Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просить: встановити факт, що має юридичне значення а саме, що [PERSON] [INFO] є батьком [PERSON] [INFO]; зобовязати Новомосковський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести до актового запису про народження [PERSON], [INFO] відповідні зміни; визнати за малолітнім [PERSON], [INFO] у порядку спадкування за законом після померлого 01 квітня 2016 року [PERSON] право власності на /4 частину спадкового майна, а саме квартири за адресою пл. Леніна 1/67 м. Новомосковськ Дніпропетровської області, що належала померлому на праві приватної власності. В обґрунтування заявлених вимог заявник посилалася на те, що 11 жовтня 2010 року [PERSON] народила дитину - [PERSON]. Батьком дитини був [PERSON] [INFO]. З батьком дитини позивач проживала разом однією сімєю без реєстрації шлюбу, внаслідок чого при народженні дитини у актовому записі про народження батько записаний на підставі ст. 135 СК України, зі слів матері. Про те, що [PERSON] був батьком дитини він знав, не заперечував проти цього. Приблизно після того, як дитині виповнився один рік позивач з [PERSON] розірвали стосунки та перестали проживати однією сімєю. Після припинення спільного проживання [PERSON] постійно відвідував дитину, брав участь у вихованні сина та допомагав позивачу у його утриманні. У позивача з [PERSON] були наміри належним чином оформити батьківство відносно сина, але зробити це вони не встигли, оскільки [PERSON] помер 01 квітня 2016 року. Після смерті [PERSON] виникло питання про прийняття спадщини. [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцем першої черги є син позивача, але у свідоцтві про народження [PERSON] [PERSON] не записаний, як батько дитини і запис про батька міститься лише зі слів матері. Позивач звернулася до нотаріуса від імені малолітнього сина із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із тим, що у свідоцтві про народження [PERSON] [PERSON] не записаний батьком дитини, що змушує позивача звернутися до суду із заявою про встановлення факту батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON]. Вказує, що вже зверталася до суду із позовною заявою щодо встановлення факту батьківства і в рамках цієї справи було проведено судову генетичну експертизу, але через невірні процесуальні дії по справі, вона змушена була відмовитися від позову. Вказує, що відповідно до проведеної у 2016 році експертизи (експертний висновок № 624 від 01 червня 2016 року [PERSON] є батьком дитини - [PERSON] Зазначає, що [PERSON] за життя належало нерухоме майно - квартира за адресою пл. Леніна 1/67 м. Новомосковськ Дніпропетровської області, 1/2 якого повинно належати її синові в порядку спадкування за законом, як синові померлого. До судового засідання від позивача надійшла заява, у відповідності до якої остання позов підтримала та просила його задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява, у відповідності до якої остання визнала позов в частині визнання батьківства та просила відмовити в задоволенні позову про визнання права власності. Справу просила розглянути за її відсутності. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи у відсутність представників. Проти задоволенні позову треті особи не заперечили. Дослідивши письмові докази що в матеріалах справи, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.1 ч.1 та ч.2 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За ст.130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Ч.3 ст.128 СК України вказує, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Матеріали справи свідчать, що 11 жовтня 2010 року народився [PERSON], батьком якого вказано [PERSON], матір`ю [PERSON]. 01 квітня 2016 року помер [PERSON] З матеріалів спадкової справи вбачається, що 07 квітня 2016 року до нотаріуса звернувся [PERSON], син [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 08 липня 2016 року до нотаріуса подано заяву [PERSON] в інтересах малолітнього [PERSON], вказаного як син померлого із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Сторонами визнано, що під час реєстрації народження [PERSON], відомості про батька внесено на підставі ч.1 ст.135 ЦК України. Відповідно до Висновку експерта № 205 від 31 травня 2016 року, проведеного в межах цивільної справи № 183/2316/16-ц судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи зразків крові померлого [PERSON], дитини [PERSON]О, громадянки [PERSON], вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків складає не менше 99,9999 %. 29 листопада 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] через відсутність доказів на підтвердження родинного зв`язку між [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 128 Сімейного кодексу України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. З урахуванням викладеного, системний аналіз наданих позивачем доказів свідчить про наявність підстав для задоволення вказаної позову частково та встановлення факту батьківства не суперечить чинному законодавству і не порушує чиїх-небудь прав або охоронюваних законом інтересів. Встановлення факту родинних відносин необхідне позивачу для вступу у спадщину, іншого порядку встановлення означеного факту не існує, внаслідок чого позовна заява в цій частині обґрунтована і підлягає задоволенню. Вирішуючи позов в частині визнання права власності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в цій частині в зв`язку з тим, що підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] нотаріусом визначено відсутність відомостей на підтвердження родинного зв`язку. Доказів того, що нотаріусом не визнається право на отримання у спадщину нерухомого майна, яке просить визнати за собою позивач суду не надано. Доказів оскарження, невизнання та порушення права на спадщину позивача зі сторони нотаріуса, відповідачів до матеріалів справи не долучено. Позивач не позбавлений права звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, належне померлому після встановлення судом факту батьківства. Внаслідок чого суд приходить до висновку, що в цій частині позову, з урахуванням положення ст.ст.1, 3 ЦПК України права позивача не є порушеними, а відтак позов в цій частині задоволенню не підлягає. Крім того, відповідачем долучено до справи докази того, що нерухоме майно, право на яке просить визнати за собою позивач станом на 28 жовтня 2011 року належить відповідачу та не надано доказів того, що спірне майно належало померлому на час смерті. На підставі викладеного,

Outcome: partial