Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її рідний дядько - [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку з будівлями та спорудами і 1/3 частини земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] своїм майном не розпорядився, заповіту не залишив. Доньки [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] , які є спадкоємцями першої черги за законом, спадщину після батька не прийняли. [PERSON] померла [INFO] , за життя не встигла прийняти спадщину і не набула права власності на 1/3 частину будинку, що належала її батьку [PERSON] [PERSON] наміру приймати спадщину не має, відмовилась від прийняття спадщини на її користь, склавши відповідну заяву, яка посвідчена нотаріусом м. Ставрополя Російської Федерації, про те, що спадок після смерті своєї рідної сестри [PERSON] , померлої [INFO] , не приймала і в подальшому намірів приймати не має та не заперечує про видачу свідоцтва про право на спадщину [PERSON] . Вона є племінницею спадкодавця [PERSON] , дочкою його рідного брата [PERSON] , який помер [INFO] , а відтак є його спадкоємицею п`ятої черги за законом, а після смерті свого батька - [PERSON] - спадкоємцем другої черги за правом представлення. Також зазначає, що відразу після смерті дядька звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вона не мала можливості, оскільки була наділена лише правом спадкування в порядку п`ятої черги, а після смерті свого батька [PERSON] - правом спадкування як спадкоємцем другої черги за правом представлення і її право спадкування залежало від обставин прийняття чи неприйняття спадщини спадкоємцями інших черг. Таким чином вона правомірно очікувала прийняття/не прийняття або відмови інших спадкоємців від спадщини [PERSON] , у встановленому законом порядку черговості спадкування за законом. Однак, коли вона усно звернулася до нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, то нотаріусом їй було відмовлено в цьому з тих підстав, що вона пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини. За таких обставин просить суд визначити їй додатковий строк в три місяці після набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті дядька, [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - Глухівської міської ради Сумської області в судове засідання не з`явився, а представив заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності, заперечень проти позову не має. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке. Так, судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [INFO] в м. Глухів Сумської області помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/3 частини житлового будинку з будівлями та спорудами і 1/3 частини земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . ( а.с. 21, 25-35 ). Згідно свідоцтва про народження та укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] , була донькою [PERSON] та відповідно до ст. 1261 ЦК України його спадкоємицею першої черги за законом (а.с.16,19). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть ( а.с.22). [PERSON] , [INFO] , також є донькою [PERSON] та відповідно його спадкоємицею першої черги за законом ( а.с.17,20). [PERSON] , який згідно свідоцтва про смерть (а.с.23) помер [INFO] , був рідним братом [PERSON] та відповідно до ст. 1262 ЦК України його спадкоємцем другої черги за законом (а.с.12,14). Позивач по справі [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та племінницею [PERSON] , а відтак відповідно до ст. 1265 ЦК України є спадкоємицею п`ятої черги за законом після смерті останнього. (а.с.15,18). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1223, 1270 ЦК України). Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Черговість одержання спадкоємцями за законом права на спадкування може бути змінена нотаріально посвідченим договором заінтересованих спадкоємців, укладеним після відкриття спадщини. Цей договір не може порушити прав спадкоємця, який не бере у ньому участі, а також спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині (ч. 1 ст. 1259 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; у другу чергу - рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; у третю чергу - рідні дядько та тітка спадкодавця; у четверту чергу - особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини; у п`яту чергу - інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1. ст. 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За правилами ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Спадщина може бути прийнята після спливу строку для прийняття спадщини в судовому порядку, якщо суд визнає причини пропуску цього строку поважними (ч.ч. 2, 3 ст. 1272 ЦК України). Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», - при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 23 вказаної Постанови, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Тобто, у разі, якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови у позові про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, саме на спадкоємця (позивача у справі) покладається обов`язок додавати до позовної заяви постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії із зазначенням причин такої відмови. Однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що позивач взагалі зверталася до нотаріальної контори, але їй було відмовлено у оформленні спадщини, зокрема відсутня обґрунтована постанова про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії. Також, позивачем не доведено суду й інших обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, зокрема не надано жодних доказів того, що спадщина після смерті [PERSON] не прийнята ні ким із спадкоємців попередніх черг (першої, другої, третьої та четвертої), а саме: не надано відомостей зі спадкового реєстру щодо відсутності заповіту та спадкової справи після смерті [PERSON] , а також доказів, що спадкодавець [PERSON] на момент смерті, тобто на час відкриття спадщини проживав один. Надана позивачкою заява [PERSON] , яка є дочкою спадкодавця [PERSON] та відповідно його спадкоємицею першої черги за законом, посвідчена 16.12.2017 року нотаріусом м. Ставрополя Російської Федерації, згідно якої остання відмовляється від прийняття спадщини після смерті своєї рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , та не заперечує, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане [PERSON] (а.с.24) стосується спадщини померлої сестри, і не має жодного відношення до спадщини [PERSON] , яка є предметом спору. Так само, посилання позивачки на те, що після смерті свого батька [PERSON] вона отримала право на спадкування після смерті дядька [PERSON] у другу чергу за законом в суді також не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до ст. 1266 ЦК України спадкування за правом представлення має місце зокрема тоді, коли племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.3 ст. 1266 ЦК України). Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи батько позивачки - [PERSON] на момент смерті свого брата [PERSON] , був живий, і помер лише 15 січня 2013 року, тобто більш ніж через два роки після відкриття спадщини після смерті брата, а тому, саме він є спадкоємцем другої черги за законом після смерті останнього та мав право на прийняття його спадщини в порядку другої черги за законом. Клопотань, щодо витребування даних доказів судом, позивач не заявляла. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно положень ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Таким чином, виходячи з досліджених доказів в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про відсутність достатніх обґрунтованих законних підстав для задоволення позову, а тому в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed