Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання малолтіньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 18.06.2018 року, який було розірвано на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.06.2018 року. Від цього шлюбу в них є син - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу постійно мешкає разом з нею. Зараз син навчається в школі та знаходиться на її утриманні. З 01.12.2018 року позивач перебуває в шлюбі з громадянином [PERSON] , [INFO] , вони мешкають в належній їм квартирі [ADDRESS] . Двокімнатну квартиру [ADDRESS] вони з чоловіком придбали разом під час їх спільного проживання 11.10.2018 року. В квартирі створені всі належні умови для нормального та повноцінного проживання та розвитку дитини. З метою реєстрації в придбаній квартирі, вони разом з сином знялися 10.04.2019 року з реєстрації в попередньому місці їх проживання по [ADDRESS] , що посвідчується довідками про зняття з реєстрації місця проживання від 10.04.2019 року № 122 та № 123 та будинковою книгою. Позивач звернулася 10.04.2019 року до відповідача з проханням надати письмову згоду на реєстрацію їх сина [PERSON] в органах реєстрації місця проживання виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області або надати таку згоду нотаріально посвідчену. Але відповідач до цього часу згоди на реєстрацію сина так і не надав, жодних дій направлених на реєстрацію місця проживання власної дитини не зробив. Крім того, [PERSON] зараз вагітна, очікує на спільну дитину від шлюбу з [PERSON] , а тому їй також вкрай необхідно зареєструвати місце проживання, так як вона не матиме змоги належним чином зареєструвати новонароджену дитину та отримувати будь-які соціальні виплати та допомоги. Копія медичної довідки № 62 від 13.03.2019 року до позову додається. Отже позивач вже декілька разів зверталася до відповідача з проханням добровільно вирішити питання щодо реєстрації їх сина [PERSON] , але на сьогоднішній день, відповідач відмовляється вирішити це питання добровільно, тому вона вживши всіх заходів досудового врегулювання спору з відповідачем, змушена звернутися до суду за захистом прав дитини. Позивач в судове засідання надала заяву в якій просила слухати справу у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в частині місця проживання дитини, проте заперечував проти стягнення з нього судового збору. Представник Органу опіки та піклування Первомайської міської ради в судове засідання надала заяву в якій підтримала позовні вимоги позивача, зазначила, що відповідач був запрошений до управління у справах дітей на співбесіду, але на контакт ніяким способом не вийшов. Крім того, надала акт обстеження умов проживання дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. В судовому засіданні судом встановлено, що у сторін по справі є спільна дитина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.02.2011 р.), де батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу їх син постійно мешкає разом з позивачкою. З 01.12.2018 року позивач перебуває в шлюбі з громадянином [PERSON] , вони мешкають в належній їм квартирі [ADDRESS] . Згідно акту обстеження, наданого Органом опіки та піклування Первомайської міської ради, в даній квартирі умови проживання для неповнолітньої дитини відповідають санітарно-гігієнічним нормам, для проживання, розвитку, навчання та відпочинку дитини створені належні умови. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Батько дитини [PERSON] не заперечує проти проживання сина з його матір`ю, позов визнає, що підтверджується його заявою. З огляду на такий підхід, а саме що саме мати може створити належні умови для виховання та розвитку свого малолітнього сина [PERSON] у звичній для нього обстановці, суд вважає, що на даний час визначення місця проживання дитини разом із матір`ю буде більш доцільним та буде найбільше відповідати інтересам дитини, сприяти її нормальному гармонійному розвитку. З урахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Також на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved