Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом, в якому просили визнати за громадянином [PERSON] , громадянином [PERSON] , громадянином [PERSON] , в порядку спадкування за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , на 270/437 частини земельної ділянки кадастровий номер 5310137000:18:008:0369 загальною площею 874 кв.м., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови, за адресою: [ADDRESS] , в наступному порядку: за [PERSON] 90/437 частини площею 180 кв.м; за [PERSON] 90/437 частини площею 180 кв.м; за [PERSON] 90/437 частини площею 180 кв.м. Припинити право спільної сумісної власності громадянки [PERSON] , яка померла [INFO] , та громадянки [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 5310137000:18:008:0369 загальною площею 874 кв.м., цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови, за адресою: [ADDRESS] . В обгрунутвання позову вказували, що 02.11.2020 року приватний нотаріус Медведєва В.А., розглянувши нашу заяву, видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку приватизованої земельної ділянки загальною площею 0,0874 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровим номером: 5310137000:18:008:0369, після смерті баби у зв`язку із невизначеністю часток у спільній сумісній власності. Ухвалою суду від 05.05.2021 року відкрито провадження у справі. 21.05.2021 року на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визначення частки, де [PERSON] просила суд визначити, що її частка в земельній ділянці кадастровий номер 5310137000:18:008:0369, загальною площею 0,0874 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає -167/437 частини, площею 334 кв.м., визнати право власності на неї; припинивши право спільної сумісної власності громадянки [PERSON] , яка померла [INFO] , та її [PERSON] , на вказану земельну ділянку. В обґрунтування зустрічного позову вказувала, що маючи намір визначити частки у приватній сумісній власності на земельну ділянку кадастровий номер 5310137000:18:008:0369 за адресою: [ADDRESS] вона звернулась до відповідачів, як спадкоємців [PERSON] із заявою - пропозицією, щоб врегулювати вказане питання. Проте, жодної відповіді на неї не отримала, з моменту отримання відповідачами заяви пропозиції минуло більше місяця. Ухвалою суду від 28.07.2021 року зустрічний позов об`єднано з первісним в одне провадження. Ухвалою суду від 06 вересня 2021 року закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі за первісним позовом не з`явився, подали заяву до суду про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримали просили задовольнити, проти задоволення зустрічного позову не заперечували. Відповідач в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надійшло клопотання з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, просила задовольнити зустрічний позов, проти задоволення первісного позову не заперечувала. Третя особа будучи належним чином повідомленою про день час та місце слухання справи про причину неявки суд не повідомили, надала заяву з проханням слухати справу без її участі, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву, дослідивши письмові матеріали справиі проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Так судом встановлено, що згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 23.04.2016 р. за номером 57998891, земельна ділянка кадастровий номер 5310137000:18:008:0369 загальною площею 0,0874 га, за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), землі житлової та громадської забудови, перебуває у приватній спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтво про смерть серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] . Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є онуками [PERSON] , та її спадкоємцями. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Медведєвою В.А., відкрито спадкову справу №10/2020. Згідно постанови приватного нотаріуса Медведєва В.А., від 02.11.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку приватизованої земельної ділянки загальною площею 0,0874 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровим номером: 5310137000:18:008:0369, у зв`язку із невизначеністю часток у спільній сумісній власності. Маючи намір визначити частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку кадастровий номер 5310137000:18:008:0369 за адресою: [ADDRESS] , позивачі зверталися до відповідача із заявою- пропозицією, щоб врегулювати вказане питання. Проте, жодної відповіді на неї ми не отримали, з моменту отримання відповідачем вищевказаної заяви- пропозиції минуло більше місяця. Враховуючи викладене, належним і єдиним способом наших цивільних прав та інтересів є визнання права в порядку п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Згідно висновоку експерта № 30 від 14.04.2021 року за результатами експертного земельно-технічного дослідження щодо вищевказаних питань є наступним: По першому питанню: У дослідницькій частині та на кресленнях додатку № 3 є варіант розподілу земельної ділянки площею 874 кв.м., кадастровий номер 310137000:18:008:0369 за адресою: [ADDRESS] , наступним чином: -ділянка площею 540 м2 - у спільному користуванні спадкоємців [PERSON] (позначено зеленим кольором); ділянка площею 334 м2 - у окреме користування [PERSON] (позначено жовтим кольором). По другому питанню: За результатами проведених розрахунків експерт встановив, що частки співвласників земельної ділянки площею 874 кв.м., кадастровий номер 5310137000:18:008:0369 за адресою: [ADDRESS] фактично складають: [PERSON] - 167/437; спадкоємці [PERSON] - 270/437, у тому числі зважаючи на поставлене питання: [PERSON] - 90/437, [PERSON] - 90/437 та [PERSON] - 90/437. Поряд з цим, судовий експерт, визначаючи частки співвласників, здійснив їх розрахунок згідно таблиці 2 та перевірку рівності одиниці суми визначених часток: 90/437+90/437/+90/437+167/437 = (90+90+90+167)/437 = 437/437 = 1. Стаття 106 ЦПК України передбачає, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Згідно зі статтями 21, 24 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у томі числі щодо захисту права власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Разом з тим, ч. ч. 1, 2ст. 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частиною 1 ст.131 ЗК України також передбачена можливість набуття права власності на земельну ділянку на підставі успадкування. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п.10, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини Згідно п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24- 753/0/4-13 у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Позивачі вказують, що між співвласниками земельної ділянки кадастровий номер 5310137000:18:008:0369 склалося фактичне користування нею, де у користуванні [PERSON] перебувало 540/874 частини площею 0,0540 га, тому між ними, як її спадкоємцями, погоджений наступний варіант користування земельною ділянкою: [PERSON] 180/874 частини площею 0,0180 га без визначення частки в натурі; [PERSON] 180/874 частини площею 0,0180 га без визначення частки в натурі; [PERSON] - 180/874 частини площею 0,0180 га без визначення частки в натурі; а у [PERSON] в фактичному користуванні частка складає 334/874, що становить 0,0334 га, що також підтверджується планом поділу земельної ділянки виданого TOB НВІ «ЗЕМРЕСУРС». У відповідності до положень ст.ст. 317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, якими врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає, що первісні та зустрічні позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved