Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у місті Києві в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби міста Києва, третя особа публічне акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про зняття арешту із майна [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , що накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 51893741, виданий 11.08.2016, видавник: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що на даний час позбавлена можливості іншим шляхом зняти арешт, наявність якого перешкоджає їй як власнику вільно володіти, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а тому позивач і звернулась до суду із позовом. Ухвалою судді від 11.04.2018 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи призначення судового засідання у спрощеному провадженні. Від відповідача до суду відзив не надходив. Від третьої особи пояснення до суду не надходили. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 4 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд, дійшов висновку, що позов підлягає задово-ленню, виходячи з такого. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ч. 1, п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення. Судом встановлено, що 17.05.2016 Оболонським районним судом м. Києва по справі № 756/13300/15-ц за позовом ПАТ АБ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] ., [PERSON] про стягнення заборгованості було ухвалене заочне рішення, яким солідарно на користь банку загальну суму заборгованості у розмірі 148006,39 дол. США та 55396 грн. 60 коп. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріним Романом Олександровичем від 11.08.2016 відкрито виконавче провадження за №51893741 на підставі виконавчого листа № 2/756/1149/16 виданого 04.07.2016. Оболонським районним судом м. Києва на виконання рішення від 17.05.2016 по справі № 756/13300/15-ц. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Подпоріним Романом Олександровичем від 11.08.2016 у межах виконавчого провадження №51893741 постановою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] та оголошення заборону на його відчуження. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 18.10.2017 заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/13300/15-ц від 17.05.2016 скасовано. 25.10.2017 [PERSON] звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби міста Києва Головного те-риторіального управління юстиції у місті Києві із заявою про закінчення виконавчого провадження із підстави п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», зняття арешту, виключення відомостей з Єдиного реєстру боржників, скасування інших заходів щодо виконання рішення. Зі змісту листа Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві за вих. №10476/012-01-28 від 31.10.2017 «про розгляд звернення» вбачається, що 28.08.2017 державним виконавцем відділу винесено постанову про повернення виконавчого документу згідно п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», а відтак державним виконавцем не є можливим зняти арешт з майна боржника. Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного ре-єстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №96035552 від 01.09.2017 та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №50115139 від 11.08.2016 підтверджується, що на підставі вищевказаної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 11.08.2016 наявний арешт всього нерухомого та рухомого майна [PERSON] . За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Положеннями ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. У ч.1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Оскільки винесення 28.08.2017 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку шляхом винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту на виконання ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 18.10.2017 про скасування заочного рішення Оболонського районного суду м. Києва по справі № 756/13300/15-ц від 17.05.2016, а потреба в арешті майна [PERSON] відпала, враховуючи неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та необхідність захисту прав позивача шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved