Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги та просить стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення 1289,40 грн., гарячої води 874,97 грн., з централізованого постачання холодної води 374,44 грн., водовідведення 473,56 грн., інфляційних 2499,00 грн., та 3% річних 540,10 грн., а всього 6051,47 грн. та судовий збір. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що власником квартири [ADDRESS] (колишнє сел. Комсомольське) Зміївського району Харківської області була [PERSON] Згідно з договором купівлі-продажу від 18.06.2012 р. [PERSON] продала вказану квартиру. Однак, до 18.06.2012 року Зміїівською ТЕС ПАТ «Центренерго» відповідачу в повному обсязі надавались комунальні послуги. Плата за послуги відповідачем здійснювалась нерегулярно. Відповідач прострочила виконання своїх зобовязань у звязку з чим станом на 31.01.2017 р. виникла заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 6051,47 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, 11.04.2017 року надала заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість, розрахунок боргу є надуманим, квитанції за надані послуги їй не надавались, крім того позивачем пропущено строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України 14 січня 2009р. N5, передбачено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил; проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди); використовувати приміщення житлового будинку і гуртожитку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, гуртожитку, порушують умови проживання громадян При цьому, відповідно до положень п.2) ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Як встановлено судом, 18.06.2012 року відповідачу належала квартира [ADDRESS], яку вона продала, на підставі договору купівлі - продажу від 18.06.2012 р. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору. Згідно ст. 32 Закону України «Про житлові комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає можливість зробити висновок про те, що відповідальність споживача за надані житлово-комунальні послуги, за їх несплату, наступає у випадку підтвердження установою або організацією, яка їх надає, факти несплати останніх. Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Так, згідно з положеннями ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з розрахунком заборгованості від 31.01.2017 року, відповідачем останній платіж за комунальні послуги було здійснено у квітня 2012 року в сумі 50 грн. Позов було подано до суду 06.03.2017 року, тобто після спливу трирічного строку для звернення до суду. Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed