Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визначити за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частки за кожним у праві власності на квартиру №42 в будинку №18 на вул. Остроградських у м.Львові. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.09.2005 року, позивач [PERSON] та її сестра відповідач [PERSON], їхня мати [PERSON], а також [PERSON], приватизували на праві спільної сумісної власності квартиру [ADDRESS], що у місті Львові, загальною площею 71.8 кв.м. Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.10.2016 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.03.2016 року, сторонам на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частки згаданої квартири, а решта 1/2 частки, належить на праві спільної сумісної власності на підставі названого вище свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.09.2005 року. Відповідач у позасудовому порядку відмовлялась укласти договір щодо визначення часток, а тому позивач змушена звернутись до суду із даним позовом. Позивач та її представник в судове засідання не з'являлися, однак остання подала до суду письмову заяви, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявилася, однак скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності та не заперечила щодо задоволення позовних вимог. На підставі ст.169,224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.ст.15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру серія ЯЯЯ № 046229 від 22.09.2005 року квартира №42 в будинку №18 на вул. Остроградських у м.Львові, належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON], котра згідно свідоцтва про зміну імені від 03.02.2016 року змінила анкетні дані на [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом НАТ №898889 від 14.03.2016 року, сторони отримали у спадок по ? частки квартири №42 в будинку №18 на вул. Остроградських у м.Львові, які належали [PERSON], в тому числі ? частки згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.10.2010 року після смерті [PERSON] Частиною 1\~ст.355 ЦК України\~передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із ч.1\~ст.368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1\~ст.369 ЦПК України\~визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень ч.1, 2\~ст.372 ЦК України\~майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Згідно із ч.3\~ст. 357 ЦК України\~співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Відповідно до ч.5\~ст. 357 ЦПК України\~поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Згідно з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Враховуючи вищевикладене, виходячи з рівності часток, відсутністю обставин, які б давали підстави для відступлення рівності часток, збільшення чи зменшення їх розміру, враховуючи що співвласників майна є двоє осіб, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та визначити, що позивачу та відповідачу у квартирі №42 в будинку №18 на вул. Остроградських у м.Львові належить по 1/2 частці Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні\~наявних у справі доказів. Жоден доказ\~немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного\~доказу окремо, а також достатність і\~взаємний звязок доказів у їх сукупності. Крім того, згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Відповідно ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд Відтак, суд погоджується із такими вимогами, оскільки це буде відповідати інтересам сторін. Таким чином, позов є підставним та підлягає до задоволення. З наведених міркувань та

Outcome: approved