Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом. Вказала, що з 2015 року вона із відповідачем проживала однією сім'єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народилась донька [PERSON], де в графі батько зазначений відповідач по справі [PERSON] З вересня 2016 року вони припинили спільне проживання і з того часу відповідач по справі не бачив доньку жодного разу, не відповідає на телефонні дзвінки. Жодної матеріальної допомоги не надає на утримання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, навіть не цікавиться життям дитини. Тому, у зв'язку із захистом інтересів доньки, вона змушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд постановити рішення, яким позбавити [PERSON], батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. Також просить суд стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання малолітньої доньки в твердій грошовій сумі 746 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Відповідач [PERSON]у судове засідання не з'явився, надав суду заяву вх..№ 1961 від 23.03.2018 року про розгляд справи у його відсутність. Не заперечує проти позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з приводу спору відділ опіки та піклування Сторожинецької РДА Чернівецької областів судове засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог з приводу спору, відділ опіки та піклування Ямпільської РДА Вінницької області Підгорна Т.І. в судовому засіданні не заперечувала з приводу задоволення даного позову. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до цього правовідносини: Із наданих сторонами письмових доказів - із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] в місті Ямпіль, Вінницької області народилась [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Із нотаріально посвідченої заяви від 12 грудня 2017 року, яка зареєстрована в реєстрі № 2470 встановлено, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON], [INFO](а.с.5). Із характеристики [PERSON] в судовому засіданні було встановлено, що остання працює в НВК ЗОШ І ступенів-гімназії техпрацівником з 2006 року. У даний час знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. За місцем роботи характеризується позитивно (а.с.7). Із акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] встановлено, що позивач проживає з трьома дітьми у будинку по [ADDRESS], який належить матері [PERSON] - [PERSON] Житлово-побутові умови задовільні. [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Матеріальне становище сім'ї скрутне. Сім'я потребує матеріальної допомоги для вирішення матеріально-побутових проблем(а.с.8). Із довідки про склад сім'ї [PERSON] від 09.01.2018 р. встановлено, що до складу сімї позивача входять [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.9). Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, чого не виконує [PERSON] Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як роз'яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, які б підтверджували виконання ним обов'язків виховання та утримання дитини тощо, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Відповідач напаки просить суд позбавити його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON]. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідач будучи батьком ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини, оскільки відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками відносно доньки. Згідно ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка є здоровою та у певній мірі матеріально забезпеченою. Матеріальне становище платника аліментів, який має нерегулярний мінливий дохід, а також того, що він не має на утриманні інших дітей, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи його стан здоров'я, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі. Те, що відповідач на час розгляду справи офіційно непрацевлаштований не може бути підставою для звільнення його від батьківського обов'язку утримувати свою малолітню дитину. Також по справі не встановлено наявність об'єктивних обставин, які б перешкоджали його працевлаштуванню на постійне місце роботи та належному виконанню батьківських обов'язків по утриманню дитини. Приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів, який необхідний для забезпечення мінімальних потреби дитини становить 746 гривень, але не менше 50 % встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки позивач, звернулась до суду із позовом 18 січня 2018 року, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 18 січня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відповідно до змісту ч. 2 цієї ж норми інші судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідача у разі задоволення позову, тому суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 704 гривні 80 копійок. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд відповідно ст.141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору за пред'явлену позовну вимогу немайнового характеру,згідно квитанції № 20 у сумі 704 гривні 80 копійок.

Outcome: approved