Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який мотивує тим, що між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , 2009 року народження, яка проживає з позивачкою. В даний час сім`я позивача та відповідача розпалася, подружні відносини фактично припинені. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] та стягувати з відповідача аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей в розмірі по 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до повноліття дітей. Також просить стягнути судові витрати в сумі 840,80 гривень. В судове засідання позивач не з`явилася, направивши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засіданні також не з`явився, направивши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 27.12.2014 року між сторонами було укладено шлюб , зареєстрований у виконавчому комітеті Кіндратівської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис № 06 (а.с. 6). Від шлюбних відносин сторони мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5, 7). За час перебування у шлюбі сімейні стосунки між позивачем і відповідачем не склалися внаслідок різних поглядів на сімейне життя. Між подружжям втрачено почуття любові, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Примирення між сторонами неможливе. За таких обставин суд вважає, що сім`я існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить як інтересам подружжя, так і інтересам їхньої дитини, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 141 ч. 1 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно чи перебувають вони у шлюбі між собою. З урахуванням п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98 р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 3 від 15.05.2006р.), у частині, яка не суперечить Сімейному Кодексу України при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Також, згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України відповідач як батько дітей зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, тому з нього належить стягувати аліменти на утримання дітей. Оскільки діти проживають з позивачкою, відповідач є особою працездатного віку, суд з врахуванням обставин, викладених в ст. 182, 183 СК України, враховуючи те, що позивачем не надано належних доказів того, що відповідач в змозі сплачувати аліменти в розмірі по ј частини, від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, а також враховуючи те, що відповідач є інвалідом 2 групи, суд визначає розмір аліментів на дітей - у вигляді 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 840 грн. 80 коп. та на користь позивача 840,80 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial