Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила: встановити факт того, що [PERSON], який помер [INFO] року, є сином [PERSON], яка померла [INFO] року; встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.01.1994 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду; визнати за нею право власності на квартиру №[ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позивач посилається на те, що приватним нотаріусом відмовлено їй в оформленні спадщини в зв'язку із наданням документів, що не відповідають вимогам діючого законодавства з огляду на те, що неможливо встановити те, що її батько є сином померлої [PERSON], у правовстановлюючому документі при написанні імені спадкодавця допущена помилка, яка виправлена, проте виправлення не оговорене належним чином, а тому право власності в порядку спадкування необхідно визнати у судовому порядку. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача надійшли заперечення проти позову, в якій просили слухати справу за відсутності їхнього представника та відмовити в задоволенні позову в зв'язку із тим, що Миколаївська міська рада є неналежним відповідачем у справі та відсутністю осіб, які фактично прийняли спадщину. Заяву про слухання справи за не може бути прийнято судом до уваги, оскільки вона подана по справі за позовом [PERSON], якій представник відповідача просить відмовити в задоволення позову. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини. Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про народження серії [NUMBER]. У посвідці про народження серії [NUMBER] зазначено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. 22 серпня 1985 року відділом реєстрації актів цивільного стану Доманівського районного управління юстиції Миколаївської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу прізвище останньої змінилося на «[PERSON]». Вказане підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 25.05.2017 року №00018110473. Як вбачається із свідоцтв про смерть серії [NUMBER] та серії [NUMBER], [INFO] року померла мати позивача [PERSON], а [INFO] року батько позивача - [PERSON]. [INFO] року померла бабуся позивача [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після смерті бабусі позивача відкрилася спадщина у вигляді частки квартири №[ADDRESS]. Вказана квартира на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1994 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду. Довідкою житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» від 04.05.2017 року №1394 встановлено, що [PERSON] була зареєстрована з 13.01.1983 року по день смерті [INFO] року в квартирі №[ADDRESS], на день смерті з нею були зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинської К.Т. від 05.08.2017 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої [INFO] року [PERSON] з огляду на те, що в наданому на підтвердження родинних відносин з померлою бабусею надане свідоцтво про народження батька позивача - [PERSON], однак через потертість документу і вигорання чорнила прізвище особи, на ім'я якої видане дане свідоцтво про народження майже не проглядається та не прочитується. В правовстановлюючому документі на спадкове майно - свідоцтві про право власності на житло, виданого 13 січня 1994 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 13 січня 1994 року №44/э, при написанні імені спадкодавця допущена помилка, яка виправлена, проте виправлення не оговорене належним чином. З довідки державного архіву Миколаївської області від 12.09.2017 року №000д-610/03-06 вбачається, що підтвердити факт народження [PERSON] у 1937 році неможливо через відсутність у запиті пошукових даних, а саме місця реєстрації народження. Встановити місце реєстрації згідно з наданою ксерокопією свідоцтва про його народження неможливо через технічний стан документа. В актових записах про народження відділу ЗАГС виконкому Миколаївської міськради Миколаївської області за 1937 рік відомостей про народження [PERSON] немає. Позивач посилається на те, що в актових записах про народження відсутні відомості про народження її батька, бабуся померла, а Миколаївської міської служби приватизації державного житлового фонду вже не існує, а тому вона позбавлена можливості скористатися своїм правом на видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З огляду на досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] а саме те, що вони є матір'ю та сином. Також суду надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що правовстановлюючий документ - Свідоцтво про право власності на житло від 13ю.01.1994 року видане Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду належав [PERSON] Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 2000 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року станом на 30.10.1999 року. Статтею 524 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Положеннями ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно із ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. За змістом ч. 1 ст. 549 цього Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. У судовому засіданні встановлено факт прийняття [PERSON] справдщини, оскільки вона фактично проживала з померлою з 1985 року, вступила в управління спадковим майцном, сплачувала всі необхідні платежі, вела утримання спадкового майна. Приписами статті 551 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Враховуючи викладене, досліджені докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved