Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що вона та [PERSON], відповідач у даній справі, перебували у шлюбі, який був розірваний за рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.02.2015 року. Під час перебування у шлюбі вони придбали автомобіль КІА RIO в автосалоні ПАТ «УкрАвто» за адресою: м.Суми, вул. Харьківска, 77/1 за 190000грн., та зареєстрували його наступного дня 31.08.2012 року, присвоєно державний номер ВМ 4646АХ. Ще у шлюбі відповідач [PERSON], а саме 27.01.2015 року видав довіреність на три місяці з правом розпорядження автомобілем, а саме продати чи обміняти, тобто з метою відчуження, без її згоди. Таким чином відбувся правочин з продажу вказаного автомобіля на суму 160000 грн., що був придбаний у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. В розумінні ч.ч.1, 2 ст.70 СК України, спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, сторони мають рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном і частки майна дружини та чоловіка є рівними. На час подачі позову до суду, вона не працювала, перебувала у відпустці по догляду за дитиною, має двох доньок від шлюбу з [PERSON] ([INFO], та [INFO]). Відповідач [PERSON] після відчуження автомобіля грошові кошти від продажу автомобіля вивіз за межі України з метою придбання автомобіля на території Росії, таким чином залишивши її з двома дітьми без засобу для пересування та без засобів для існування. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь грошову суму в розмірі 80000грн., що становить 1/2 вартості автомобіля, яку відповідач отримав за відчуження автомобіля без її згоди. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з зазначених підстав та просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснила, що автомобіль був придбаний за кошти, що подарували їм на весілля, зокрема її батьки подарували 5000 дол.США. Крім того, з [PERSON] вона проживала однією сімєю з листопада 2011 року і у них були гроші, на час весілля були кошти в сумі 80000грн. [PERSON] також був одним із засновників та директором ТОВ «Вайт Снейк», мав дохід від цієї діяльності. Доказів передання [PERSON] коштів [PERSON] для придбання автомобіля «КІА RIO» надано не було. Якщо [PERSON] вважає, що вона приймала участь у придбанні автомобіля, вона мала змогу звернутися до суду та у судовому порядку визнати своє право на частку чи право власності на весь автомобіль, але з такими вимогами [PERSON] до суду не зверталася. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, зазначивши, що автомобіль [NUMBER], придбаний особисто [PERSON], з автосалону ПАТ «Суми-Авто» за 144000 грн., тобто менше ніж за два тижні після укладення шлюбу. Якихось доказів на підтвердження отримання і використання за цей короткий час спільно нажитих подружжям коштів, чи особистих коштів позивачки до суду не надано. [PERSON] у договорі купівлі-продажу автомобіля не згадується, участі в його придбанні та реєстрації не приймала. Посилання позивачки на те, що на придбання автомобіля використані кошти, що подарували на весіллі без вказівки суми, підтверджені тільки свідченнями її матері [PERSON]. Вони не можуть використовуватись як доказ, оскільки остання є зацікавленою особою, вона нібито особисто подарувала 5000 доларів США. Договори дарування нерухомої речі та валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесяти кратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладаються обов'язково у письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідач [PERSON] 30 серпня 2012 року продав автомобіль «MITSUBISHI Outlander 2.0», 2008 року випуску, який успадкувала його матір [PERSON], [PERSON] та її чоловіку в м.Суми. Отримані кошти він в той же день (30 серпня 2012 року) вклав у придбання автомобіля «КІА RIO», який зареєстрував на своє ім'я. Факт належності автомобіля «MITSUBISHI Outlander 2.0», 2008 pоку випуску, обставини його відчуження підтверджуються копією відповідної довіреності, датованої 30 серпня 2012 року. Це підтвердила допитана як свідок [PERSON] 27 січня 2015 року [PERSON] видав довіреність на ім'я [PERSON] та [PERSON] з правом розпорядження автомобілем. Ця довіреність видавалась на строк три місяці - до 27 квітня 2015 року. Фактичне відчуження автомобіля «КІА RIO» відбулось тільки 24 квітня 2015 року і новим його власником став [PERSON] Таким чином фактичний продаж автомобіля, що належав [PERSON] відбувся в квітні 2015 року, тобто через два місяці після розірвання шлюбу з позивачкою. Шлюб [PERSON] і позивачки розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми 13 лютого 2015 року. Закон передбачає не тільки «презумпцію» права спільної власності на майно подружжя, але і визначає можливість права особистої власності на майно, яке було придбане не за рахунок «спільно нажитого», а за кошти, до яких позивачка не могла мати ніякого відношення, що і було в даному випадку. Позивачка по справі не надала доказів відносно дійсної вартості проданого автомобіля «КІА RIO». Крім того, не відповідають дійсності викладені в позові обставини, що відповідач не надає допомогу на утримання дітей. Він в 2015 році перерахував позивачці 35200рос.рублів, [PERSON] перераховувала позивачці кошти по 2000грн. майже кожного місяця. За домовленістю з позивачкою в рахунок сплати аліментів на дітей була придбана трьохкімнатна квартира в м.Суми на імя відповідача [PERSON], але позивач не бажає підписувати угоду про передачу цієї квартири у власність дітей. Всі пояснення позивача спростовані доказами у справі. На підставі викладеного, просить суд в задоволенні позовних вимог позивачу відмовити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Свідок [PERSON] матір відповідача [PERSON] пояснила, що у її сина був автомобіль MITSUBISHI Galant, 2008 року, цей автомобіль був оформлений на неї. Потім цей автомобіль потрапив в ДТП, був пошкоджений. Син взяв у неї в користування автомобіль «MITSUBISHI Outlander 2.0», 2008 року випуску, який вона успадкувала після смерті чоловіка. Також син брав у неї в користування автомобіль ВАЗ-2109. 18.08.2012 року у сина було весілля, а 30.08.2012 року син вирішив поміняти автомобіль. Була виписана генеральна довіреність і цей автомобіль «MITSUBISHI Outlander 2.0» був проданий [PERSON] за 16000 дол.США. Вона допомагала сину, близько 15000грн. передала сину до весілля, на весілля подарувала 10000грн. Двоюрідний брат [PERSON] подарував на весілля 500 дол.США. Автомобіль KIA Rio був придбаний за кошти від продажу автомобіля «MITSUBISHI Outlander 2.0» і за кошти, які вона подарувала на весілля. 16000дол.США вона передала сину для придбання автомобіля КІА Rio і ще додала 2000дол.США. Свідок [PERSON] матір позивачки, пояснила, що на весілля своєї доньки вона подарувала 5000 дол.США, гості також дарували кошти на весілля. Її донька та [PERSON] користувалися автомобілем [PERSON], марку автомобіля не памятає. В серпні 2012 року продали автомобіль [PERSON], потім спільно придбали собі автомобіль (їй не відомо, чи кошти залишили собі, чи віддали [PERSON]О.). Також восени 2012 року її донька з [PERSON] допомагали [PERSON] придбати новий автомобіль, за які кошти придбавався цей автомобіль їй невідомо. Вона весь час допомагала доньці. Грошові кошти - допомога при народженні дитини зберігалася у сейфі у двоюрідного брата відповідача [PERSON], потім ці кошти забрав відповідач. При оформленні допомоги при народженні дитини відповідач декларував, що не має доходів. Щодо передачі коштів [PERSON] [PERSON] їй нічого не відомо. За які кошти був придбаний автомобіль КІА Rio їй не відомо, але вона знає, що у доньки та [PERSON] були кошти для придбання автомобіля. Цим автомобілем користувалися як відповідач, так і її донька [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, показання свідків, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4). У шлюбі сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей (а.с.9,10 т.1). Шлюб був розірваний за рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 13.02.2015 року (а.с. 5 т.1). 30.08.2012 року відповідач [PERSON] придбав в ПАТ «Суми-Авто» автомобіль KIA моделі Rio, випуску 2012 року, вартістю 144000грн., що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля від 30.08.2012 року, специфікацією, довідкою-рахунком (а.с.184-189 т.1). 31.08.2012 року цей автомобіль був зареєстрований у ВРЕР-6 УДАІ в м.Києві за [PERSON] з видачею номерних знаків ВМ4646АХ. 27.01.2015 року відповідач [PERSON] видав нотаріально посвідчену довіреність [PERSON], [PERSON] на право розпорядження, керування транспортним засобом автомобілем KIA моделі Rio, випуску 2012 року, р.н. ВМ 4646АХ (а.с.176 т.1). Згідно з інформацією регіонального сервісного центру в Сумській області (а.с.47 т.1) 22.04.2015 року зазначений автомобіль перереєстровано на нового власника на [PERSON] з видачею номерних знаків АА4580МО. На даний час власником автомобіля є третя особа [PERSON], яка придбала автомобіль 04.06.2015 року у ПП «ФАРТ 1», автомобіль перереєстровано на нового власника [PERSON] (а.с.47, 73-75, 79-80 т.1). З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, який надала суду [PERSON], вбачається, що попереднім власником автомобіля був [PERSON] (а.с.77 т.1). Позивач [PERSON] наполягає на тому, що спірний автомобіль є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, автомобіль був придбаний в період шлюбу, за їх з відповідачем спільні кошти, вони спільно проживали з листопада 2011 року, мали кошти для придбання автомобіля, в тому числі і ті, які подарували на весілля. Представник відповідача заперечував, що автомобіль був придбаний за спільні кошти сторін. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи №6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18.05.2016 року у справі №6-1327цс15 належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Сума коштів, яка була подарована подружжю [PERSON] на весілля, не підтверджена доказами, відповідними договорами дарування коштів. Згідно з ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно до ст.719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує пятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Допитані судом як свідки [PERSON] та [PERSON], є близькими родичами сторін, показаннями свідків не можуть підтверджуватися обставини щодо вчинення правочину з дарування коштів відповідно до ст.218 ЦК України. Отже, судом відхиляються як доказ показання цих свідків. Згідно з ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки сторони не підтверджують певну визначену суму коштів, яка була їм подарована на весілля, а договори дарування цих коштів не укладалися, суд не має підстав стверджувати про конкретну суму коштів, подарованих на весілля, належних подружжю [PERSON]. Позивач [PERSON] протягом 2012 року обіймала посаду державного службовця і нарахована позивачу заробітна плата за 3-й квартал 2012 року становила 9114грн., виплачена за 3-й квартал в сумі 6964грн., що підтверджується відомостями з ДПІ в м.Суми (а.с.237 т.1). З доходів позивача [PERSON] за 2012 рік, які задекларовані нею як державним службовцем, вбачається, що цих коштів недостатньо для придбання автомобіля, а на час придбання автомобіля в серпні 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі менше місяця. Згідно з інформацією ДПІ в м.Суми (а.с.240 т.1) інформація про доходи [PERSON] за період з 01.11.2011 року по 30.09.2016 року відсутня. Позивачем [PERSON] наприкінці судового розгляду були надані документи, відповідно до яких [PERSON] з 2001 року є одним із засновників ТОВ ВКП «Вайт Снейк», а з 2006 року [PERSON] призначений на посаду директора цього товариства, яку обіймає і на цей час (а.с.71-81 т.2). Незважаючи на надання цих документів, відсутні докази щодо отриманої заробітної плати чи іншого доходу відповідачем [PERSON] за серпень 2012 року (шлюб укладений 18.08.2012 року), які б належали до спільної сумісної власності подружжя. Стосовно тверджень представника відповідача про продаж автомобіля «MITSUBISHI Outlander 2.0», 2008 року випуску, р.н. [NUMBER], власником якого була [PERSON], а користувався [PERSON] і використання коштів від продажу цього автомобіля для придбання автомобіля KIA моделі Rio в серпні 2012 року. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видане 21.02.2012 року (а.с.209 т.1), [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON], зокрема, автомобіль «MITSUBISHI Outlander 2.0», 2008 року випуску, р.н. ВМ 3953АК. 30.08.2012 року [PERSON] видала довіреність [PERSON] на право розпорядження належним їй автомобілем «MITSUBISHI Outlander 2.0», 2008 року випуску, р.н.[NUMBER] (а.с. 210 т.1 ). Як стверджує представник відповідача фактично автомобіль був проданий [PERSON] та її чоловіку, а отримані кошти вкладені [PERSON] в придбання автомобіля KIA моделі Rio 30.08.2012 року. Суду не надані докази, які б підтверджували передачу коштів за автомобіль «MITSUBISHI Outlander 2.0» [PERSON] [PERSON] чи [PERSON], суму цих коштів та використання цих коштів для придбання спірного автомобіля. Такий правочин відповідно до норм цивільного законодавства не укладався. Отже, автомобіль KIA моделі Rio, випуску 2012 року, був придбаний в період шлюбу, але досліджені судом докази не підтверджують придбання цього автомобіля за спільні кошти подружжя, через дванадцять днів після укладання шлюбу. Позивач [PERSON] стверджувала в суді, що вона та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з листопада 2011 року. З вимогою про встановлення факту проживання однією сімєю до реєстрації шлюбу позивач [PERSON] до суду не зверталася, відповідно такий факт судом не встановлювався. Крім того, позивач, заявляючи вимогу про стягнення ? вартості автомобіля у розмірі 80000грн. не надала доказів щодо дійсної вартості автомобіля КІА Rio. Судом розяснювалося позивачу, її представнику стосовно визначення ринкової вартості автомобіля , яка встановлюється експертним шляхом, але позивачем, її представником не було заявлено клопотання щодо визначення ринкової вартості автомобіля. Отже, у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed