Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №102480 від 14 жовтня 2003 року. Мотивує свій позов тим, що 05 листопада 2011 року померла її баба [PERSON]. Позивач є спадкоємицею майна померлої за законом, оскільки спадкоємець за заповітом [PERSON] від прийняття спадщини після смерті [PERSON] відмовилася в її користь. Позивач прийняла спадщину, однак оформити спадщину не може, так як відсутні правовстановлюючі документи на майно. Просить позов задовольнити та визнати її право власності на вищевказану спадкову земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, однак в поданій до суду заяві позов підтримав повністю, просив його задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 ст.1245 ЦК України, частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Згідно з ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Частиною 1 ст.1265 ЦК України передбачено, що у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно з заповітом, посвідченого секретарем Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області і зареєстрованого 10 лютого 2005 року в реєстрі за №09 стверджується, що [PERSON] належну їй земельну частку (пай) заповіла своїй дочці [PERSON] З заяви [PERSON] вбачається, що вона відмовляється від успадкування належного їй майна після смерті [PERSON] на користь [PERSON], тобто позивача. Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла 05 листопада 2011 року. Свідоцтвом про народження, свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про розірвання шлюбу та витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу стверджується, що позивач є внучкою померлої [PERSON] Довідкою Мервинської сільської ради Горохівського району Волинської області №1243 від 07 вересня 2017 року стверджується, що спадкоємцями майна після смерті [PERSON] за законом є її дочка [PERSON] та внучка [PERSON], тобто позивач, а за заповітом [PERSON] Заповіт померлої не змінений і не скасований. Спадкоємець [PERSON] прийняла спадщину шляхом спільного проживання. З спадкової справи, заведеної 21 листопада 2017 року Горохівською державною нотаріальною конторою за №593/2017 стверджується, що після померлої 05 листопада 2011 року [PERSON] інші спадкоємці, крім позивача, відсутні. З Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №102480 від 14 жовтня 2003 року вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка відповідних розмірів. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 листопада 2017 року вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нього. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, судом встановлено, що позивач після смерті баби [PERSON] прийняла спадщину, а тому суд, вважає, що слід встановити право власності по спадкуванню за законом [PERSON] на земельну ділянку згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 №102480 від 14 жовтня 2003 року.

Outcome: approved