Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь грошові кошти в сумі 45000 грн., три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 2020, 00 грн., а також судові витрати: 840,80 грн. сплаченого судового збору та 1000 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування позову позивач, з урахуванням заяви про зміну підстав позову від 29.05.2020 року зазначає, що у вересні 2017 року, [PERSON] , який нібито діючи від імені [PERSON] в якості авансу за квартиру по [ADDRESS] взяв у неї загалом 1600 доларів США. В подальшому купівля-продаж квартири не відбулася. В серпні 2018 року позивачеві вдалося зустрітися з [PERSON] , який обіцяв повернути всі отримані кошти, і на підтвердження своїх зобов`язань склав боргову розписку, в якій підтвердив факт отримання коштів та взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти в розмірі 45000 гривень до 15.09.2018 року. Однак, в зазначений термін [PERSON] кошти не повернув та знову припинив відповідати на телефонні дзвінки. Позивач зазначає, що так як відповідач не є власником квартири, яку вона мала намір придбати та не мав належно підтверджених повноважень від власників щодо продажу цієї квартири, то набуття відповідачем коштів не може вважатися таким, що здійснено в порядку виконання договірного зобов`язання, а є безпідставним. Жодні договірні відносини між нею та відповідачем не виникли. Таким чином, позивач вважає, що грошові кошти були отримані відповідачем без достатніх правових підстав шляхом введення її в оману щодо обсягу його повноважень та мають бути повернуті їй в повному обсязі разом із 3% річних від простроченої суми. Ухвалою суду від 23.03.2020 року у зазначеній справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 09.04.2020 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв, клопотань, заперечень не надав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких заяв, клопотань, пояснень не надала. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити на підставі наявних матеріалів справи заочне рішення, відповідно до вимог ст.ст. 280-284 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд розглядає справу в межах заявлених вимог. Відповідно до розписки, складеної 30.08.2018 року [PERSON] встановлено, що [PERSON] отримав аванс у сумі 45000 грн. за продаж квартири [ADDRESS] від [PERSON] . В розписці також зазначено, що у зв`язку з неможливістю укладення договору купівлі-продажу та повернення авансу у повному обсязі він зобов`язується повернути вказану вище суму грошей, отриману в якості авансу за продаж квартири [PERSON] у термін, що не перевищує 15.09.2018 року (а.с.6). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек,Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 202366048 від 28.02.2020 року встановлено, що квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 28.02.2014 року належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з витягу з ЄРДР № 12018120070000910 від 15.03.2018 року, на підставі заяви [PERSON] від 15.03.2018 року в ЄРДР внесено відомості за ознаками ч. 1 ст. 192 КК України по факту того, що 09.09.2017 року невстановлена особа зловживаючи довірою заволоділа грошовими коштами в сумі 1600 доларів США, які [PERSON] дала як передоплату за купівлю квартири (а.с.7). Таким чином, судом встановлено, що відповідач на момент отримання грошових коштів у позивача не був власником квартири [ADDRESS] та не мав відповідних повноважень на її відчуження. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні його умов. Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Зобов`язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Однією з встановлених ч. 2 ст. 11 ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку (ч. 1 ст. 560 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 1 ст. 1212 ЦК України). Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають з наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій особі на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого чи інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України важливим є факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава за якою це відбулося. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 року у справі № 6-88цс13 та від 30.08.2018 року у справі № 334/2517/16-ц. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] не був власником квартири [ADDRESS] на момент отримання грошових коштів у позивача, а тому і не мав правових підстав для укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири, і, відповідно, не мав правових підстав для отримання у позивача такого засобу забезпечення виконання зобов`язання як завдаток, оскільки не є стороною правочину. Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставне набуття та утримання відповідачем спірної грошової суми. Враховуючи викладене, вимоги позову [PERSON] щодо стягнення з відповідача на її користь грошових коштів у сумі 45000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача 3% річних від простроченої суми у розмірі 2020, 00 грн., суд зазначає наступне. У відповідності до ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позивачем визначено проценти в розмірі 3%, які росить стягнути за період з 15.09.2018 по 04.03.2020, розрахувавши його наступним чином 45000 грн. х 3% / 365 х 546 днів = 2020 грн. Враховуючи, що розмір процентів, визначений позивачем, не перевищує розмір облікової ставки, суд задовольняє вимоги в цій частині в межах заявлених вимог. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами статті 141 ЦПК України. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що позов підлягає задоволенню, то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути 840,80 грн. понесених останнім судових витрат. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Між адвокатом Гулян Я.В. та позивачем [PERSON] 26.02.2020 р. було укладено договір № 03.02 про надання правової допомоги. Також суду надана копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Гулян Яніни Вікторівни та детальний опис робіт виконаних адвокатом Гулян Я.В. в процесі надання правничої допомоги за договором № 03.02 від 26.02.2020 року. Згідно розрахункової квитанції № 066335 від 02.03.2020 р. позивачем [PERSON] сплачено адвокату Гулян Я.В. вартість послуг адвоката по договору № 03.02 у розмірі 1000 грн. Згідно ч. 4ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Виходячи з принципу розумності, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн., так як вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Outcome: approved