Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Другого відділу Державної виконавчої служби м.Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області про зняття арешту з майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.07.2013р. помер її чоловік [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за №33 по вулиці Нікішева у м. Луцьку. Стверджує, що звернувся до Першої Луцької Державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте їй було відмовлено, у звязку з тим, що на спадкове майно накладено арешт. Ухвалою суду від 1 лютого 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, розгляд справи призначено до розгляду у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року було закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи до судового розгляду. Позивач у судове засідання не зявилася, натомість представник позивача подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся, в підготовче судове засідання та судове засідання не зявився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені\~ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що 9 липня 2013 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ №144322, актовий запис №1064 від 12.07.2013р. (а.с.4). [PERSON] був власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за №33 по вулиці Нікішева у м. Луцьку на підставі договору дарування від 06.12.1988 року (а.с. 5-6). [PERSON] є дружиною спадкодавця, яка прийняла спадщину шляхом подання 20 грудня 2013 року в Першу Луцьку державну нотаріальну контору заяви. При цьому, дочкою спадкодавця [PERSON] та сином спадкодавця [PERSON] були подані заяви про відмову від спадщини після смерті [PERSON] (а.с. 3). 15.01.2019р.\~позивач подала до Першої Луцької Державної нотаріальної контори заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] в нотаріальній конторі було відмовлено, в звязку з тим, що на майно покійного накладено арешт 16.01.2003 року Відділом державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (а.с. 8). У постанові ДВС від 16.01.2003р. вказано, що накладається арешт на майно [PERSON] будинок за адресою м. Луцьк, вул. Нікішева, 33. Обтяження зареєстровано 06.03.2008 року за реєстраційним номером 6739403 (а.с. 7). Водночас, як вбачається з договору дарування від 06.12.1988 року, будинкової книги серії А №31763, технічного паспорта на будинок, виписки з інвентаризаційних матеріалів від 03.09.2018р. власниками будинку є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-15). У довідках Другого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції №3940 від 16.12.2009р. та Першого відділу ДВС Луцького міського управління юстиції №2158/ від 16.12.2009р. вказано, що [PERSON] на обліку по стягненню коштів на користь держави не перебуває (а.с. 18, 19). Позивач не є особою, яка може бути заявником, в розумінні\~ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», проте, очевидно, що внаслідок наявності обтяження нерухомого майна у вигляді арешту права позивача порушуються. Таким чином, судом встановлено, що на даний час обтяження не зняте, через, що позивач не має можливості скасувати накладений арешт та реалізувати свої спадкові права. Згідно ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За змістом ст. ст. 1216,1217\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач має право звернення до суду із вказаним позовом, як спадкоємець померлого власника арештованого майна. Відповідно до\~ст.ст.\~317,\~319\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України\~передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно ч.1\~ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог п.1 ч.2\~ст.16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, яке полягає у необхідності встановлення фактичної обставини і надання їй правового значення у звязку з невідповідністю правовстановлюючих документів. Відповідно до\~ст.. 1218 ЦК України\~передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припиняються внаслідок його смерті. Крім того ч.5\~ст. 1268 ЦК України\~передбачено, що не залежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часом відкриття спадщини. Згідно ч.2\~ст. 1270 ЦК України\~строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців, протягом цього строку позивач [PERSON] спадщину юридично прийняла. За таких обставин, оскільки позивач не має можливості реалізувати своє право на спадщину, а іншим чином захистити гарантовані законом права позивача немає, позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved