надав йому свій екземпляр договору після чого через декілька днів [PERSON] повернув йому його із записом про державну реєстрацію, але вже в іншому вигляді. А саме: шариковою ручкою між Розділом 13 «Заключні положення» та реквізитами сторін був дописаний рукописний текст наступного змісту «12.1 Умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки: Відсутні». Таким чином відповідач обманним шляхом заволодів його екземпляром договору з метою спотворення його змісту, дописав у договорі текст, який не був погоджений з ним, як орендодавцем на момент укладення договору. Тобто на момент його волевиявлення щодо умов даного договору така умова, як передача у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки була відсутня. Окрім того, позивач вважає, що дану вимогу відповідач додатково підтвердив самим текстом запису, зазначивши, що умови відсутні, отже констатація факту про відсутність умов не можна вважати досягненням згоди по умовах передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. На запитання позивача щодо спотворення тексту договору [PERSON] відповів, що не треба задавати зайві питання, якщо він хоче отримати орендну плату, на що він вимушений був підкоритися, оскілки на той час земельна ділянка була вже оброблена і засіяна відповідачем. Державний акт Серія ДП №108498 від 03.06.2009 року виданий йому на земельну ділянку, розташовану на території Гірківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,630 гектарів, тоді як договір оренди укладений на земельну ділянку на території Гірської сільської ради, якою він не володіє і ніколи не володів, до того ж серія державного акту у договорі не позначена і не вірно зазначена дата його видачі. Спотворення місця розташування земельної ділянки є порушенням однієї з істотних умов договору оренди, що тягне за собою визнання його недійсним. Відповідно і невід»ємна частина договору передбачена ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутня у тому вигляді, в якому вона має бути. Окрім того, відповідач систематично порушує п.4.1 Договору щодо обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексації та п.4.2 Договору, згідно якого розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляційних процесів, погіршення стану орендованої земельної ділянки, що підтверджується документально, в інших випадках передбачених законодавчими актами. Так, відповідно до статистичних даних середньорічні темпи росту інфляції у 2010 році 109,4%, у 2011 році 108 %, у 2012 році 100,6%, у 2013 році 99,7 % станом на листопад 2014 року 101,9 %. Утім жодного разу розмір орендної плати відповідачем, як орендарем не переглядався, що є невиконанням істотних умов договору. Відсутність у договорах оренди землі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання договорів недійсними ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». Просить суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки належної [PERSON] на підставі Державного акту Серія ДП №108496 від 03.06.2009 року, розташованої на території Гірківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, загальною площею 5,630 гектарів, укладений 29 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК у книзі реєстраці договорів оренди 15 жовтня 2010 року за № 041013102224. До початку судового засідання представник позивача [PERSON] надав заяву про розгляд справи без його присутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У відкритому судовому засіданні відповідач та представник відповідача [PERSON] заперечували проти задоволення позову у звязку з тим, що позивач звернувся до суду з позовом лише після того як сплив строк позовної давності. Також відповідач зазначив, що земельна ділянка розташована на території Гірківської сільської ради, щороку орендна плата була виплачена з урахуванням інфляції, п. 12.1 був внесений ще до державної реєстрації договору і позивачу було відомо про зміни ще з 2010 року. Суд заслухавши думку відповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ДП № 108496, виданого 03.06.2009 року Синельниківською райдержадміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010913100517, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,630 га, яка розташована на території Гірківської сільської ради Синельниківського району. (а.с.4). Між [PERSON] та [PERSON] 29.12.2009 р. був укладений договір оренди земельної ділянки щодо вказаної земельної ділянки. Цей договір був зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК про що у державному реєстрі земель зроблено запис від 15.10.2010 р. за № 041013102224. Даний договір було укладено строком на п'ять років, починаючи з дати його державної реєстрації. Як на підставу для визнання недійсним договору оренди землі [PERSON] посилався на те, що зміст укладеного та зареєстрованого у встановленому порядку договору оренди земельної ділянки суперечить вимогам ЦК України,\~Закону України «Про оренду землі». В порушення ст.15 Закону України «Про оренду землі» після підписання вказаного договору відповідачем було дописано п.12.1 шариковою ручкою «12.1 Умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки: Відсутні», а також спотворення місця розташування земельної ділянки є порушенням однієї з істотних умов договору оренди, що тягне за собою визнання його недійсним. Відповідно і невідємна частина договору відсутня у тому вигляді, в якому вона має бути. А також, систематично порушує п. 4.1 Договору щодо обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексації та п.4.2 Договору, згідно якого розмір орендної плати щорічно переглядається у випадках і з моменту: зміни умов господарювання, передбачених договором: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляційних процесів, погіршення стану орендованої земельної ділянки, які визначені законом як істотні умови договору. Відповідно до ч.2\~ст.15 Закону України «Про оренду землі»\~відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей\~4-6,\~11,\~17,\~19\~цього\~Закону\~є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Враховуючи відсутність у договорі оренди землі декількох з істотних умов, передбачених\~ст.15 Закону України «Про оренду землі», зазначений вище договір оренди землі мав би бути визнаний недійсним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 2. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. 3. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. 4. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. 5. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Отже, обставини недійсності вищезазначеного договору оренди на які посилається позивач не є підставами для визнання договору недійсним. А саме посилання позивача, стосовно спотворення місця розташування земельної ділянки Гірківської чи Гірської сільської ради, суд вважає, що було допущено технічну помилку під час написання місця розташування земельної ділянки в договорі оренди, яка не може бути підставою для визнання правочину недійсним. Що стосується ще однієї підстави на яку посилається позивач з приводу орендної плати, то в даному випадку договір оренди підлягає розірванню, а не визнанню недійсним. Крім того, дана підстава не знайшла свого підтвердження, так як спростована розпискою (а.с.23), на якій [PERSON] власноручно написав, що отримав орендну плату за 2014 рік у розмірі 4080 грн. Отже, посилання позивача, на те, що відповідачем після підписання договору оренди земельної ділянки було дописано без його відома після підписання п. 12.1 шариковою ручкою «12.1 Умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки: Відсутні», суд вважає, що даний факт нічим не підтверджується. Таким чином, посилання позивача на відсутність у договорі оренди землі його істотних умов, визначених ст.15 Закону України «Про оренду землі», не відповідає обставинам справи. Крім цього, відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, а тому для вирішення питання про задоволення позову про визнання недійсним договору про оренду землі через відсутність у ньому визначених статтею 15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов, необхідно вияснити, чи дійсно порушується право позивача у зв'язку з відсутністю в оспорюваному договорі оренди землі зазначених умов та в чому саме полягає це порушення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року при розгляді справи №6-94 цс 13 і вона є обов'язковою для всіх судів України. Проте при розгляді справи позивач та його представник не довели факту такого порушення, а лише формально посилалися на порушення вимог Закону «Про оренду землі», а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, відповідно до\~ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Проаналізувавши викладені норми та характер правовідносин, які існують між сторонами, суд вважає, що позивач не пропусти строк звернення до суду, оскільки на вимоги власника про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, строк дії якого ще не закінчився, позовна давність, яка встановлена ст. 256 ЦК України не поширюється, оскільки ці відносини мають триваючий характер і договір оренди може бути припинений протягом усього часу його дії. Враховуючи, вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову про визнання договору оренди землі недійсним відмовити повністю. На підставі викладеного

Outcome: dismissed