Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що з 01.03.2016 по 29.01.2020 вона проходила службу в управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції в званні - лейтенант поліції. 28.11.2019 року Департаментом патрульної поліції виданий наказ № 2246 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії». 03.12.2018 рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» її визнано непридатною до служби на посаді інспектора роти, про що видано довідку № 326 від 03.12.2018 року. 04.04.2019 року її було звільнено зі служби в поліції. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року у справі № 580/1470/19 її було поновлено на службі та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 року вказане рішення першої інстанції залишено без змін. 08.10.2019 року нею надіслано заяву до УПП в Черкаській області ДПП з вимогою: Надати перелік вакантних посад, які вона може обіймати відповідно до її стану здоров`я та освітнього рівня. 12.11.2019 року нею подано рапорт на зайняття посади начальника сектору правового забезпечення, а вже 28.11.2019 виданий наказ ДПП № 2246 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії». УПП в Черкаській області ДПП в листі від 15.11.2019 № 11662/41/24/01-2019 зазначило, що на зазначену посаду підібраний кандидат, який за своїми моральними та діловими якостями та освітою відповідає займаній посаді. Вказує, що наміру звільнятися в неї не було, а заява про звільнення на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» була нею написана під психологічним тиском, оскільки вона перебувала у стані сильного душевного хвилювання після попереднього звільнення та того, що службове розслідування намагалось проводити не дисциплінарна комісія, а відділ моніторингу та аналітичного забезпечення, що порушувало чинне законодавство. Враховуючи те, що за станом здоров`я вона не могла обіймати посаду інспектора, а посада начальника сектору правового забезпечення була прихована від неї, шляхом введення в оману, що дана посада вже зайнята іншим кандидатом, проведення відносно неї необґрунтованого службового розслідування та відмови Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги надати їй безоплатну вторинну правову допомогу, нею було прийнято рішення написати рапорт на звільнення. 17.12.2019 року вона звернулася до Черкаського місцевого центру з надання БВПД з заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги, а саме представництво у державному органі - управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. До заяви про надання безоплатної вторинної правової допомоги, було додано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. 23.12.2019 року нею отримано наказ Черкаського місцевого центру з надання БВПД від 18.12.2019 № 432 про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] 24.12.2019 року вона звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з вимогою визнати протиправним та скасувати наказ Черкаського місцевого центру з надання БВПД від 18.12.2019 № 432 про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] ; зобов`язати останнього видати наказ про надання БВПД та призначити представника у дисциплінарному провадженні, яке здійснюється у відповідності до наказу ДПП від 28.11.2019 № 2246 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії». Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року вказаний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано наказ Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 18.12.2019 №432 про відмову в наданні [PERSON] безоплатної вторинної правової допомоги. Зобов`язано Черкаський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги видати наказ про надання [PERSON] безоплатної вторинної правової допомоги за її заявою від 17.12.2019. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2020 року у справі № 580/4168/19 апеляційну скаргу Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року залишено без змін. Тобто, судовим рішенням підтверджено протиправність та незаконність прийнятого рішення відповідачем. Незаконною відмовою Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги їй була завдана моральна шкода, оскільки порушення її права на безоплатну правову допомогу, спричинили негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Розмір моральної шкоди оцінює в 75 088 грн., яку просить стягнути з відповідача на її користь. 26 лютого 2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання. Ухвалою від 26 лютого 2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору за подання даної позовної заяви до ухвалення судового рішення. 05 квітня 2021 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року [PERSON] відмовлено у задоволено клопотання про призначення по справі судової психологічної експертизи. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. В судовому засіданні встановлено, що з 01.03.2016 по 29.01.2020 [PERSON] проходила службу в управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора роти № 1 батальйону управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції в званні - лейтенант поліції. 28.11.2019 року Департаментом патрульної поліції виданий наказ № 2246 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії». 03.12.2018 рішенням медичної (військово-лікарської) комісії ДУ «Територіальне медичне об`єднання МВС України по Черкаській області» [PERSON] визнано непридатною до служби на посаді інспектора роти, про що видано довідку № 326 від 03.12.2018 року. 04.04.2019 року [PERSON] було звільнено зі служби в поліції. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.09.2019 року у справі № 580/1470/19 [PERSON] було поновлено на службі та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.01.2020 року вказане рішення першої інстанції залишено без змін. 08.10.2019 року [PERSON] звернулася до УПП в Черкаській області ДПП з вимогою: Надати перелік вакантних посад, які вона може обіймати відповідно до її стану здоров`я та освітнього рівня. 12.11.2019 року [PERSON] подано рапорт на зайняття посади начальника сектору правового забезпечення, а 28.11.2019 виданий наказ ДПП № 2246 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії». УПП в Черкаській області ДПП в листі від 15.11.2019 № 11662/41/24/01-2019 зазначило, що на зазначену посаду підібраний кандидат, який за своїми моральними та діловими якостями та освітою відповідає займаній посаді. У своєму позові позивач вказує, що наміру звільнятися в неї не було, а заява про звільнення на підставі п.7 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» була нею написана під психологічним тиском, оскільки вона перебувала у стані сильного душевного хвилювання після попереднього звільнення та того, що службове розслідування намагалось проводити не дисциплінарна комісія, а відділ моніторингу та аналітичного забезпечення, що порушувало чинне законодавство. 17.12.2019 [PERSON] подано до Черкаського місцевого центру заяву про надання безоплатної вторинної правової допомоги для представництва її інтересів в інших державних органах, зокрема під час проведення службового розслідування в Управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. 23.12.2019 року нею отримано наказ Черкаського місцевого центру з надання БВПД від 18.12.2019 № 432 про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] з зазначенням причини такої відмови. Зокрема, наголошено на відсутність визначеного чинним законодавством механізму надання адвокатом безоплатної правової допомоги з питання здійснення представництва інтересів особи в державних органах не в рамках захисту її прав в судовому порядку. 24.12.2019 року [PERSON] звернулася до Черкаського окружного адміністративного суду з вимогою визнати протиправним та скасувати наказ Черкаського місцевого центру з надання БВПД від 18.12.2019 № 432 про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] ; зобов`язати останнього видати наказ про надання БВПД та призначити представника у дисциплінарному провадженні, яке здійснюється у відповідності до наказу ДПП від 28.11.2019 № 2246 «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії». Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року вказаний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано наказ Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 18.12.2019 №432 про відмову в наданні [PERSON] безоплатної вторинної правової допомоги. Зобов`язано Черкаський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги видати наказ про надання [PERSON] безоплатної вторинної правової допомоги за її заявою від 17.12.2019. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2020 року у справі № 580/4168/19 апеляційну скаргу Черкаського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги залишено без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 року залишено без змін. У своєму відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10.02.2020 Черкаським місцевим центром видано наказ про надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] з питання, що передбачає представництво її інтересів в інших державних органах, зокрема під час проведення службового розслідування в Управлінні патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. Черкаським місцевим центром видано доручення адвокату Нікітюку А.М. для надання безоплатної вторинної правової допомоги [PERSON] , з порушеного у зверненні питання. На даний час дію доручення не припинено, проте [PERSON] особисто не зацікавлена у співпраці з адвокатом. Нікітюк А.М. неодноразово повідомляв Черкаський міський центр про неможливість виконання доручення, оскільки клієнтка не виходить на зв`язок. З [PERSON] адвокат мав нагоду зустрітись двічі, одразу після отримання доручення. З метою з`ясування обставин справи адвокатом було направлено запит до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. Листом Управління патрульної поліції в Черкаській області адвоката повідомлено, що [PERSON] звільнилась зі служби з причин, не пов`язаних зі службовим розслідуванням. У відзиві також зазначено, що не відповідає дійсності інформація вказана в позовній заяві про відсутність у позивача можливості користуватись послугами адвоката, адже Черкаським місцевим центром не одноразово повідомлялась [PERSON] про те, що вона має право на отримання безоплатної вторинної правової допомоги і їй буде надано адвоката для оскарження рішень, дій або бездіяльності Управління патрульної поліції в Черкаській області в судовому порядку. Таким чином, позивач мала змогу подати звернення до Черкаського місцевого центру та отримати послуги адвоката для оскарження неправомірних дій Управління патрульної поліції в Черкаській області щодо приховання від неї посади начальника сектору правового забезпечення або щодо незаконного проведення службового розслідування стосовно неї та з інших питань, що стосувались тиску з боку державного органу. Проте, позивач правом на отримання безоплатної вторинної правової допомоги не скористалась. Вищевказане свідчить про відсутність наміру у [PERSON] співпрацювати з Черкаським місцевим центром та отримувати правову допомогу в порядку визначеному чинним законодавством. При цьому, у своєму позову [PERSON] вказує на те, що підставою звернення з позовом до суду є заподіяння моральної шкоди саме рішеннями Черкаського місцевого центру про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги. Однак, з такими доводами позивача суд не може погодитися, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості ( ч. 3 ст. 23 ЦК України). Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до роз`яснень у п.п.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач, як на підставу для задоволення позову, посилається на наявність рішення суду, яким визнано протиправною бездіяльність Черкаського місцевого центру щодо відмови у призначенні адвоката на засіданні дисциплінарної комісії. Позивач зокрема також зазначає, що вказаним рішенням відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у настанні для неї негативних явищ, які в сукупності зводяться до двох наслідків, а саме, втрати роботи та позбавленні права на отримання безоплатної правової допомоги. Аналізуючи подані позивачем докази суд вважає, що причинно-наслідковий зв`язок між її звільненням та відмовою Черкаського місцевого центру в наданні безоплатної вторинної правової допомоги з питання порушеного в заяві від 14.12.2019 року - відсутній. Позивачем не надано доказів створення перешкод в подальшій реалізації нею прав і законних інтересів, встановлених Конституцією і Законами України, внаслідок прийнятого Черкаським місцевим центром рішення. 19.12.2019 листом Черкаського місцевого центру позивача одночасно з винесеним рішенням про відмову було повідомлено про можливість отримання нею безоплатної вторинної правової допомоги з питання оскарження рішень, дій або бездіяльності Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції. Наявність лише самого судового рішення про визнання протиправним рішення Черкаського місцевого центру не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки даним рішенням не встановлюється доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності заподіяння моральної шкоди. Позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй душевних страждань внаслідок винесення відповідачем у справі оскарженого рішення, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправних дій відповідача, передбачених ч. 2 ст. 23 ЦК України. Позивачем не надано жодного доказу спричинення їй моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 75 088 грн. Наведені в позовній заяві обставини жодним чином не обґрунтовують сам розмір моральної шкоди. Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведені факт наявності втрат немайнового характеру, обставин за яких настали вимушені зміни в її житті, що безпосередньо пов`язані з прийнятим відповідачем рішенням, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача по справі, а також не обґрунтовані вимоги щодо розміру завданої моральної шкоди, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Так, ухвалою суду від 26 лютого 2021 року позивачу відстрочено сплату судового збору за подання даної позовної заяви до ухвалення судового рішення. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, до стягнення з позивача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved