Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В своїй заяві позивач зазначила, що 01 квітня 2008 року між нею, як власником та Агрофірмою «Вересень» було укладено договір №691 оренди земельної ділянки, розташованої на території Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 3,54 га, кадастровий номер: [NUMBER], який зареєстровано у Глобинському районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», запис за № 040955300494 від 05 листопада 2009 року (далі - Договір), термін дії - до 2018 року. Відповідач належним чином не виконує обов'язок по сплаті орендної плати, що згідно п. 39 Договору є підставою для розірвання договору в односторонньому порядку. В подальшому вона має намір самостійно обробляти земельну ділянку, про що повідомила відповідача листом від 10 липня 2017 року. Крім того, просила в десятиденний термін з дня одержання листа повернути належну їй земельну ділянку в тому вигляді, в якому вона була передана відповідачу в оренду. Відповідачем повідомлення отримано, проте жодної відповіді надано не було. Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати розірваними в односторонньому порядку договір № 691 оренди земельної ділянки, розташованої на території Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 3,54 га, кадастровий номер: [NUMBER], укладений 01 квітня 2008 року між [PERSON] та Агрофірмою «Вересень», який зареєстровано у Глобинському районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», запис за № 040955300494 від 05 листопада 2009 року; зобов'язати Агрофірму «Вересень» передати [PERSON], за актом приймання-передачі, земельну ділянку, належну їй на праві власності, розташовану на території Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, загальною площею 3,54 га, кадастровий номер [NUMBER], в стані, в якому вона була передана в оренду; стягнути з відповідача на її користь судові витрати в сумі 1409, грн. 60 коп. В судове засідання позивач, представник позивача не з'явилися подали до суду заяви, в яких просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримували, не заперечували проти ухвалення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача. Представник відповідача повторно в судове засідання не з'явився, в порядку п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надходили. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, у відповідності до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи наявність зазначених умов проведення заочного розгляду справи, суд розглянув справу заочно, на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,54 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташованої на території Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Глобинською районною державною адміністрацією 18 березня 2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010855300006(а.с. 11). 01 квітня 2008 року між [PERSON] та Агрофірмою «Вересень» в особі директора Журавель Миколи Сергійовича укладено договір №691 оренди земельної ділянки загальною площею 3,54 га, у тому числі рілля, розташованої на території Погребівської сільської ради, який зареєстровано у Глобинському районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», запис за № 040955300494 від 05 листопада 2009 року (а.с.6-8). Згідно Акту приймання-передачі від 01 квітня 2008 року, що є невід'ємною частиною договору орендодавець - [PERSON] передала, а орендар - Агрофірма «Вересень» прийняла в оренду земельну ділянку, площею 3,54 га на території Погребівської сільської ради (а.с. 12). Листом від 10 липня 2017 року [PERSON] повідомила Агрофірму «Вересень» про припинення дії договору оренди земельної ділянки внаслідок його розірвання в односторонньому порядку згідно п. 39 Договору та просила передати в десятиденний термін належну їй земельну ділянку площею 3,54 га, кадастровий номер [NUMBER], у вигляді, в якому вона була передана в оренду (а.с.13). Докази отримання відповіді представником Агрофірми «Вересень» матеріали справи не містять, земельну ділянку власнику не передано. Надаючи правову оцінку викладеним обставинам суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. У справі яка розглядається судом, виникли правовідносини пов'язані з орендою землі, які регулюються Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (далі - Закон), ЦК України, іншими законами України, постановами, виданими Кабінетом Міністрів України, у випадках, передбачених цим Законом, а також договором оренди землі. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове, платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Як зазначено в ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі укладається у письмовій формі. Частина перша статті 638 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вбачається з ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі ч. 1 статті 210, ч. 3 статті 640 ЦК України, ч. 2 статті 125 Земельного кодексу України є укладеним з моменту його державної реєстрації. Як вбачається з п. в) ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Судом встановлено, що між сторонами було укладено спірний Договір оренди, який на момент розгляду справи є дійсним. Відповідно до п. 9 Договору, орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі в розмірі 2,5% від грошової оцінки земельної ділянки в асортименті рослинницькою продукцією, яка вирощується орендарем. В п.11 Договору оренди встановлено, що орендна плата вноситься у строки: з 1 серпня по 31 грудня. В пункті 39 Договору зазначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання однією із сторін своїх зобов'язань. Пункт 39 Договору не суперечить нормам законодавства, насамперед Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритет перед іншими законами в застосуванні до даних правовідносин, іншим актам законодавства, в тому числі положенням статей 525, 651 ЦК України, тощо. Позивач підставою для розірвання договору оренди в односторонньому порядку зазначає невиконання орендарем умов договору в частині внесення ним орендної плати на його виконання, стверджуючи, що орендну плату за 2016 рік виплачена їй лише в листопаді 2017 року. Ухвалами від 31 січня 2018 року та 05 березня 2018 року відповідача було зобов'язано надати у судове засідання відомості про розрахунок орендної плати за 2016 рік відповідно до договору оренди №691 від 01 квітня 2008 року, укладеного між [PERSON] та Агрофірмою «Вересень». Станом на 20 березня 2018 року, ухвали суду відповідачем не виконанні, витребувані докази суду не надані. Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу та не доведено факт належного виконання умов договору за 2016 рік в частині виплати орендної плати. Згідно ч. 1,3,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 81 цього Кодексу. Аналіз статей 525, 651 ЦК України, статті 31 Закону України «Про оренду землі» свідчить про те, що законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку у разі, якщо це передбачено умовами такого договору. Статтею 14 Конституції України, визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Таким чином, укладаючи спірний договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому спірний договір оренди землі є укладеним. Відповідачем належним чином не виконано обов'язок по сплаті орендної плати, що згідно з п. 39 Договору є підставою для розірвання договору в односторонньому порядку. Жодного доказу на спростування позовних вимог чи виконання умов договору належним чином відповідачем не надано. Приймаючи до уваги викладене, позов є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем [PERSON] при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 1409,60 гривень, позовні вимоги задоволені в повному обсязі, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з АФ «Вересень» на користь позивача судових витрат у виді судового збору у розмірі 1409,60 гривень.

Outcome: approved