Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а будинком [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач є її сином, який у 1990 році одружився і з того часу проживає за місцем проживання дружини забравши всі свої речі із спірного житла. Основною причиною подачі даного позову є той факт, що син має боргові зобов'язання перед банками, у яких відповідач зазначав місце своєї реєстрації, а ті, в свою чергу, турбують позивачку через листи та поштові повідомлення з вимогою повернення заборгованості, так як відповідач при укладенні договору кредиту зазначав місце своєї реєстрації. Добровільно відповідач не бажає знятися з місця реєстрації. Таким чином така обставина перешкоджає позивачці у праві вільно користуватись своїм майном. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позовній заяві, просили такий задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, викладених у письмовому запереченні, зокрема пояснила, що відповідач [PERSON] розлучений зі своєю дружиною тривалий час, після розлучення разом вони не проживають, іншого житла, як спірний будинок у нього немає. Стверджує, що її довіритель, [PERSON] проживає за місцем своєї реєстрації, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено та підтверджується свідоцтвом про власності на нерухоме майно від 01.06.2004 року [NUMBER] (а/с 4), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.06.2004 року серії СВА № 126504 , виданого на підставі свідоцтва про право власності (а/с5) , що власником будинку [ADDRESS] є [PERSON]. Разом з тим, з копії домової книги вбачається, що разом зі позивачкою в даному будинку зареєстрований, її син - відповідач [PERSON]. Як вбачається з акту обстеження факту не проживання громадянина [PERSON] від 04.07.2016 року, складеного представниками КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання» Дрогобицької міської ради та сусідів, відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації та не проживає у вищевказаному будинку з 1990 року та ніякої участі в утриманні житла не бере, особистих речей та речей повсякденного використання , які б належали [PERSON] немає (а/с 3 ). В судовому засіданні допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт не проживання відповідача [PERSON] в спірному житловому будинку , а також відсутності його речей . Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Першого протоколу та протоколів № 2, № 4,№ 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Відповідно до п.3 Листа ВССУ від 28.01.2013 року « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. У першому випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З врахуванням наведеного, з метою недопущення подальшого порушення права позивача на вільне користування та розпорядження належним йому майном, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог. А тому, позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі та визнати відповідача таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Outcome: approved