Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. Позов мотивує тим, що 12.01.1991 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Зазначає, що одруження виявилось невдалим, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності. В їх сім'ї почалися непорозуміння, так як вони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань; також у них часто виникають сварки, через що складається напружена психологічна атмосфера, що негативно позначається на розвитку їх неповнолітньої дочки. За період їх окремого проживання один від одного, кожен з них влаштував своє особисте життя на власний розсуд. Подальше спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим і таким, що суперечить їх інтересам та унеможливлює примирення з відповідачем. Спору щодо поділу майна не мають, а також сторони досягли згоди щодо місця проживання дітей. Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повторно не явився на розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, відповідно до вимог ст., ст. 224 - 226 ЦПК України. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 січня 1991 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). Від спільного життя мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4), яка після розірвання шлюбу буде проживати з позивачкою. Згідно позовної заяви сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності. В їх сім'ї почалися непорозуміння, так як вони не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань, що призвело до втрати взаємоповаги один до одного. Спору щодо поділу майна не мають, а також сторони досягли згоди щодо місця проживання дитини. Позивач просить не надавати їм строк на примирення, вказавши, що вони проживають окремо. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved