Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків недійсності, покликаючись на те, що на вулицях міста Львова від представників ФОП [PERSON] вона отримала листівку, де були розписані пропозиції по купівлі вікон зі знижками. Згодом, після проведення замірів вікон, вона направилася в офіс даного підприємця, що знаходився за адресою: м.Львів, вул.Князя Святослава, 11 для погодження вартості конструкції вікон. [PERSON] переконав її в тому, що найкращий варіант для покупця - взяти вікна у розстрочку без переплати. Їй був наданий пакет документів із вказівкою, де ставити свій підпис без надання можливості детального вивчення цих документів. Таким чином, 25 липня 2014 року вона уклала договір (індивідуальний номер замовлення № ВМ-661L) з ФОП [PERSON] на виготовлення та передачу у власність віконних конструкцій. Відповідно до п. 2.1. Договору індивідуальний номер замовлення, вартість виробів складає 4303,00 грн. Також, у цьому ж приміщенні разом з укладенням вказаного договору, нею було підписано кредитний договір № 401637257 від 25 липня 2014 року, зі змістом та умовами якого її не було ознайомлено, при цьому переконано, що це є документи по безвідсотковій розстрочці. Після ознайомлення з документами, примірники яких їй не були надані, виявилося, що її введено в оману щодо правової природи договору, особи продавця товару, істотних умов договору (процентної ставки, значення подорожчання кредиту та інших умов). Пунктом 2.5 вказаного кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику для оплати/часткової оплати товарів згідно з переліком, що вказаний в специфікації № 401637257 від 25 липня 2014 року або листі-гарантії до цього договору від 25 липня 2014 року у загальній сумі 3872,00 грн. шляхом безготівкового перерахування готівкових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON], проте таких додатків до договору вона не отримувала. Вироком Залізничного районного суду м.Львова від 06 жовтня 2015 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.190 КК України. Як вбачається з вказаного вироку, [PERSON], маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ «Альфа-Банк», призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу за договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив. Отже, на момент укладення кредитного договору № 401637257 від 25 липня 2014 року сторона не мала наміру створення реальних правових наслідків, а саме наміру надати кредит позичальнику для придбання ним послуг по виготовленню та встановленню вікон, а наміром було перерахувати кошти на рахунок третіх осіб для використання ними таких на власні потреби. Таким чином, укладення нею кредитного договору відбулося внаслідок обману і не відповідало її волі. Зважаючи на наведене вище, вважає, що кредитний договір укладений з порушенням вимог\~Закону України «Про захист прав споживачів»\~та вимог ст.ст.203,\~215 ЦК України, а тому просить визнати такий недійсним. Також просить застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді односторонньої реституції щодо кредитного договору та стягнути з відповідача сплачені нею ПАТ «Альфа-Банк» кошти в розмірі 780,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, давши аналогічні пояснення, викладеним у позовній заяві. Просить позов задовільнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Треті особи у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст.169 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обовязки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, 25 липня 2014 року між позивачем [PERSON] та фізичною особою підприємцем [PERSON] в офісі останнього, що розташовувався на пл.Князя Святослава, 11 у м. Львові, був укладений договір (індивідуальний номер замовлення ВМ - 661 L), відповідно до умов якого виконавець ФОП [PERSON] зобов'язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність замовника [PERSON] ПВХ конструкцій, а замовник оплатити вартість виробів в розмірі 4303,00 грн. /а.с. 12/ Згідно п. 3.2. даного договору після оплати повної вартості виробів замовником, виконавець зобов'язався передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 51 робочого дня з моменту укладення договору на виготовлення та передачу у власність віконних конструкцій. /а.с. 12/ Відповідно до ч. 1\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У відповідності до ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1 - 3, 5 та 6\~ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3\~ст.203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 3\~ст.203 ЦК України\~правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. 25 липня 2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №401637257, згідно якого сторони домовилися про надання банком позичальнику [PERSON] споживчого кредиту на суму 4302,22 грн. під 0,01% річних в термін погашення кредиту до 28 липня 2016 року для оплати товарів, оплати страхового платежу та оплати комісійної винагороди банку /а.с. 13/ Відповідно до п.п. «а» п. 2.5 договору №401637257, оплата товарів здійснюється згідно переліку вказаному у специфікації № 401637257 від 25 липня 2014 року або листі-гарантії до цього договору від 25 липня 2014 року у загальній сумі 3872,00 грн. шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] /а.с. 13/ Після підписання оспорюваного кредитного договору позивач почала вносити кошти на погашення кредиту та сплатила всього в користь ПАТ «Альфа-Банк» 780,00 грн. /а.с. 16/ Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору і вимогами вищезазначеного Кодексу. Як встановлено вироком Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2015 року у кримінальній справі № 462/5345/15-к про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190 КК України, [PERSON], маючи умисел на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою, повторно, шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а саме за допомогою спеціалізованої системи ПАТ «Альфа-Банк», призначеної для реєстрації заявок, передачі інформації щодо прийнятого фінального рішення про надання чи відмову у наданні кредиту відповідному покупцеві та оформлення кредитних договорів, необхідних для видачі кредитів покупцям, здійснюючи підприємницьку діяльність в офісі, що розташовувався на пл. Князя Святослава, 11 у м.Львові, укладав договори на поставку та встановлення метало-пластикових конструкцій, однак наміру поставляти товар та виконувати роботу за договорами не мав, а отримані від потерпілих кошти привласнив. Так, 25 липня 2014 року [PERSON], перебуваючи в офісі, що розташовувався на пл. Князя Святослава, 11 у м.Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном та діючи з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, повторно, шляхом зловживання довірою, під приводом організування роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій згідно договору (індивідуальний номер замовлення ВМ- 661 L) від 25 липня 2014 року укладеного із [PERSON], отримавши від останньої шляхом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки грошові кошти у сумі 4303,00 грн., не виконав роботу передбачену договором, при цьому уникаючи зустрічі із потерпілою, вказані грошові кошти на вимогу [PERSON] не повернув, спричинивши таким чином останній матеріальну шкоду на зазначену суму. Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України істотне значення має обман щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Також, суд враховує розяснення, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та судову практику Верховного Суду України з зазначеної категорії справ, згідно якої, при вчиненні правочину під впливом обману, формування волі потерпілого відбувається не вільно, а вимушено, під впливом недобросовісних дій інших осіб, які полягають у навмисному створенні у потерпілого помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Внутрішня воля потерпілого на вчинення правочину відповідає його зовнішньому волевиявленню, однак її формування відбувається не вільно, а під впливом обману з боку інших осіб. Встановлення наявності умислу у недобросовісної сторони ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до вчинення є неодмінною умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України. Спонукати потерпілого до вчинення правочину повинні не будь-які треті особи, як це має бути при помилці, а саме друга сторона правочину. Друга сторона правочину може спонукати потерпілого до вчинення правочину як безпосередньо, так і через третіх осіб. Головне, щоб цей вплив чинився на потерпілого з відома або на прохання другої сторони правочину. Якщо обман здійснено третьою стороною за власною ініціативою, підстав для визначення правочину недійсним немає, крім випадків коли третя особа була представником сторони правочину при його вчиненні. В ході розгляду справи судом безспірно встановлено, що оспорюваний кредитний договір № 401637257 від 25 липня 2014 року укладався в один день з договором (індивідуальний номер замовлення ВМ - 661 L) в приміщенні офісу ФОП [PERSON] Крім цього встановлено, і дані обставини не заперечені жодними доказами відповідача ПАТ «Альфа-Банк», що в момент укладення договору про надання споживчого кредиту, представник банку присутній не був, такий договір представлявся позивачу для підписання разом з іншими документами стороною за договором побутового підряду. Жодних відомостей про виконання вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо попереднього письмового роз'яснення позивачу умов Кредитного договору, відповідачем суду не представлено. Одночасно між сторонами підписано договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів від 25 липня 2014 року, у якому відсутня інформація про уповноважену особу зі сторони банку на підписання даного правочину і, відповідно, відсутній підпис уповноваженої особи. /а.с. 15/ Відповідно до п. 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року не є укладеними правочини (договори), у\~\~яких відсутні\~\~встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення. Договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів від 25 липня 2014 року підписаний лише однією стороною [PERSON], а зі сторони ПАТ «Альфа-Банк» такий не підписаний та не скріплений печаткою, а тому він вважається не укладеним так, як\~вчинений із недодержанням письмової форми. Зі змісту вказаних правочинів є очевидним, що метою укладення договору про надання споживчого кредиту, позивачу була запропонована оплата матеріалів та послуг з виготовлення конструкцій ПВХ ФОП [PERSON] В той же час, як вбачається із змісту кредитного договору, вигодонабувачем за цим договором являється інша фізична особа підприємець [PERSON] Внаслідок наведеного, суд вважає, що на момент укладення договорів 25 липня 2014 року позивачу не було повідомлено про істотні умови кредитного договору і з його змістом вона не мала можливості ознайомитися, оскільки на час його підписання представник банку був відсутній, договір укладався пакетом разом з іншим договором побутового підряду в приміщенні офісу ФОП [PERSON], відомостей про письмове ознайомлення позивача із умовами договору відповідачем не представлено. Також, за наслідком укладення договорів жодного товару нею придбано та отримано не було, кредитні кошти були перераховані банком на рахунок сторонньої особи, яка не була стороною договору індивідуального замовлення. А також, в момент підписання договору споживчого кредиту позивач не усвідомлювала того факту, що укладає договір із банком, оскільки представник банку був відсутній, а сторона за договором побутового підряду її запевнила, що нею укладається договір по безвідсотковій розстрочці для оплати вартості виготовлення конструкцій ПВХ, а не отримання повної суми в кредит. Отже, внаслідок недобросовісних дій сторони за договором (індивідуальний номер замовлення ВМ - 661 L) від 25 липня 2014 року, які полягали у тому, що не будучи представником ПАТ «Альфа-Банк», але володіючи без відповідних повноважень примірником кредитного договору № 401637257, нею не було надано позивачу можливості ознайомитися з договором, одночасно надано неправдиву та неповну інформацію про правову природу правочину, зміст прав та обов'язків, що виникали у позивача після укладення такого правочину, і в такий спосіб, шляхом обману, у позивача було недобросовісно сформовано внутрішню волю до укладення оспорюваного правочину, а тому позовні вимоги про визнання недійним кредитного договору є підставними та підлягають до задоволення. Також, суд вважає за необхідне застосовувати наслідки недійсності правочину, передбачені\~ст.216 ЦК України та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені нею ПАТ «Альфа-Банк» 780,00 грн. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved