Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 05.08.2004 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] З жовтня 2008 року вони з відповідачем однією сім'єю не проживають. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], на утримання яких відповідач не надає матеріальної допомоги. Вищезазначене й стало приводом для цього звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що він не вважає за необхідне сплачувати позивачеві кошти так як вона живе окремо від нього і не бажає з ним помиритися. Тому, на його думку. Вона повинна сама забезпечувати себе і дітей, а не розраховувати на нього. Крім того, повідомив, що офіційно він ніде не працює та інших утриманців не має. Суд, заслухав пояснення сторін та дослідивши докази, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що сторони з 05.08.2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які мешкають разом із матір'ю [PERSON] та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою з місця проживання від 06.08.2014 року № 5835. відповідач проживає окремо від позивача, інших утриманців не має, в добровільному порядку допомогу не надає. Частиною 2 ст. 18 Сімейного кодексу України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Утім, як було встановлено судом, домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дітей між сторонами досягнуто не було. З метою захисту порушених прав особи, яка звернулася до суду із даним позовом, та враховуючи те, що обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає з моменту її народження і покладається законом рівною мірою на обох батьків, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Тому, суд вважає за необхідне стягувати аліменти з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.08.2014 року та до досягнення дітьми повноліття. З огляду на викладене,

Outcome: approved