Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до Березнянської сільської ради про визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 25 червня 1996 року померла її мачуха [PERSON], яка проживала у [INFO], після смерті якої до успадкування залишилось спадкове майно. Будучи спадкоємцем за заповітом позивач прийняла у спадщину частину майна, яке залишилося до успадкування після смерті [PERSON] (житловий будинок за № 23 по вул. Забужжя у селі Чудинівці Хмільницького району Вінницької області), однак згодом вона дізналася, що [PERSON] була членом КСП «Південний Буг» с. Березна Хмільницького району Вінницької області і що їй ймовірно належить право на земельну частку (пай). Позивач звернулася до відділу у Хмільницькому районі Головного Управління держгеокадастру у Вінницькій області із заявою щодо надання необхідної інформації з приводу дати видачі державного акта на право колективної власності на землю КСП «Південний Буг» та включення (не включення) до його списку [PERSON] та дізналась, що [PERSON] була включена під № 546 до списку-додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Південний Буг» с. Березна, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не видавався. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] мала право на виділення їй земельної частки (паю), у звязку із тим, що на момент проведення розпаювання КСП «Південний Буг» с. Березна Хмільницького району Вінницької області, була його членом та була включена у списки-додатки до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Південний Буг» с. Березна Хмільницького району. Тому, за захистом своїх невизнаних прав позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Сторони в судове засідання не зявились, про час та день судового розгляду були повідомлені належним чином, надіслали суду заяви, якими просять розглянути справу у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, позов визнає. Враховуючи вищевикладені обставини, суд розглядає справу у відсутність сторін, у звязку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За наведених вище обставин справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини в їх сукупності та співставленні. 25 червня 1996 року померла [PERSON], яка проживала у [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 347768 виданим Березнянською сільською радою Хмільницького району Вінницької області 25 червня 1996 року (а.с. 7). За життя, а саме 21 березня 1994 року [PERSON] було складено заповіт, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. 8). Згідно довідки, виданої державним нотаріусом Хмільницької державної нотаріальної контори [PERSON] позивач є спадкоємцем всього належного [PERSON] майна (а.с. 16). Так, раніше позивачем було прийнято у спадщину частину майна, яке залишилося до успадкування після смерті [PERSON]. Але 07.09.2017 року відділом у Хмільницькому районі Головного Управління держгеокадастру у Вінницькій області листом за № Д-367/0-0.25-544/149-17 було повідомлено, що державний акт на право колективної власності на землю серії ІІ-ВН № 001204 було видано КСП «Південний Буг» с. Березна Хмільницького району Вінницької області 04 червня 1995 року. Із списку-додатку до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Південний Буг» с. Березна серії ІІ-ВН № 001204 від 04 червня 1995 року, який було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності за № 6 слідує, що [PERSON] була включена до даного списку та значиться за № 546 (а.с. 10-11). Однак сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] не видавався, хоча й був зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) серії ВН № 014355, який було зареєстровано за № 141 від 10 грудня 1996 року згідно рішення Хмільницької районної державної адміністрації № 226 від 20 вересня 1996 року. Таким чином, [PERSON] мала право на виділення їй земельної частки (паю), у звязку із тим, що на момент проведення розпаювання КСП «Південний Буг» села Березна Хмільницького району Вінницької області, була його членом та була включена у списки-додатки до державного акту на право колективної власності на землю по КСП «Південний Буг» с. Березна Хмільницького району. На момент смерті [PERSON] та протягом шести місяців з дня її смерті, разом із нею ніхто не проживав та зареєстрований не був, що підтверджується довідкою Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області за № 848 від 29 листопада 2017 року. Стаття 549 ЦК Української PCP 1963 року визначає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Зокрема, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. 5 ЗК України (1990 року), земля могла належати громадянам на праві колективної власності. Відповідно до ст. 17 ЗК України, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки Відповідно до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, \~ \~ \~ \~сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член \~ \~ \~ \~колективного \~ \~ \~ \~ сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 11 Постанови від 30 травня 2008 року - № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець має право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента Україні від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають колишні члени КСП. Право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно після смерті [PERSON], немає, що підтверджується довідкою Березнянської сільської ради Хмільницького району Вінницької області за № 848 від 29.11.2017 року (а.с. 17). Згідно зі ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. У відповідності до ст. 549 ЦК УРСР, діючого на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Стосовно спадкового майна на яке відсутні правовстановлюючі документи, то суд вважає встановленим факт, що позивач в силу вимог закону є такою, що прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, однак не може оформити своє право у нотаріальному порядку в зв'язку з втратою правовстановлювального документа та неможливістю отримання його дублікату. Таким чином судом встановлено, що отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину позивач не має змоги, позаяк відсутній оригінал правовстановлювального документа, що в свою чергу і зумовило позивача звернутися до суду з даним позовом. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з п.п. 4, 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті. А так як право спадкодавця не припинилося після її смерті, хоча відповідний правовстановлюючий документ і був втрачений, суд приходить до висновку, що в порядку спадкування вказане право має бути визнане за спадкоємцем, який прийняв спадщину. За таких обставин суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 526, 534, 548, 549 ЦК УРСР 1963р.,

Outcome: approved