Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частину будинку № 74 по вул. Словянській в м. Запоріжжі. В заяві зазначила, що вказана частка в праві спільної часткової власності належала її рідному дядьку [PERSON], смерть якого сталася 19 лютого 1996 року. За життя спадкодавець розпорядився належним йому майном, заповідавши його позивачу на підставі заповіту від 14.11.1994 року. У встановлений законом строк після смерті дядька позивач звернулася до нотаріальної контори з відповідною заявою, проте свідоцтва про право на спадщину не отримала через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Постановою державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з вказаних мотивів. Інших спадкоємців у померлого немає. На підставі викладеного просить про визнання за нею право власності на зазначену частку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не зявилася. ЇЇ представник надала суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення заяви і вирішення справи без її участі, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач звернулася з аналогічною заявою, яке містить повне визнання позову. За зазначених обставин у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України суд вважає за можливе вирішувати справу у відсутність осіб, які беруть участь у справі. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. За змістом ст. 524 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 549 ЦК України (в редакції1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або, якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За змістом ч. 2 ст. 549 ЦК право на спадкування здійснюється протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач є рідною племінницею [PERSON], чия смерть сталася 19 лютого 1996 року (а. с. 9). Частка в праві спільної часткової власності на будинок, про визнання права власності на яку просить позивач, належала на праві власності спадкодавцю на підставі рішення народного суду Шевченківського району м. Запоріжжя від 20.10.1975 року (а. с. 53). Зазначене право зареєстроване ТОВ «ЗМБТІ» (а. с. 52). За життя спадкодавець розпорядився вказаним майном, заповідавши його позивачу на підставі заповіту від 14.11.1994 року (а. с. 11). У встановлений законом строк після смерті дядька, а саме: 9 серпня 1996 року, позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а. с. 46). У видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено постановою нотаріуса від 19.12.2016 року через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно (а. с. 50). Інші спадкоємці [PERSON] до нотаріальної контори не звертались, як випливає з матеріалів спадкової справи (а. с. 45-50). З огляду на викладені обставини суд доходить висновку, що позивач, яка є спадкоємцем померлого [PERSON] за заповітом, вчинила дії щодо прийняття спадщини, передбачені цивільним законом, що діяв на час відкриття спадщини, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, і знаходить всі підстави для визнання за нею права власності на нерухоме майно, що належало спадкодавцеві на підставі правовстановлюючого документу, яким є рішення суду. Суд застосовує обраний позивачем спосіб захисту права, так як у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину не сталося можливим через відсутність у позивача правовстановлюючого документа, між тим право власності спадкодавця підтверджує інформація ТОВ «ЗМТІ» (а. с. 52), копія згаданого судом рішення, технічний паспорт на будинок (а. с. 12-13).

Outcome: approved