Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що 15 листопада 2017 року помер її батько Герасимчук Олександр Євменович. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок та земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1079 га, розташовані в [ADDRESS] Житловий будинок загальною площею 48,80 м кв. із господарськими спорудами, як спадкоємець першої черги, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, позивач успадкувала через нотаріуса, про що було видано свідоцтво на право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] У встановлений законом термін та порядку, [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Іллінецького нотаріального округу Вінницької області Таранюка Т.Є. із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину за законом на земельні ділянки. Постановою приватного нотаріуса Іллінецького нотаріального округу Вінницької області Таранюком Т.Є. від 17 серпня 2018 року їй було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що знаходяться по [ADDRESS] у зв'язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують право власності спадкодавця на земельні ділянки і рекомендовано звернутися до суду. В даний час житловий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] належить позивачу, а тому відповідно до ст. 120 Земельного Кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Оформити дане право власності у міській раді неможливо у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, натомість подала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача Іллінецької міської ради Вінницької області подав відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги міська рада визнає, проти їх задоволення не заперечує та просить проводити розгляд справи у відсутність представника ради. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено, що 15 листопада 2017 року померл Герасимчук Олександр Євменович, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], що видане 17 листопада 2017 року Іллінецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницької області, актовий запис №161 (а.с.7). На день смерті [PERSON] мав у власності житловий будинок та земельні ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1079 га, розташовані в [ADDRESS] Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач [PERSON] успадкувала житловий будинок площею 48,80 м. кв. із господарськими спорудами, після смерті батька (а.с.8). Відповідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до положень ст.ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом після смерті батька, що підтверджується копією її свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13); копією паспорта громадянина України позивача (а.с.5-6) та копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 14). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У встановлений законом шестимісячний строк позивач подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті батька, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 17 серпня 2017 року №291/02-31 (а.с. 10). Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: 1) ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю; 2) виготовлення технічної документації на земельну ділянку; 3) визначення меж земельної ділянки в натурі; 4) погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; 5) одержання у встановленому порядку державного акту на землю; 6) реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано, право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п.1розділу X «Перехідні положення» ЗК України. На підставі абз.2 п.1розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок»(втратив чинність на підставі ЗУ від 14.09.2006 р. № 139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п.1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із ЗУ від 16.09.2008 р. № 509-VI). Отже, якщо видача державного акту про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 р. «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами (ч.3ст. 116 ЗК). З огляду на викладене, з урахуванням представлених доказів, судом установлено, що спадкодавцем за життя не було виготовлено документів, які б підтверджували право власності на земельні ділянки, а отже право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст.1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити за позивачем. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: dismissed