Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що після смерті її діда [PERSON], який помер [INFO], залишилось спадкове майно, а саме: право на земельну частку (пай) площею 2,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 08.04.2016року. Зазначає, що своїм майном [PERSON] не розпорядився. На час його смерті разом із ним проживала його дружина [PERSON].(баба позивача), яка фактично прийняла усе майно після смерті чоловіка. Вказує, що її баба [PERSON] померла [INFO]. На час смерті їй також належало право на земельну частку (пай) площею 3,26 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 08.04.2016року. Стверджує, що за життя [PERSON] склала заповіт, яким усе своє майно заповіла їй (позивачу). На час смерті [PERSON] вона (позивач) проживала разом із бабою, здійснювала догляд за будинком, обробляла земельні ділянки та по даний час продовжує проживати в даному будинку. Інших спадкоємців першої черги за законом немає, оскільки її (позивачки) батьки померли. Однак, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на зазначені земельні частки (паї), у зв'язку з їх втратою, та неможливість отримання їх дублікатів, позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права у нотаріуса, у зв'язку із чим змушена звертатися до суду із даним позовом. З огляду на наведене, просить суд визнати за нею право власності на вищевказані земельні частки (паї), в порядку спадкування після смерті діда [PERSON] та баби [PERSON] В підготовче засідання позивач не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій просить суд справу розглянути у її відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області у підготовче засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі. Представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори у підготовче засідання не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності. Представник третьої особи - Відділу у Мостиському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, в підготовче засідання не з'явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Судом встановлено, що [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (діда позивача). До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ЗАТ «Каменяр», що на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), розміром 2,44 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 15.04.2016року за [NUMBER] (виданого взамін загубленого від 26.05.1997року серії [NUMBER]). Як вбачається із матеріалів справи, за життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дружина померлого [PERSON], яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №53332780 від 18.09.2018року вбачається, що спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Тобто, інших спадкоємців першої черги після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, крім його дружини [PERSON], немає. Отже, після смерті [PERSON] його право на вищевказану земельну частку (пай) перейшло за загальними правилами спадкування до дружини [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (баби позивача). До складу даної спадщини входить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ЗАТ «Каменяр», що на території Крисовицької сільської ради Мостиського району Львівської області (правонаступником якої є Мостиська міська рада Львівської області), розміром 3,26 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала спадкодавцю [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 15.04.2016року за [NUMBER] (виданого взамін загубленого від 26.05.1997року серії [NUMBER]). Як вбачається із матеріалів спадкової справи №385/02, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі, за життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 04.01.2002року, яким усе своє майно заповіла [PERSON] (позивачу у справі), яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тобто у відповідності до ст.549 ЦК України в редакції 1963 року вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті баби. Інших спадкоємців після смерті [PERSON], які б мали право на обов'язкову частку у спадщині чи претендували б на таку, немає. В той же час, через відсутність правовстановлюючих документів на спірні земельні частки (паї), а саме оригіналів вищевказаних сертифікатів, позивач не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв'язку із чим звернулася до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON]; копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 15.04.2016року за [NUMBER] (виданого взамін загубленого від 26.05.1997року серії [NUMBER]); копією Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого 15.04.2016року за [NUMBER] (виданого взамін загубленого від 26.05.1997року серії [NUMBER]); копіями довідок, виданих виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області [NUMBER] та [NUMBER] від 14.06.2017року; копією заповіту [PERSON] від 04.01.2002року; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та позивачем [PERSON]; копією свідоцтва про народження позивача [PERSON]; копіями довідок Мостиської міської ради Львівської області №2.17-2196 та №2.17-2196 від 19.10.2017року; копією спадкової справи №385/02, заведеної у Мостиській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON]; інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) щодо спадкодавця [PERSON] та іншими матеріалами справи. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.). Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Відповідно до ч.1 ст.529 цього кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю оригіналів сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування. Таким чином суд приходить до висновку, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved