Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину, покликаючись на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем у них народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 липня 2013 року вирішено стягувати з відповідача 600,00 грн. щомісячно на утримання сина, однак позивач з лютого 2017 року офіційно працевлаштований, його матеріальне становище значно покращилось. Крім того, відповідач не бере участь у додаткових витратах на утримання дитини, зокрема щодо: довготривалого кріозберігання пуповидної крові у розмірі 18071,03 грн. та за продовження договору у розмірі 3262,60 грн., додаткових освітніх послуг у розмірі 1364,00 грн., вивчення іноземної мови у розмірі 4630,00 грн., святкування дня народження у розмірі 4014,00 грн. Просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітної плати (всіх доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача на її користь 15670,82 грн. додаткових витрат на дитину. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що додаткові витрати на дитину з ним не узгоджувались, а тому він не погоджується із стягнення з нього таких витрат, однак він визнає позовні вимоги щодо збільшення розміру аліментів та стягнення з нього 50,00% витрат за продовження договору довготривалого кріозберігання пуповидної крові. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є дитиною сторін, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у відповідності до ст. 182 СК України кодексу при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, матеріальне становище дитини та платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Враховуючи матеріальне становище позивача та платника аліментів, який є працездатною та працевлаштованою особою, спроможний платити аліменти на утримання сина, 600,00 грн. є недостатнім розміром аліментів для забезпечення сину рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, що є його обов'язком, як батька, поліпшення його матеріального стану, суд вважає, що позов слід задовольнити та змінити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] з 600,00 грн. щомісячно на 1/4 частку від його заробітної плати (всіх доходів) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Однак, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що вона зверталась до відповідача з вимогою брати участь у додаткових витратах на утримання сина [PERSON], [INFO], зокрема щодо: довготривалого кріозберігання пуповидної крові у розмірі 18071,03 грн., додаткових освітніх послуг у розмірі 1364,00 грн., вивчення іноземної мови у розмірі 4630,00 грн., святкування дня народження у розмірі 4014,00 грн., а відтак, суд вважає, що у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити. Відповідно до квитанції від 18 грудня 2017 року [PERSON] здійснила оплату довготривалого кріозберігання пуповидної крові у розмірі 3262,60 грн. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач у судовому засіданні визнав понесення позивачем додаткових витрат на дитину у розмірі 3262,60 грн., суд вважає, шо з [PERSON] слід стягнути 50,00% таких докових витрат, що становить 1631,30 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Outcome: partial