Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що їй на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.05.2007 року належить квартира [ADDRESS]. Позивачка з відповідачем з 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. У листопаді 2007 року позивачка зареєструвала відповідача у вищевказаній квартирі. Приблизно в серпні 2014 року відповідач зібрав особисті речі та виїхав з зазначеної квартири, нове місце проживання позивачці не повідомляє. На прохання позивачки знятися з реєстрації по добровільній згоді [PERSON] не реагує, комунальні платежі не сплачує. Реєстрація місця проживання в належної позивачці на праві приватної власності квартирі відповідача перешкоджає їй користуванню і вільному розпорядженню належним майном, завдає збитків при оплаті комунальних послуг та послуг на утримання житла. 20.07.2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 17.12.2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Та не заперечила щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2007 року виданого виконкомом Української міської ради № 418 п. 6 (арк. справи № 5). Відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, що підтверджується довідкою виданою підприємством по обслуговуванню житла виконавчого комітету Української міської ради Обухівського району Київської області № 2198 від 18.06.2018 року (арк. справи № 9). Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні з серпня 2014 року тобто більше трьох років, що підтверджується актом про його не проживання від 04 червня 2018 року, складений комісійно депутатом міської ради в присутності свідків. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом. Згідно зі ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника втрачає право користування жилим приміщенням, в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Суд вважає можливим захистити право позивача шляхом визнання відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України не подав заперечень на позов. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved