Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить продовжити стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання спільної повнолітньої дочки [PERSON], яка продовжує навчання у Київському національному університеті імені [PERSON], у розмірі ј частини доходів (заробітку) щомісячно, починаючи зі вступу на другий (магістерський) рівень вищої освіти з 15.09.2017р. та до закінчення навчання 31.12.2018р. В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що 28.01.2002р. шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], 10.01.1997р.н. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у 2014 році з відповідача стягувались аліменти на утримання повнолітньої дочки в розмірі 1/5 частини всіх його видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для особи відповідного віку, на період навчання дочки з 01.09.2012р. по 30.06.2017р. на юридичному факультеті Київського національного університету імені [PERSON]; з 15.09.2017р. дочка продовжила навчання в цьому ж університеті на другому (магістерському) рівні вищої освіти, строк навчання до 31.12.2018р., що підтверджується договором; дочка доходів не має, позивачка сама не взмозі забезпечити дочку, дочка потребує допомоги від батька, який на підставі ст. 199 СК України повинен надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання і не досягла 23 років. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23.10.2018р. провадження у вказаній справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, доручено компетентному суду Російської Федерації вручити документи та провести відповідні дії з відповідачем, зупинено провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.03.2019р. поновлено провадження у справі за результатами виконання міжнародного судового доручення. Відповідачем в прядку виконання судового доручення подано заперечення (по суті справи- відзив) , відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що відсутні підстави для стягнення аліментів, оскільки дочка навчається на денній формі навчання за рахунок державного бюджету, що не передбачає додаткових матеріальних затрат; просив врахувати, що він не має фінансової можливості виплачувати аліменти повнолітній дочці, яка продовжує навчання в університеті, оскільки на його утриманні є також неповнолітній син [PERSON], 11.10. 2009р.н., та непрацездатні батьки (пенсіонери), які потребують його матеріальної допомоги на лікування. Крім того, просив врахувати, що він сплачував аліменти дочці, коли та була неповнолітньою, і фактично сплачував аліменти у більшому розмірі. Також просив врахувати, що за нормами російського сімейного права не передбачено стягнення аліментів у такому випадку. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище Юрченко) [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28 січня 2002р., про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 28.09.2016р. Із копії свідоцтва про народження встановлено, що 10.01.1997р. у подружжя народилася дочка [PERSON]. Заочним рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.11.2015р., залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.05.2016р., із відповідача [PERSON] стягувались аліменти на користь [PERSON] на повнолітню дочку у розмірі 1/5 частки усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для особи відповідного віку. Із копії договору про надання освітніх послуг (навчання) Київським національним університетом імені [PERSON] від 08.09.2017р. вбачається, що [PERSON]Б, навчається в університеті на юридичному факультеті за власні кошти, рівень магістр, спеціальність 081, період навчання 15.09.2017р. по 31.12.2018р., загальна вартість освітніх послуг становить 47\~250грн., строки внесення плати посеместрово. Статтями 198, 199 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У ч. 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як роз`яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року по справі 6-1296цс15, зазначається, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обовязку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобовязань, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи пояснення відповідача, його матеріальний стан, вартість навчання в університеті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки [PERSON] на період її навчання у Київському національному університеті імені [PERSON] з 15.09.2017р. до 31.12.2018р., щомісячно, підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 1/5 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. Позивач не довела наявності підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, або підстав для збільшення розміру аліментів, які вже були присуджені і визначені судовим рішенням про стягнення аліментів на дитину на період її навчання в університеті. Підстави для стягнення аліментів є такими самими, які враховувались судом. Тому суд не вбачає підстав для стягнення аліментів у розмірі ј частки доходів відповідача, і вважає за можливе і доцільне визначити аліменти у такому самому розмірі 1/5 частки доходів. Щодо доводів відповідача, то суд виходить з наступного: Доросла дочка сторін навчається за платною формою навчання, не встановлено наявності у дочки своїх доходів, і більш того достатніх доходів для свого утримання. Тобто встановлено потреби у матеріальній підтримці батьків, і дочка сторін судом визнається такою, що потребує допомоги батьків. Відповідач не довів достатнього забезпечення дочки без його часті і відсутності у дочки потреби у матеріальній підтримці з його сторони. Відповідач посилається на те, що на його утриманні перебуває неповнолітній син та непрацездатні батьки пенсійного віку, які потребують значних затрат на лікування. Однак будь-яких доказів на підтвердження таких витрат не долучив. Вказані відповідачем обставини існували станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів на дочку, що навчається, у розмірі 1/5 частки доходів. Відповідач не довів наявності у нього інших підстав для зменшення розміру визначених судом аліментів або для звільнення від сплати аліментів. Суд виходить з того, що відповідач є особою працездатною і має матеріальну можливість виплачувати аліменти у такому розмірі. Посилання відповідача на нібито переплату аліментів на неповнолітню дитину не є тою обставиною , що звільняє від сплати аліментів на дорослу дитину до 23 річного віку, яка продовжує навчання і потребує батьківської допомоги. Посилання відповідача на відсутність у російському законодавстві норми закону, яка б передбачала такий обовязок батька, - судом до уваги не беруться, оскільки при розгляді даної справи суд виходить з українського законодавства, що регулює дані правовідносини, яким такий обовязок батьків і таке право дорослої дитини передбачене. Суд враховує, що дана справа є справою з іноземним елементом, і підсудність даної справи українському суду визначена за місцем проживання дитини, коли вона була неповнолітньою, і за особистим правом дитини. При цьому суд виходить з регулювання даних питань Законом України «Про приватне міжнародне право». Також суд враховує, що особистим матеріальним правом у даному випадку є особисте право дитини, тобто українське сімейне право, яким регулюються дані правовідносини. Сам той факт, що дане рішення повинно буде виконуватись в іншій державі, не є підставою для застосування норм матеріального права цієї держави при розгляді справи. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 12.09.2018р. Суд не вбачає підстав для стягнення аліментів з вказаної позивачкою дати, оскільки така вимога не відповідає приписам закону, що регулює дані питання. Підстав для стягнення аліментів за минулий час (до подання позову) суд не вбачає.

Outcome: partial