Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обґрунтування якого зазначила, що 18 липня 1980 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Під час шлюбу вони придбали автомобіль марки Mitsubishi Pajero Sport, 2,5 TD MT Invit, комплектації S12, кольору Х08, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д.н. [NUMBER] Проте, 30 січня 2015 року [PERSON] без її згоди здійснив відчуження автомобіля [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport, 2,5 TD MT Invit, комплектації S12, кольору Х08, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], д.н. [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] та оформленого довідкою - рахунком від 30 січня 2015 року серії ВІА № 650500, виданого ТОВ «Торговельна фірма «Крупец». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що в провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться цивільна справа про поділ майна подружжя [PERSON], предметом зустрічної позовної заяви є вимога [PERSON] щодо поділу спірного автомобіля. У разі, якщо [PERSON] вважає, що її права порушені, і при доведеності, що автомобіль продано відповідачем без її згоди, вказане майно або його вартість має враховуватися при поділі майна подружжя. Крім того, позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки матеріали справи взагалі не містять доказів на підтвердження позовних вимог, а саме: договору, який позивач вимагає визнати недійсними, вартість майна, яке позивач бажає поділити. При цьому, права особи, яка вважає себе власником майна не підлягають захисту шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215,216 ЦК України. Норма ч.1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава для повернення майна, переданого на виконання правочину, яке було відчужене третій особі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що є добросовісним набувачем. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18 липня 1980 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення законної сили не набрало. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі 21 червня 2011 року між ТОВ «Техно-Арт» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу № KF1001 автомобіля марки Mitsubishi Pajero Sport, 2,5 TD MT Invit, комплектації S12, кольору Х08, вартістю 268 000 грн. 30 січня 2015 року згідно з договором про надання послуг щодо купівлі-продажу транспортного засобу з видачею довідки-рахунку серії ВІА № 650500 від 30 січня 2015 року відповідачем [PERSON] вище зазначений автомобіль продано [PERSON] за 149 800 грн. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Судом встановлено, що з огляду на вартість транспортного засобу, вказаний автомобіль є цінним майном. Письмової згоди [PERSON] на продаж транспортного засобу марки Mitsubishi Pajero Sportне надавала. Доказів зворотнього відповідачами суду не надано. З огляду на те, що спірний автомобіль є спільним майном подружжя, оспорюваний договір купівлі-продажу транспортного засобу, який є цінним майном, укладено без згоди [PERSON], у відповідності до наведених вище норм матеріального права, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заперечень представника відповідача, то суд їх до уваги не приймає з огляду на наступне. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Як роз'яснено у п. п. 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особа, яка не є стороною договору, може вимагати визнання його недійсним у тому разі, якщо вона не домагається повернення їй переданого на виконання цього договору майна, а її порушене право може бути відновлене шляхом повернення сторін цього договору до первісного стану. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. З огляду на вказані норми матеріального права позивач, яка не є стороною оспорюваного правочину, вимагає лише визнання його недійсним, та не ставить питання щодо застосування реституції між сторонами правочину, відповідачами у справі. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до\~ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved