Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, 11.12.2010 року позивач зареєструвала шлюб із відповідачем. Внаслідок шлюбних стосунків [INFO] у них народилася спільна дитина - [PERSON] . З літа 2012 року між позивачем та відповідачем припинилися шлюбно-сімейні відноси, їх сім`я фактично розпалася, а шлюб офіційно розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 03.08.2012 року. Позивач не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а тому вважає, що відповідач, будучи працевлаштованим та маючи постійний дохід, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку. Ухвалою від 19.09.2019 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та роз`яснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Відповідачем у межах строку, визначеного ухвалою від 19.09.2019 року, з дотриманням вимог, передбачених ч. 5 ст. 178 ЦПК України, подано відзив у якому вказав про часткове визнання позовних вимог. За змістом відзиву хоча шлюб між ним та позивачем розірвано рішенням суду, але вони залишилися проживати разом як сім`я, та він надавав їй кошти на утримання дитини, однак на написанні письмових розписок щодо цього не наполягав. Також вказав, що не відмовляється та не ухиляється від обов`язку утримувати власну дитину - [PERSON] , [INFO] . Водночас просив суд визначити розмір аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Вказане мотивоване тим, що з 2007 року 1/4 частина усіх його доходів відраховується у якості аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , а також необхідністю сплачувати комунальні послуги, купувати ліки, продукти харчування, речі домашнього вжитку та оплачувати проїзд у м. Звенигородка, де знаходиться його постійне місце роботи. Позивач отримавши 17.10.2019 року відзив, що підтверджується інформацією про доставку поштового відправлення № 2025102776267, право на подачу відповіді на нього не реалізувала. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до положень ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини справи. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Звенигородського районного управління юстиції Черкаській області. Факт перебування спільної дитини сторін на утриманні позивача підтверджується довідкою № 5960/02-17, виданою 21.08.2019 року виконавчим комітетом Звенигородської міської ради Черкаської області. Станом на день подачі позову спільній дитині сторін, виповнилося повних 8 років. Днем подачі даної позовної заяви до суду є 03.09.2019 року, що підтверджується відміткою канцелярії Ватутінського міського суду Черкаської області. Відповідач має на утриманні неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] , виданим 11.03.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського міського управління юстиції Черкаської області. На підставі виконавчого листа № 2-185/2007, виданого 15.05.2007 року Ватутінським міським судом Черкаської області, 13.01.2016 року відкрито виконавче провадження № 49811543 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх його доходів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Доказів щодо існування інших обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів, сторонами суду не надано. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі - СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, Конвенцією ООН про права дитини, а також Декларацією прав дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до змісту ст. 26 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх на 2 групи: віком до 6 років та віком від 6 до 18 років. Прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 років 18 років з 1 липня 2019 року становить 2 118 грн. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Враховуючи встановлені обставини, у тому числі наявність обов`язку у [PERSON] утримувати малолітню [PERSON] , яка є його дочкою, сумніви щодо чого у суду відсутні, та те, що на утриманні відповідача до 04.03.2021 року перебуває ще одна неповнолітня дитина, суд вважає доцільним присудити аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які слід стягувати з нього на користь позивача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме з 03.09.2019 року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто [INFO] . При цьому, суд роз`яснює позивачу, що за змістом ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їх спільної дитини. Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial