Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач, з урахуванням заяви від 15 січня 2021 року (а.с.137-138) звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, як зі спадкоємців боржника. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що [PERSON] відповідно до укладеного договору б/н від 02 жовтня 2006 року отримала кредит в розмірі 8 200 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] померла, свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на дату її смерті виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 6 291 гривня 18 копійок, а її спадкоємці мали право подати заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини у строк з 01 серпня 2014 року по 01 лютого 2015 року. Спадкоємцями, які постійно проживали зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини є відповідачі у справі - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Також позивач зазначає, що 08 липня 2018 року була направлена претензія кредитора до Солонянської державної нотаріальної контори, на яку 05 листопада 2018 року надійшла відповідь про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] відкрита, спадщину прийняли спадкоємці в установленому законом порядку. У позові вказано, що 11 червня 2020 року до спадкоємця [PERSON] була направлена претензія, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але відповідач ніяких дій не виконав у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів за кредитним договором в примусовому порядку, як зі спадкоємців позичальника. Представник позивача - адвокат Пришляк В. О. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснила, що померла [PERSON] на підставі договору від 02 жовтня 2006 року отримала кредитний ліміт в розмірі 8 200 гривень, та [INFO] померла. Відповідач [PERSON] на час її смерті проживав разом з нею, а тому прийняв спадщину. 08 липня 2018 року позивач дізнався про смерть [PERSON] та направив претензію до нотаріальної контори. Також 11 червня 2020 року на адресу спадкоємця [PERSON] була направлена претензія про погашення заборгованості в розмірі 6 291 гривня 18 копійок, яка залишена без задоволення. Розмір заборгованості банк розрахував на дату смерті позичальниці, і після її смерті не здійснював ніяких нарахувань. Датою останнього погашення по кредиту є 15 травня 2016 року, а 05 листопада 2018 року банку стало відомо про факт смерті позичальниці з відповіді нотаріуса. Крім [PERSON] спадкоємцями померлої є також відповідачі [PERSON] та [PERSON] . З посиланням на ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, представник позивача просила стягнути солідарно з відповідачів в межах вартості спадкового майна заборгованість за кредитним договором, укладеним з померлою [PERSON] . Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 159), в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що спадщину після смерті своєї матері прийняв, але не отримав свідоцтво про право на спадщину. Позов не визнав, просив відмовити його задоволенні. Вважав, що позивач пропустив строк позовної давності ,про що надав відповідну заяву (а.с.117-119). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що не знала про наявність заборгованості за кредитом її матері. В 2014 році до неї звернувся працівник Приватбанку та повідомив про те, що мати за життя уклала кредитний договір і з метою припинення нарахування процентів порадив надати банку свідоцтво про смерть, що відповідачка і зробила в 2014 році. Тому вважала, що строк позовної давності банком пропущений. Після смерті матері вона отримала у спадок за заповітом земельну ділянку (пай), а її батько взагалі відмовився від прийняття спадщини. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02 жовтня 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також шляхом ознайомлення з Тарифами банку був укладений Договір про надання банківських послуг (а.с.9). Згідно вказаної заяви [PERSON] виявила бажання отримати кредитний ліміт в розмірі 2 000 гривень з базовою процентною ставкою 36 % зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від розміру заборгованості. [INFO] позичальник [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис № 167 (а.с. 18). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, який виконаний станом на 31 травня 2020 року, заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 6 291 гривня 18 копійок, яка складається із залишку простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) (а.с. 5-8). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Отже, якщо є спадкоємці, які вступили в спадщину, вони можуть виконати зобов`язання перед банком. Після вступу у спадщину відбувається заміна боржника у кредитному зобов`язанні і таким чином воно не припиняється. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Оскільки боржник [PERSON] померла, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз. 2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1281 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які спадкоємець незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину набуває прав володіння, користування на спадкове майно, а з моменту оформлення успадкованого права власності на нерухоме майно у встановленому законом порядку набуває і право розпорядження ним. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно постанови ВС у справі № №640/6274/16-ц від 18 вересня 2019 року при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК. Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлої, прийняли після неї спадщину та вартість успадкованого майна, а також дотримання строків для пред`явлення претензії до спадкоємців. Судом з`ясовано, що 23 вересня 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Солонянської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за кредитним договором б/н від 03 жовтня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , в якому зазначив, що «на теперішній час банку стало відомо про те, що [PERSON] померла, а розмір заборгованості становить 7 796 гривень 46 копійок» (а.с.69). Тобто позивач звернувся до нотаріальної контори з претензією до спадкоємців за іншим договором, який був укладений 03 жовтня 2006 року, а не від 02 жовтня 2006 року, як зазначено в позові. Розмір заборгованості за договором від 03 жовтня 2006 року є іншим, ніж розмір заборгованості за договором від 02 жовтня 2006 року. Крім того, до матеріалів справи представником позивача також надано копію анкети-заяви, укладеної від імені [PERSON] , датовану 04 листопада 2010 року (а.с.182), що свідчить про наявність між позивачем та померлою [PERSON] множинності договорів. Тому суд не має можливості, з огляду на різні дати укладання договорів та різні розміри заборгованості, дійти висновку про те, що претензія кредитора пред`явлена до спадкоємців саме за тим договором, за яким було подано позов, оскільки одним з фактів, який зобов`язаний встановити суд - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги. Також судом встановлено, що 02 червня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Солонянської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за кредитним договором б/н від 03 жовтня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , в якому зазначив, що «на теперішній час банку стало відомо про те, що [PERSON] померла, а розмір заборгованості становить 6 291 гривня 18 копійок» (а.с.25). До відповідача [PERSON] позивач звернувся з претензією 19 травня 2020 року також за кредитним договором б/н від 03 жовтня 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , в якому зазначив, що «на теперішній час банку стало відомо про те, що [PERSON] померла, а розмір заборгованості становить 6 291 гривня 18 копійок» (а.с.27). Тому суд позбавлений можливості дійти обґрунтованого та однозначного висновку про те, що позивач не пропустив строк, встановлений ст. 1281 ЦК України з огляду на те, що в претензіях від 23 вересня 2014 року (а.с.69), від 02 червня 2018 року та від 19 травня 2020 року (а.с.25,27) зазначено іншу дату кредитного договору (03 жовтня 2006 року) та інший розмір заборгованості ніж та, яка зазначена самим позивачем в розрахунку, доданому до позову. Також суд не приймає посилання представника позивача в якості доказу того, що претензії до нотаріальної контори від 23 вересня 2014 року, від 02 червня 2018 року були подані саме по договору від 02 жовтня 2006 року на те, що 03 жовтня 2006 року є датою відкриття рахунку за укладеним 02 жовтня 2006 року договором, оскільки анкета заява від 02 жовтня 2006 року містить чітке застереження, що датою відкриття рахунку є також 02 жовтня 2006 року. Частинами 1, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд звертає увагу на процесуальний обов`язок позивача вчасно надавати до суду першої інстанції належні і допустимі докази, що передбачено ст. 83 ЦПК України. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу, ч. 4 ст. 83 ЦПК України. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), та позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року справа №6-33цс/15. Як з`ясовано з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] (а.с.18). З претензією кредитора за кредитним договором б/н від 02 жовтня 2006 року до нотаріальної контори позивач не звертався, а в у своєму позові позивач не зазначає конкретну дату, коли саме дізнався про смерть [PERSON] та не надає жодного письмового доказу на підтвердження вказаного факту. Частиною 2 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від дня настання строку вимоги. Враховуючи викладене, суд вважає, що саме з 01 серпня 2014 року, тобто з дня смерті позичальника, згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України розпочався строк пред`явлення вимоги до спадкоємців. Однак АТ КБ «Приватбанк» не зверталося до нотаріальної контори з претензією, а до спадкоємців звернулося з претензією також за іншим договором. Тому суд вважає, що позивачем пред`явлені вимоги з пропуском визначеного законом шестимісячного строку, який є присічним (преклюзивним). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Однак строк вимоги за укладеним 02 жовтня 2006 року договором також не зазначений самим позивачем, та не повідомлений суду. Сплив визначених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі №14-53цс18. Аналогічні правові висновки також містяться в Постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року в справі №6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року №6-33цс15 та в постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року №14-53 цс 18. Враховуючи наведені норми та обставини справи, встановлені судом, суд приходить до висновку, що шестимісячний строк для пред`явлення позивачем вимог до спадкоємців боржника, встановлений ст.1281 ЦК України, минув на момент звернення із даним позовом до суду. Оскільки кредитор пред`явив свої вимоги до спадкоємців з порушенням строків, встановлених ст.1281 ЦК України, які є присічними, що згідно з ч. 4 даної статті позбавляє його права вимоги до відповідачів. Дійти до інших висновків суд позбавлений можливості з огляду на те, що суду не надано належні та допустимі докази з частині часу (дати) виникнення права вимоги позивача до спадкоємців, оскільки суду не доведено дату, з якої позивач дізнався про смерть позичальника та звідки він дізнався про цей факт. Верховний Суд у постанові від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц зазначив, що при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини). Судом встановлено, що 30 жовтня 2014 року Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області повідомила позивача про те, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] відкрита, інформація про коло спадкоємців - відсутня (а.с.73). 27 листопада 2019 року Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області повідомила позивача про те, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] відкрита, зміст претензії доведено до відома спадкоємців (а.с.100). За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Позивачем до позову надано розрахунок заборгованості, складений станом на 31 травня 2020 року, проте розрахунку заборгованості на день смерті позичальника [PERSON] до позову не додано. Однак в тексті самого позову зазначено дату смерті [PERSON] та з наданих до позову доказів (копії свідоцтва про смерть позичальника) позивачу було відомо момент відкриття спадщини, однак позивачем відповідний розрахунок заборгованості здійснено не було. Судом з`ясовано, що згідно розрахунку позивача на 01 серпня 2014 року, тобто на дату смерті [PERSON] залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 31 гривня 45 копійок, а залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 7 565 гривень 97 копійок. Однак наданими суду доказами не підтверджено збільшення [PERSON] розміру кредитного ліміту з 2000 гривень, які зазначені в заяві від 02 жовтня 2006 року, а також і фактичне отримання нею суми, більшої ніж 2000 гривень. Тому суд вважає, що здійснення розрахунку заборгованості після смерті позичальника неможливе, однак позивач здійснив таке нарахування станом на 31 травня 2020 року, враховуючи що [PERSON] померла [INFO] . Суд не приймає в якості доказів посилання представника позивача стосовно того, що станом на дату смерті [PERSON] розмір її заборгованості становив 7 565 гривень 97 копійок, який був зменшений банком до суми 6 291 гривня 18 копійок внаслідок здійснення не відомими банку особами погашень за кредитним договором, оскільки згідно зі ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Оскільки зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою, тому здійснення нарахування та списання заборгованості після смерті позичальника неможливе. Тому суд вважає, що не надання розрахунку суми заборгованості станом на день смерті позичальника, тобто на момент відкриття спадщини є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на те, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Також позивач у своєму позові вказує на те, що спадкоємцями після померлої [PERSON] є відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію спадкової справи після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . З витребуваної судом копії спадкової справи з`ясовано, що 30 жовтня 2014 року Солонянською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведена спадкова справа після смерті [PERSON] за номером 402/2014 за заявою спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , а [PERSON] відмовився від прийняття належної йому частки спадщини після померлої дружини (а.с.65-67). Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] задоволенню не підлягають на тій підставі, що відповідач не є спадкоємцем у зв`язку з відмовою від прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивачем не надано суду належних доказів наявності та обсягу майна, отриманого спадкоємцями [PERSON] та [PERSON] у спадщину після смерті [PERSON] , його вартості, а згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого [PERSON] 26 березня 2016 року (а.с.97) вартість спадкового майна: земельної ділянки (паю) становить 00 гривень 01 копійка. Будь-яких клопотань стосовно визначення розміру вартості спадкового майна або призначення експертизи від позивача та його представника суду не надходило, а суд позбавлений можливості збирати докази та здійснює розгляд справи за наявними доказами,

Outcome: dismissed