Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням посилаючись на те, що позивачам на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач по справі та позивач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 2015 року по 2018 рік. В цьому ж році відповідач був зареєстрований за даною адресою. В липні 2018 року відповідач виїхав в Іспанію та має там тимчасово місце проживання, з цього ж часу за вказаною вище адресою не проживає, особисті речі його відсутні. Ухвалою судді від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05 грудня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачі не з`явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином, представник позивачів - адвокат Чорногрицька Ю.С. через канцелярію суду надала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження, та про день слухання справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на житло від 09 липня 1993 року квартира [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.07.1997 [PERSON] успадкувала після померлого батька [PERSON] , його ј частину квартири [ADDRESS] (а.с.10). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 грудня 1994 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 15 грудня 1994 року та прізвище дружині присвоєне « [PERSON] » (а.с.12). 04 серпня 1995 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , прізвище після укладення шлюбу присвоєне дружині « [PERSON] » (а.с.13). Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові виданого 08 серпня 2002 року [PERSON] , [INFO] перемінила прізвище на [PERSON] (а.с.11). Заочним рішенням суду від 26 грудня 2018 року шлюб, укладений 29 серпня 2015 року, між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). Згідно довідки №07-3460 від 20 серпня 2019 року виданої КП Фастівської міської ради «Фастівської ЖЕК» виданої [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в тому, що її колишній чоловік [PERSON] не проживає за її адресою: [ADDRESS] з червня по вересень 2018 року і не з`являється за місцем прописки (а.с.15). Аналогічні дві довідки маються в матеріалах справи на а.с.16-17, в яких зазначено, що відповідач [PERSON] не з`являється і не проживає за місцем прописки: [ADDRESS] з вересня 2018 року по січень 2019 року та з січня 2019 року по серпень 2019 року (а.с.16-17). Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Також, встановлено, що згідно витребуваної судом інформації з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 20.01.2020, [PERSON] останній раз перетнув кордон 04.07.2018, виїхавши за кордон і до країни більше не повертався. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] понад 1 рік без поважних причин, особистих речей в квартирі немає, перешкод в користуванні житловим приміщенням йому ніхто не чинить, та останній має вільний доступ до житлового приміщення. За таких обставин суд вважає, що відповідач втратив право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки не проживає у ньому без поважних причин понад 1 рік. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття даної особи з реєстрації. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved