Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом часткове звільнення від сплати аліментів, посилаючись на те, що він має заборгованість за несплату аліментів у розмірі 74920, 72 грн.. Позивач вказує на те, що не в змозі сплачувати аліменти оскільки на його утримані знаходиться його син [PERSON], який хворий хронічним захворюванням. У звязку з чим просить зменшити суму боргу до 20000 гривень. У судове засідання від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю наполягав на задоволенні позову. У судове засідання від відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю наполягала відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. В провадженні Комунарського районного суду міста Запоріжжя знаходиться позовна заява [PERSON] до [PERSON] про часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментам. В позовній заяві Відповідач вказує на те що він не має можливості виплатити суму боргу в повному обсязі, та просить суд частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментам у зв'язку з тим що в нього є інший син, [PERSON], який хворіє хронічним захворюванням, тому Відповідач несе великі грошові витрати, а також Відповідач стверджує що його доходи знизились з моменту початку АТО. Проте, дані факти не знайшли підтвердження в доказах наданих Відповідачем до позову. Відповідач посилається на виписний епікриз № 2591 та виписний епікриз № 6312, проте ці документи підтверджують факт захворювань [PERSON] лише у 2011 році. Доказів, підтвердження значних витрат на лікування дитини [PERSON] Відповідачем не надано. Також Відповідачем не надано жодних доказів зниження його доходів або неможливості виплати аліментів на дитину [PERSON] у добровільному порядку з 18.08.2003 року до теперішнього часу, тому як Відповідачу було відомо про рішення Комунарського районного суду по справі № 2-2305/2003 від 18 серпня 2003 року про стягнення аліментів. Проте Відповідачем дане рішення оскаржене не було. За вищевказаним рішенням було відкрито виконавче провадження Державною виконавчою службою Розівського району Запорізької області, а звідти було направлено до Жовтневого ВДВС м. Маріуполя, так як на той час Відповідач працював в м. Маріуполь. Відповідач не сплачував аліменти на дитину [PERSON] а ні в 2003 році, а ні впродовж усього часу за який виникла заборгованість по аліментам, тобто на протязі 15 років, що підтверджується розрахунками заборгованості Відповідача по аліментам Розівського районного\~ВДВС у Запорізькій області від 06.09.2018 року. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ст. 187. СК України один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. У звязку з викладеним, враховуючи, що батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини, а також те, що дитина проживає разом з матірю, виходячи з принципу розумності та справедливості, зважаючи на те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також, що відповідач не надав суду доказів які б підтверджували неможливість виплати аліментів, непереборні обставини, які заважали йому виплачувати аліменти або доказів підтверджуючих його тяжку хворобу, або інші.

Outcome: dismissed