Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивачі 08.06.2017 року звернулися до суду з вищевказаним позовом, свої позовні вимоги обґрунтували тим, що в провадженні Суворовського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області перебувають виконавчі провадження №50739979 та №50739899 від 08.04.2016 року про стягнення з [PERSON] (боржник) на користь ПАТ «БТА банк» заборгованості в сумі 20\~000,06 грн. та 2120,00 грн., відкриті на підставі виконавчих листів №2-541/12, виданих 17.01.2014 року Солом`янським районним судом м.Києва. В рамках вказаних виконавчих проваджень, згідно постанови державного виконавця від 13.08.2014 року, було накладено арешт на все майно боржника, зокрема, внесено заборону на відчуження до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Боржнику належала Ѕ частина квартири [ADDRESS] . Інша Ѕ частина вказаної квартири належить [PERSON] , колишньому чоловіку боржника. [INFO] боржник помер. Факт проживання спадкоємців разом з боржником, на дату його смерті, підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної контори житлово-будівельних кооперативів виконкому Суворовської районної ради у місті Херсоні №111 від 24.05.2016 року. 25.05.2016 року [PERSON] мати боржника, та [PERSON] донька боржника, звернулися до Другої Херсонської державної нотаріальної контори з заявами про фактичне прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, що було підставою для заведення спадкової справи №234/2016. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом. 09.09.2016 року зазначеним нотаріусам винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ј частину спадкового майна. Підставою відмови є арешт спадкового майна. 06.07.2016 року [PERSON] зверталася з заявами Суворовського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області про закінчення виконавчих проваджень та скасування арешту, у зв`язку зі смертю боржника. 26.07.2016 року [PERSON] одержала лист №12690 про відмову у задоволенні заяв про закінчення виконавчих проваджень, скасування арешту. У зв`язку з викладеним, позивачі просять визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] ; визнати за [PERSON] право власності на ј частину квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом, після смерті спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] ; зняти арешт з усього майна померлої [PERSON] , накладений Суворовським РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області, за виконавчими провадженнями №50739979, №50739899 від 08.04.2016 року, та скасувати інші заходи, вжиті з метою забезпечення виконання рішення суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 13.06.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.10.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ПАТ «БТА банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Представник третьої особи Суворовського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в прийнятті рішення покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивачів на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно актового запису про народження №32, зробленого 22.02.1965 року Генічеський рай РАЦС в Херсонській області, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно актового запису про укладення шлюбу № 133, зробленого 28.07.1990 року, укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюб дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Вказаний шлюб розірваний 14.07.2009 року, згідно актовго запису про розірвання шлюбу №243 від 14.07.2009 року. Згідно актового запису про народження №193, зробленого 16.08.1989 року, батьками [PERSON] , [INFO] , записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 07.04.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Воєводиною І.М. за реєстровим №2299, [PERSON] є власником однокімнатної квартири під номером [ADDRESS] . Згідно актового запису про смерть №255, зробленого 02.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до довідки №111, виданої 24.05.2016 року житлово-експлуатаційної контори житлово-будівельних кооперативів виконкому Суворовської районної ради у місті Херсоні, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані на день смерті [INFO] [PERSON] 4 чоловіка: [PERSON] - померла, [PERSON] муж, [PERSON] донька, [PERSON] мати. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №59810642 від 25.05.2016 року вбачається, що згідно постанови державного виконавця від 13.08.2014 року накладено арешт на все майно [PERSON] , а саме: квартиру [ADDRESS] , зокрема, внесено заборону на відчуження до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки №781/02-14, виданої 05.07.2016 року Другою Херсонською державною нотаріальною конторою, встановлено, що згідно спадкової справи №234/2016 року, заведеної Другою Херсонською державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS] , спадкоємцем за законом є її мати [PERSON] та донька [PERSON] . Відомості про інших спадкоємців в матеріалах спадкової справи відсутні. Вимоги кредиторів станом на 05.07.2016 року не надходили. Свідоцтва про право на спадщину станом на 05.07.2016 року не видавались. 06.07.2016 року [PERSON] зверталася з заявами Суворовського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області про закінчення виконавчих проваджень та скасування арешту, у зв`язку зі смертю боржника. Листом Суворовського РВ ДВС м.Херсона ГТУЮ у Херсонській області № 12680 від 26.07.2016 року [PERSON] повідомлено, що на виконанні відділу перебувають виконавчі провадження №50739979 та №50739899 від 08.04.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «БТА банк» заборгованості в сумі 20\~000,06 грн. та 2120,00 грн., відкриті на підставі виконавчих листів №2-541/12, виданих 17.01.2014 року Солом`янським районним судом м.Києва. Тому відсутні підстави для закінчення виконавчого провадження та скасування арешту. Постановою Другої Херсонської державної нотаріальної контори від 09.09.2016 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ј частину квартири [ADDRESS] , на її ім`я після смерті її доньки [PERSON] . Підставою відмови є арешт спадкового майна. З інформації про виконавче провадження від 07.06.2017 року вбачається, що виконавчі провадження №50739979, №50739899 від 08.04.2016 року про стягнення з [PERSON] (боржник) на користь ПАТ «БТА банк» заборгованості в сумі 20\~000,06 грн. та 2120,00 грн., відкриті на підставі виконавчих листів №2-541/12, виданих 17.01.2014 року Солом`янським районним судом м.Києва, зупинено на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (боржник померла). З спадкової справи заведеної після смерті [INFO] [PERSON] вбачається, що з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину зверталася [PERSON] . Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що не розривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608цього Кодексу (ст.1219 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Згідно п.3 ч.1, ч.ч.2-3 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. У випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника ч.ч. 1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно ч.ч.1, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках (крім підстав для зняття арешту державним виконавцем) арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 3 червня 2016 року N 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» (далі - постанова) позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 постанови, зокрема, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. Отже, з позовом до суду про визнання права власності та зняття арешту з майна може звернутися власник / володілець майна, якщо він вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові. При цьому, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно. Разом з тим, як зазначено в ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. При цьому, згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. В постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №161/11682/15-ц зазначено, що виходячи зі змісту вказаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність. Виконання обов`язків боржника у кредитних зобов`язаннях та, відповідно у виконавчому провадженні, є такими, що допускають правонаступництво. Зобов`язання [PERSON] перед ПАТ «БТА банк» перейшли в порядку спадкування до позивачів та підлягають виконанню в межах вартості спадкового майна. Позивачі не врахували, що судові рішення є обов`язковими до виконання, а основною передбаченою законом підставою для зняття арешту з майна є повне виконання боржником вимог виконавчого документа та відшкодування витрат виконавчого провадження, а тому за відсутності таких дій суд не вбачає підстав для зняття арешту з майна. За встановлених обставин, враховуючи, що відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed