Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про зняття арешту з майна, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] . При оформленні земельної ділянки їй стало відомо, що на даний житловий будинок накладено арешт на підставі постанови АА 991973 від 21.09.2006 року, виданої державною виконавчою службою по Лозівському та Близнюківському районах, реєстраційний номер обтяження 3767577. 08.10.2019 року вона звернулася до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова ГТУЮ у Харківській області з запитом щодо підстав накладання арешту на її майно. Але у своєму листі відділ зазначив, що станом на 08.10.2019 року виконавчі провадження щодо неї у відділі не перебувають. Отже, обтяження у вигляді арешту майна, яке їй належить на праві власності створює перешкоди у здійсненні нею права володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. В зв`язку з цим позивач просить скасувати арешт, накладений на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі постанови АА 991973 від 21.09.2006 року державної виконавчої служби по Лозівському та Близнюківському районах, реєстраційний номер обтяжень 3767577. Позивач в судове засідання не з`явилася, але надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача міжрайонного відділу\~державної виконавчої\~служби по\~Близнюківському,\~Лозівському районах\~та місту\~Лозова Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Харків) в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, просили вирішити питання на розсуд суду. Представник третьої особи відділу реєстрації Лозівської міської ради Харківської області в судове засідання не з`явилася, але надала суду пояснення в яких просила прийняти рішення згідно чинного законодавства України і розглядати справу без участі представника відділу. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника Управління, розглянувши справу на власний розсуд в зв`язку з відсутністю заперечень проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 05.01.2001 року, виданого згідно рішення виконавчого комітету Перемозької сільської ради Лозівського району Харківської області від 14.11.2000 року, зареєстрованого в Лозівському бюро технічної інвентаризації 05 січня 2001 року за номером 231, є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Проте, як встановлено судом, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3767577, зареєстровано 21.09.2006 за № 3767577 на підставі постанови державної виконавчої служби по Лозівському та Близнюківському районах АА 991973 від 21.09.2006 року. Власник майна: [PERSON] . Даний арешт накладено Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області. З відповіді Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова ГТУЮ у Харківській області № 37588/14.10-35/7 від 08.10.2019 року вбачається, що згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 08.10.2019 року відкриті виконавчі провадження щодо [PERSON] у відділі не перебувають. З довідки Лозівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області № 24.01-10 від 16.03.2020 року вбачається, що станом на 01.08.2017 року та на теперішній час заборгованість за ПСП «Вікторія», у тому числі зі сплати адміністративного стягнення з посадової особи [PERSON] в сумі 136,00 гривень, на обліку Лозівського відділення відсутня, а ПСП «Вікторія» не перебуває на обліку страхувальників у зв`язку з закриттям підприємства. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав. Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року) у випадках не передбачених вказаною статтею, арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції) у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» та частини другої статті 114 ЦПК України позови про зняття арешту з нерухомого майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. На час звернення з позовом до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд. Підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту шляхом звільнення майна з-під арешту. Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи всі докази досліджені судом в судовому засіданні в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що позивачем доведені обставини на які він посилаються в позовній заяві належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити дані позовні вимоги. Вимога позивача не порушує нічиїх прав та обов`язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. Оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Позивач ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17.12.2019 року була звільнена від сплати судового збору, а тому суд покладає судові витрати за рахунок держави.

Outcome: approved