Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на ті обставини, що являється власником будинку під номером [ADDRESS]. У зазначеному будинку з 11 вересня 2013 року зареєстрована відповідач у справі [PERSON] З часу реєстрації у вказаному будинку відповідач жодного дня не проживала, її особисті речі в будинку відсутні, участі в утриманні будинку вона не приймає, будь-якої допомоги на утримання будинку не здійснює, комунальні платежі не сплачує. На неодноразові звернення до відповідача та належним чином не реагує та добровільно знятися з реєстрації не бажає, а тому позивач звернулася до суду та просить визнати [PERSON] такою, що не набула права на користування належним їй будинком. Позивач [PERSON], відповідач та представник третьої особи Миронівської міської ради Київської області в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином . Позивачем та представником Миронівської міської ради Київської області до суду надані заяви з проханням розглянути справу за їх відсутності на підставі письмових доказів наявних у матеріалах справи. Відповідач про розгляд справи повідомлялася судом за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання, а тому суд вважає що вона належним чином поваідомлена про розгляд справи. Суд, дослідивши надані ними документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 47, 48 Конституції України кожній особі гарантовано право на житло. Згідно з ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону та за рішенням суду. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК УРСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до якого вселення у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім ' ї. В даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку під номером 12, що по вулиці Яблунева Миронівського району Київської області. Вказані обставини підтверджуються інформацією, яка міститься у витягу з реєстру про реєстроацію права власності на нерухоме майно реєстраційний номер [NUMBER] житлового будинку по [ADDRESS] власником якого є [PERSON]. Відповідно до довідки Миронівської міської ради Миронівського району Київської області за № 02-50/3608 від 19 жовтня 2016 року розпорядженням міського голови м. Миронівка «Про перейменування вулиць та провулків міста Миронівка» № 4 - од від 29 січня 2016 року вулиця Кірова перейменована на вулицю Яблунева. У вказаному будинку зареєстрована [PERSON], [INFO]. Із актів від 21 вересня 2015 року, 21 жовтня 2015 року, 28 грудня.2015 року, 21 січня 2016 року, 20 лютого 2016 року, 11 березня 2016 року, 29 квітня 2016 року, 30 травня 2016 року, 22 липня 2016 року, 12 серпня 2016 року, 21 вересня 2016 року, 18 жовтня 2016 року, 02 листопада 2016 року вбачається, що [PERSON] в будинку під номером [ADDRESS] не проживає, її особистих речей у будинку не виявлено. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідач [PERSON], будучи зареєстрованою у вказаному будинку, не користується, не користувалася та не користується ним більше одного року без поважних причин, в зв'язку з чим вимоги позивача про визнання її такою, що не набула право користування даним будинком, являються обгрунтованими. Відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382- IV є спеціальним актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 даного закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язана з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Оскільки суд прийшов до висновку про визнання [PERSON]. такою, що не набула право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS], то підлягає задоволенню і вимога позивача про зобовязання відповідача знятися з реєстрації у вказаному будинку. На підставі ст.ст. 47,48 Конституції України, ст.ст. 319, 383, 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання»

Outcome: approved