Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] . Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 1 вересня 2011 року, актовий запис номер 2254. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюбні відносини з відповідачем не склалися, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, фактично проживають окремо, примирення та подальше збереження сім`ї вважає неможливим. Крім того, вказує, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки щодо утримання та виховання спільних дітей. Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку в судове засідання. В судовому засіданні представником відповідача адвокатом Грищук Т.Р., яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 4 квітня 2019 року, подано відзив на позов, відповідно до якого відносно розірвання шлюбу не заперечує, однак не погоджується з мотивами позову, оскільки відповідач не ухиляється від утримання та виховання спільних дітей, перебуває на роботі за межами України з метою заробітку коштів для погашення кредиту, взятого для купівлі квартира та здійснення ремонту в ній. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просила розірвати шлюб. Представник відповідача адвокат Грищук Т.Р. в судовому засіданні відносно розірвання шлюбу не заперечила, пояснення надала аналогічні викладеним у відзиві. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 1 вересня 2011 року шлюб між сторонами було зареєстровано 1 вересня 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 2254. Шлюб було зареєстровано в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб існує формально, сторони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, відповідач відносно розірвання шлюбу не заперечує, сторони у справі вважають, що примирення та збереження їх сім`ї є неможливим. Вказані обставини стверджуються матеріалами позову, поясненнями учасників справи. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними слід розірвати. Суд не бере до уваги доводи позивача щодо ухилення відповідача від утримання та виховання спільних дітей, оскільки в порушення вимог ст. 81 ЦПК України стороною позивача не представлено належних і допустимих доказів цим обставинам. Аналогічно суд не бере до уваги заперечення сторони відповідача цим обставинам у зв`язку з не представленням належних і допустимих доказів. Інші обставини викладені учасниками справи у заявах по суті справи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 840,8 гривень судового збору.

Outcome: approved