Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду про визнання недійсним договору купівлі-продажу, який вчинено під впливом обману. В обґрунтування позову вказала, що 20.03.2007р. вона продала за 254 259 грн. [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за цією ж адресою. Договір був посвідчений нотаріально. Згідно умов договору позивач отримала 20 000 грн. після підписання договору, а решту - відповідач зобов'язався виплатити після отримання кредиту в банку. При укладенні договору позивач наполягала на тому, щоб право власності переходило до покупця тільки після повної сплати ним вартості будинку. В подальшому позивач надала банку розписку [PERSON] від 20.03.2007р., складену до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу будинку, в якій він гарантує позивачу повний розрахунок в межах 3-днів після укладення даного договору. В разі не проведення такого розрахунку [PERSON] обіцяв не проводити державну реєстрацію права власності на придбані об'єкти нерухомості. Також, позивач передала відповідачу оригінали договору купівлі-продажу та технічний паспорт на будинок. Оскільки до теперішнього часу відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, повний розрахунок з позивачем не провів, тому позивач просить визнати даний договір недійсним на підставі ст.130 ЦК України та стягнути на її користь судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі і не заперечує щодо їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, заяви позивача, відповідача, а також враховуючи те, що відповідач визнав позов повністю, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.03.2007 року між [PERSON] та [PERSON], який діє в інтересах [PERSON], укладено договір купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 1145, згідно умов якого [PERSON] передає у власність за ціну та на умовах згідно договору (продає), а покупець [PERSON] приймає у власність (купує) житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, загальною площею 0,2293 га, що знаходяться там же (а.с.5). Відповідно п.3 вказаного договору продаж вчинено за 254359 грн., з яких 20 000 грн. продавець одержав від представника покупця до підписання договору, а решту - покупець зобов'язаний виплатити після отримання кредиту в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.03.2007р. за [PERSON] зареєстроване право власності на вказаний житловий будинок (а.с.6). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано земельну ділянку загальною площею 0,2293 га, розташованої по [ADDRESS] (а.с.7). Як вбачається з розписки [PERSON] зобов'язався до 23.03.2007 року провести розрахунок з [PERSON] та сплатити їй готівкою 234 359, 00 грн. (а.с.4). Однак до теперішнього часу відповідач кошти за будинок не сплатив, позивач продовжує проживати в будинку разом із своєю дитиною. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно вела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Ст.ст.229,230 ЦК України, на які посилається позивач як на підставу визнання недійсними договору доручення та довіреності, зазначають, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, є оспорюваним. Відповідно до статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Також, п.20 вищевказаної постанови передбачено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона 3посилається як на підстави своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Оскільки порушення договiрних зобов'язань сталося з вини відповідача у зв'язку з невиконанням ним умов договору, тому вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу та земельної ділянки підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved