Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться їх неповнолітня дитина [PERSON] .. Рішенням Новоселицького районного суду від 16 липня 2013 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на дитину в розмірі 400 гривень щомісяця. Проте, станом на 01 лютого 2021 року відповідач допустив заборгованість зі сплати аліментів. Просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з вересня 2018 року по січень 2021 року в розмірі 20058 гривень. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справи щодо спорів про стягнення аліментів розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив розгляд справи провести з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також провести розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача, також в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву, в якій заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність вини з боку відповідача в простроченні сплати аліментів, оскільки він регулярно їх сплачував у відповідності до вказаної державним виконавцем суми. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Рішенням Новоселицького районного суду від 16 липня 2013 року відповідачу присуджено до сплати аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 400 гривень. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 39171412, виданим П-ЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Новоселицького РВ ДВС від 10 лютого 2021 року вбачається, що за відповідачем на користь позивача рахується заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2021 року в розмірі 20058 гривень. З вказаного розрахунку слідує, що відповідач з серпня 2020 року перестав платити позивачу аліменти на дитину. Проте, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки з наявних у матеріалах виконавчого провадження квитанцій слідує, що з серпня 2020 року по січень 2021 року відповідач щомісяця сплачував позивачу аліменти на дитину в розмірі 1000 гривень. З оновленого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 39171412, виданим П-ЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Новоселицького РВ ДВС від 07 вересня 2021 року вбачається, що за відповідачем на користь позивача рахується заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2021 року в розмірі 17555 гривень 50 копійок, яка відповідно до копії квитанції № 91 від 15 вересня 2021 року повністю погашена [PERSON] .. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. За змістом ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові по справі № 661/905/19 вказавши, що якщо платник аліментів доведе, що вжив усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, він є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. У зв`язку із вищенаведеним, слід звернути увагу на те, що з розрахунку заборгованості також вбачається, що [PERSON] починаючи з жовтня 2013 року й до вересня 2018 року регулярно сплачував аліменти, не допускаючи при цьому жодного випадку наявності за ним заборгованості. У вересні 2018 року, після проведення державним виконавцем індексації відповідно до закону, розмір аліментів, визначений судом було збільшено, у зв`язку із чим, не дивлячись на те, що [PERSON] продовжував регулярно сплачувати аліменти впритул до липня 2021 року, за ним утворилася заборгованість по сплаті аліментів. Вказане на думку суду із урахуванням пояснень відповідача з приводу неповідомлення його державним виконавцем про збільшення розміру аліментів, свідчить про наявність причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів з огляду на наступне. Так, згідно приписів п. 1 ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення. А відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. З вказаного слідує, що державний виконавець при порушенні зобов`язання боржником, тобто прострочення сплати аліментів з причин неповного їх погашення в даному випадку, зобов`язаний був роз`яснити останньому його обов`язок щодо недопущення в подальшому таких дій, вказавши необхідну для сплати аліментів суму, враховуючи таку обставину, як проведення індексації. Відповідно до ст. 12, ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів, що на думку суду й було доведено відповідачем. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що відповідач заборгував позивачу аліменти з незалежних від нього причин та його вина у простроченні сплати аліментів відсутня, оскільки заборгованість по аліментах виникла внаслідок неповідомлення державним виконавцем боржника про збільшення суми аліментів, у зв`язку із чим на відповідача не можна покладати таку відповідальність, як стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, а тому у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. На підставі ст.ст. 195-197 Сімейного кодексу України, ст. 614 ЦК України, ст.ст. 18, 19 ЗУ «Про виконавче провадження», суд

Outcome: dismissed