Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться на вул. Джерельній №7 у місті Львів-Винники, кадастровий номер 4610160300:07:003:0349. Позов мотивує тим, що є власником житлового будинку, який розташований в м. Винники на вул. Джерельній, 7, права власності на який набула в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 20 березня 2017 року. Набути право власності на спірну земельну ділянку в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно не має змоги, оскільки спадкодавець за час життя не оформив Державного акту про право власності на земельну ділянку після укладення договору купівлі-продажу від 22 березня 1996 року. Зазначає, що є спадкоємцем першої черги, інші спадкоємці відсутні. В обґрунтування позовних вимог посилається на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують її право на спірну земельну ділянку. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст. 30 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року), ст.ст. 16, 1216, 1218, 1225, 1261 ЦК України. 1 березня 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою суду 3 квітня 2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просила такий задовольнити. Представник відповідача [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 2 січня 2018 року в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника Винниківської міської ради, а у вирішенні спору покладається на розсуд суду. За таких обставин, враховуючи, що представником відповідача подано клопотання про розгляд справи у його відсутності, суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності такого та постановити рішення на підставі наявних доказів, відносно чого позивач не заперечила. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1997 року (Закону № 475/97- ВР), визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що 22 березня 1996 року [PERSON] набув право власності на незакінчений будівництвом будинок, який знаходиться в м. Винники на вул. Джерельній, 7, що стверджується договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом жилого будинку від 22 березня 1996 року (а.с. 10) та розташований на земельній ділянці площею 0,06 га, що вбачається з державного акту на право власності на землю серії ЛВ № 60056018 від 24 січня 1996 року (а.с. 9). Будівництво будинку звершив і оформив на нього право власності, що стверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок серії КММ № 004961 від 7 вересня 1999 року (а.с. 11). У відповідності до ст. 30 ЗК України (в редакції закону від 5 травня 1993 року) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Таким чином, до [PERSON] перейшло право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться на вул. Джерельній №7 у місті Львів-Винники, кадастровий номер 4610160300:07:003:0349, яка належала продавцю незавершеного будівництвом будинку [PERSON] (а.с. 9, 16-21). Цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування житлового будинку (а.с. 9). 20 березня 2017 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 455571 від 21 березня 2017 року (а.с. 12). До дня смерті [PERSON] належним чином не оформив право власності на спірну земельну ділянку, що позбавляє можливості оформити на неї право власності в порядку спадкування, шляхом отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно. 21 вересня 2017 року позивач, як дружина спадкодавця, набула право власності на будинок № 7 на вул. Джерельній у м. Львів-Винники після смерті [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НМІ № 964770 від 21 вересня 2017 року, витягом з Державного реєстру про реєстрацію права власності речових прав на нерухоме майно № 98083437 від 21 вересня 2017 року та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49191178 від 21 вересня 2017 року (а.с. 13-15). У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Таким чином, оскільки позивач набула 21 вересня 2017 року право власності на будинок № 7 на вул. Джерельній у м. Львів-Винники, який розташований на земельній ділянці площею 0,06 га, а тому право власності інших осіб на вказану земельну ділянку припинились. Однак позивач позбавлена можливості оформити право власності на спірну земельну ділянку в позасудовому порядку, оскільки на час смерті [PERSON] він не оформив належним чином право на неї, хоча позивач в силу зазначених вище положень закону має право на спірну земельну ділянку, а тому суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, що знаходиться на вул. Джерельній №7 у місті Львів-Винники, кадастровий номер 4610160300:07:003:0349, оскільки право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягнення понесені позивачем судові витрати в розмірі 1219,9 гривень судового збору. Враховуючи наведене та

Outcome: approved