Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду та просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнії дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , за період з 01.02.2011 року по 01.01.2017 року, та з 01.01.2018 року по 31.01.2018 року в сумі 14053,45 грн., мотивуючи тим, що рішенням суду з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача. Відповідач своєчасно та у повному об»ємі аліменти не сплачує. Згідно довідки Овруцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області заборгованість по аліментах за період з 01.02.2011 року по 31.12.2016 року, з 01.01.2018 року по 31.01.2018 року становить 46237,11 грн. Ухвалою суду від 26 липня 2018 року відкрите спрощене провадження у даній справі, цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений п»ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 31 липня 2018 року отримав копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи не надходило. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Перевіривши та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва серії [NUMBER] про народження, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14 грудня 2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 07.12.2007 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, з 26.06.2015 року в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на утримання [PERSON] до досягнення повноліття останньої, тобто до [INFO] року. Виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні в Овруцькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, заборгованість по аліментах станом на 31.12.2016 року становить 45391,36 гривень, що підтверджується довідкою-розрахунком державного виконавця від 14.06.2018 року №14553 (а.с.4-6). Згідно довідки виданої відділом культури, сім»ї, молоді і спорту Овруцької міської ради від 05.05.2018 року заборгованість по аліментам [PERSON] складає 845,75 грн. (а.с.7). Вказаний розрахунок не спростований відповідачем та узгоджується із наявними у справі доказами, тому покладає його в основу судового рішення. Тож, для суду очевидним є факт того, що заборгованість [PERSON], по сплаті аліментів у досить значному розмірі утворилася перед позивачкою виключно з його вини. Як вбачається з проведеного позивачкою розрахунку пені від суми несплачених [PERSON] аліментів (а.с.3 ) становить 14053,45 грн. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обовязку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов»язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов»язань. Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).Такий правовий висновок зробив Верховний Суд України у справі № 6-300цс16 від 16 березня 2016 року. Оскільки відповідач, всупереч вимогам ст. 12, 13 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів відсутності його вини щодо несплати аліментів у повному обсязі, суд вбачає наявність підстав для стягнення пені. З наданим позивачем розрахунком суд погоджується повною мірою, вважаючи його як математично правильним, так і таким, що проведений у чіткій відповідності з вимогами закону та баченням судової практики з даного приводу. Враховуючи безспірний факт наявності у [PERSON] заборгованості перед позивачкою по аліментах та його вину у цьому, а також правильність проведення позивачкою розрахунків по пені, суд вважає її вимоги повною мірою обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними і обґрунтованими. Позивач звільнена від сплати судового на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved