Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 14 квітня 2008 року між нею та КБ «Західінкомбанк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) в національній валюті на суму 30 000 грн. 06 червня 2013 року між позивачем та ПАТ «Західінкомбанк» було укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу в національній валюті на суму 27 000 грн. на підставі якої було продовжено строк вкладу на 6 місяців (до 06.12.2013 року). У зв'язку із припиненням відповідачем виплати їй процентів вона звернулася до відповідача із письмовою заявою від 09.12.2013 року про розірвання договору банківського вкладу та повернення власних коштів, а також відсотків. Зазначає, що на дану заяву отримала відповідь про те, що у філії банку виникли фінансові труднощі через несвоєчасне погашення боржниками кредитів. Просить суд стягнути із відповідача на її користь суму вкладу в розмірі 27 000 грн. та відсотки в розмірі 1 231 грн. 64 коп. Позивач в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позов визнав частково, в сумі 28 218 грн. 44 коп. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно з вимогами ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст. 633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Як встановлено судом, 14.04.2008 року між позивачем та ТОВ КБ «Західінкомбанк» (правонаступником якого є відповідач) було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Добробут» за умовами якого останній прийняв від вкладника на депозитний вклад грошові кошти у сумі 30 000 грн. на строк 13 місяців та із процентною ставкою за строковим вкладом 14 відсотків річних. Згідно п. 4.2.3 договору якщо жодна із сторін на дату закінчення договору не завила в письмовій формі про інше, договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, з процентною ставкою згідно п. 1.6. В цей період вкладник має право продовжити строк дії договору із встановленням процентної ставки для строкового вкладу, або одержати вклад. Пунктом 4.2.2. договору встановлено право вкладника отримати вклад до закінчення дії депозитного договору на умовах п. 4.1.2 цього договору, попередньо узгодивши це з банком і повідомивши банк у письмовій формі за п'ять робочих банківських днів. Судом встановлено, що 06.06.2013 року між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору банківського вкладу, за умовами якої позивач передала на депозитний рахунок банку 27 000 грн. строком на 6 місяців із процентною ставкою 9% річних, дата вимоги 06.12.2013 року. Відповідно до п. 2.6 додаткової угоди вимоги вкладника щодо повернення банком частини або усієї суми вкладу, визначеної п. 1.1 цього договору, у термін, що не відповідає даті вимоги вкладником вкладу, зазначений у п. 1.2 договору, вважається вимогою про дострокове повернення вкладу, процентів на вклад та розірвання договору. 09.12.2013 року позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою про розірвання договору та повернення суми вкладу і сплати процентів (а.с.5). На дану заяву відповідач надіслав на адресу [PERSON] відповідь в якій зазначив, що у філії банку виникли фінансові труднощі через несвоєчасне погашення боржниками кредитів проте існують перспективи повернення коштів позивачу у найближчий строк. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З огляду на те, що позивач зверталася до відповідача із письмовою заявою-вимогою про дострокове повернення їй суми вкладу та процентів, проте її вимога в порушення п. 4.2.2. договору відповідачем була залишена без задоволення, розмір вкладу в сумі 27 000 грн. підтверджується відповідною довідкою банку, а також враховуючи визнання позову представником відповідача в частині вимог щодо стягнення суми вкладу в розмірі 27 000 грн. та 1218 грн. 44 коп. відсотків, яке приймається судом, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення із відповідача 13 грн. 20 коп. відсотків, оскільки вимоги в цій частині не були підтверджені відповідними доказами. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial