Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з серпня 1991 року сторони почали мешкати разом у цивільному шлюбі. [INFO] у них народився син - [PERSON] . 22 січня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеській області. Спільне життя з відповідачем не склалося, втрачено почуття любові та бажання підтримати сімейні стосунки. На сьогоднішній день сторони проживають окремо, фактично шлюбні відносини між ними припинено. Таким чином, сім`я фактично розпалася, шлюб існує тільки формально. Примирення не можливо. Сумісне господарство не ведеться. Спільної згоди про розірвання шлюбу в порядку ст. 106 СК України сторони не досягли, а тому позивач змушена звернутися д суду. Крім того, за час спільного проживання однією сім`єю сторонами було набуте право власності на наступне майно: 1)1/3 частки нежитлового будинку - гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] »; 2)1/3 частки нежитлового будинку - гаражу з господарськими спорудами та спорудою, розташованого за адресою: [ADDRESS]; 3)Нежитловий будинок - кіоск з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] »; 4)1/2 частки нежитлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] «а»; 5)3/5 частки магазину [ADDRESS] ; 6)Квартиру [ADDRESS]; 7)Транспортний засіб - вантажний фургон, марки ГАЗ, модель 4301, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ) [PERSON] засіб - легковий седан - В, марки Mercedes-Benz 124, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] )Транспортний засіб - вантажний фургон, марки ГАЗ, модель 3309, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] )Транспортний засіб - вантажний фургон, марки ГАЗ, модель 3309, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] )Транспортний засіб - вантажний фургон, марки Mercedes-Benz, модель 1831, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Загальна сума спільно нажитого майна подружжя складає 1 290 000,00 грн, з яких нерухоме майно вартістю 651 360,00 грн та рухоме майно вартістю 644 640,00 грн. Позивач зазначає, що дане майно відноситься до спільної сумісної власності та може бути поділено між подружжям. Позивачу судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача - адвоката Вальченко В.В., відповідно до якої він просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі та просять його задовольнити, судові витрати позивач просить залишити за нею. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов має бути задоволено з наступних підстав. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, з серпня 1991 року сторони почали мешкати разом у цивільному шлюбі. [INFO] у них народився син - [PERSON] . 22 січня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції в Одеській області. Спільне життя з відповідачем не склалося, втрачено почуття любові та бажання підтримати сімейні стосунки. На сьогоднішній день сторони проживають окремо, фактично шлюбні відносини між ними припинено. Таким чином, сім`я фактично розпалася, шлюб існує тільки формально. Примирення не можливо. Сумісне господарство не ведеться. Спільної згоди про розірвання шлюбу в порядку ст. 106 СК України сторони не досягли, а тому позивач змушена звернутися д суду. Суд вважає, що сім`я між сторонами розпалася остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Крім того, за час спільного проживання однією сім`єю сторонами було набуте право власності на наступне майно: 1)1/3 частки нежитлового будинку - гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] »; 2)1/3 частки нежитлового будинку - гаражу з господарськими спорудами та спорудою, розташованого за адресою: [ADDRESS]; 3)Нежитловий будинок - кіоск з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] »; 4)1/2 частки нежитлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] «а»; 5)3/5 частки магазину [ADDRESS] ; 6)Квартиру [ADDRESS]; 7)Транспортний засіб - вантажний фургон, марки ГАЗ, модель 4301, 1994 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] )Транспортний засіб - легковий седан - В, марки Mercedes-Benz 124, 1989 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] )Транспортний засіб - вантажний фургон, марки ГАЗ, модель 3309, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] )Транспортний засіб - вантажний фургон, марки ГАЗ, модель 3309, 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] )Транспортний засіб - вантажний фургон, марки Mercedes-Benz, модель 1831, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Загальна сума спільно нажитого майна подружжя складає 1 290 000,00 грн, з яких нерухоме майно вартістю 651 360.00 грн та рухоме майно вартістю 644 640,00 грн. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до наведеної норми права, вище вказане спірне майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбано під час знаходження сторонами в шлюбі та не виключено з цивільного обороту. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги докази, які свідчать про час набуття позивачем та відповідачем спірного майна, суд, вважає, що дійсно, воно відноситься до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що під час придбання спірного майна сторони находились в зареєстрованому шлюбі, проживали разом, вели спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, таким чином, суд приходить до висновку, що позов має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved