Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовною заявою, правову підставу вимог за якою уточнила в судовому засіданні 28.02.2017, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 в сумі 32083 грн. 85 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 31.08.2009 року працювала на посаді вчителя географії Ільцівської загально-освітньої школи (далі ЗОШ) І-ІІІ ступенів, а з 04.10.2010 наказом від 29.09.2010 її призначено на посаду директора школи. Наказом від 25.02.2014 №57-к її було звільнено із займаної посади. Даний наказ нею оспорювався в суді і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015, залишено в силі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 про її поновлення на роботі. В подальшому її було поновлено на роботі, однак наказом від 05.10.2015 №449-к знову звільнено незаконно, що призвело до нових судових спорів. Рішенням суду її було поновлено на роботі, а наказ про звільнення скасовано. Однак до цього часу рішення в частині поновлення її на роботі не виконане, у звязку із чим просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з аналогічних підстав. Доповнила, що в жовтні 2015 року її поновлення на роботі на посаді директора відбулося без її відома в пятницю, в останній робочий день тижня. А вже наступного робочого дня, в понеділок, її було звільнено наказом від 05.10.2015. На той час вона не працювала ні одного дня, з наказом про її прийняття на роботу вона не ознайомлювалася, а тому вважає, що для обрахунку середнього заробітку слід використовувати останні два відпрацьовані нею місяці перед першим незаконним звільненням. Крім цього зазначила, що ці обставини раніше визнавав і сам відповідач, оскільки заявлена нею сума середнього заробітку розрахована на її звернення відділом освіти Верховинської районної державної адміністрації. Також вважає, що отримані нею доходи на посаді вчителя протягом спірного періоду не підлягають врахуванню при визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню, оскільки вона працевлаштувалася в іншій школі і на іншій посаді, ніж тій на якій відповідач її зобовязаний поновити. Представник відповідача відносно позову заперечила. Вказала, що відповідачем не оспорюється саме право позивача на виплату середнього заробітку у звязку із затримкою виконання рішення суду. В той же час вважає, що такий підлягає вирахуванню виходячи із середньоденного заробітку за фактично відпрацьований позивачем час перед звільненням, тобто два робочих дні у жовтні 2015 року, оскільки згідно табелю обліку робочого часу позивач працювала, їй нараховувалася та виплачувалася заробітна плата. Також вважає, що відповідно до вимог законодавства позивачу підлягає виплаті різниця між середнім заробітком та отриманими нею доходами за спірний період, оскільки відповідачем її було прийнято на роботу на посаду вчителя у іншій школі, і протягом спірного періоду виплачувалася заробітна плата. Заслухавши пояснення сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд ухвалює судове рішення про таке. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07.2015 (а.с.15-17) задоволено касаційну скаргу [PERSON], скасовано рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.12.2014, залишено в силі рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 (а.с.18-21), яким задоволено позов [PERSON] Поновлено [PERSON] на попередній роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів та на посаді вчителя географії з 25.02.2014. Судом встановлено, що наказом від 02.10.2015 №447-к [PERSON] поновлено на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів, а вже наказом від 05.10.2015 №449-к її звільнено із займаної посади. Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2016, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.05.2016, позов [PERSON] задоволено частково, визнано недійсним наказ відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації від 05.10.2015 №449-к, поновлено [PERSON] на роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів з 06.10.2015. Згідно з частиною п'ятою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Однак, як безспірно встановлено в судовому засіданні, рішення суду, що набрало законної сили 04.05.2016 про поновлення на роботі відділом освіти Верховинської районної державної судової адміністрації на даний час не виконане, наказу про це відповідачем по даний час не видано. Одночасно в ході судового розгляду встановлено, і дані обставини вбачаються із змісту рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014, на момент прийняття рішення про поновлення позивача на роботі на посаді директора та вчителя географії Ільцівської [PERSON] ступенів, [PERSON] працювала у іншій Верховинській заочній школі на посаді вчителя. При цьому обоє сторін визнали, що на даний час і протягом спірного періоду з 01 липня по 31 грудня 2016 року позивач продовжує працювати на вказаній посаді у Верховинській заочній школі. За наведених обставин суд приходить до переконання про те, що на даний час має місце затримка з вини відповідача виконання не тільки рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2016 щодо поновлення позивача на роботі на посаді директора Ільцівської [PERSON] ступенів, а й рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 в частині поновлення позивача на посаді вчителя географії зазначеної школи. При цьому, така затримка є протиправною всупереч правовому положенню щодо негайності такого виконання рішення суду, а тому суд вбачає підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі. Однак при визначенні розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню на користь позивача суд виходить з наступного. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацом 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. В судовому засіданні представник відповідача заперечила такий спосіб визначення середньоденного заробітку, переконана що такий повинен визначатися виходячи із фактично відпрацьованого часу після поновлення позивача на роботі, який складає менше двох місяців. Дійсно, у другому реченні абзацу 3 пункту 2 Порядку передбачено, що працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Проте, як уже встановлено судом виплата середнього заробітку повязана з невиконанням обох рішень Косівського районного суду Івано-Франківської області від 14.11.2014 та Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2016, тому правильним суд вважає застосовувати до вказаних правовідносин положення першого речення абзацу 3 пункту 2 Порядку щодо обчислення середньоденного заробітку виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували первинному незаконному звільненню. Більш того, судом взято до уваги той факт, що поновлення позивача фактично відбулося в пятницю, в останній робочий день тижня, а наступного робочого дня, в понеділок 05.10.2015 її звільнено. При цьому, як встановлено із досліджуваних судом рішень суду, з таким наказом про прийняття на роботу позивач не була ознайомлена. З врахуванням наведеного у суду немає підстав вважати, що після поновлення на роботі позивач приступила до виконання своїх посадових обовязків та працювала протягом двох робочих днів. З цих же підстав представлені відповідачем табель виходу на роботу за жовтень 2015 та відомості про нарахування заробітної плати не є належними доказами на підтвердження обставин про те, що після первинного звільнення у лютому 2014 році, позивач відпрацювала на займаних посадах до звільнення будь-який час. А оскільки перед цим звільненням позивач відпрацювала більше двох місяців, тому положення Порядку щодо обчислення середнього заробітку виходячи із фактично відпрацьованого часу працівником не підлягають до застосування. Як вбачається із відповіді відділу освіти Верховинської районної державної адміністрації та представлених відомостей про отриману заробітну плату на посаді вчителя та директора Ільцівської ЗОШ в грудні 2013 січні 2014 (а.с.53-54), позивачу було нараховано в кожному місяці заробітну плату в сумі 5129 грн. Таким чином середньоденний заробіток за цей період з врахуванням відпрацьованих 43 робочих дні за цей період становить 238 грн. 60 коп. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку). Разом з тим, пунктом 10 Порядку визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Як вбачається із представленої відповіді відділу освіти на запит суду від 28.02.2017, станом на 01.07.2016 посадовий оклад на займаній посаді позивачем перед звільненням становив 3362 грн., який було збільшено з 01.05.2016 із посадового окладу в розмірі 3159 грн. З 01.12.2016 посадовий оклад зріс до 3788 грн. З врахуванням наведеного суд приходить до переконання про необхідність корегування середньоденного заробітку позивача для обчислення виплат позивачу за спірний період з урахуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів відповідно до положень наведеного пункту 10 Порядку, та визначає, що за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 включно середньоденний заробіток повинен збільшуватися на коефіцієнт 1,06, а за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 на коефіцієнт 1,13. Отже, за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 включно, середньоденний заробіток позивача збільшений на коефіцієнт підвищення посадового окладу становить (238,6х1,06) 252,92 грн.; за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 включно (238,6х1,13) 269,62 грн. А оскільки за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 року мало місце 107 робочих днів, за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 22 робочих дні, тому розмір середнього заробітку за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача за період з 01.07.2016 по 30.11.2016 включно становить (252,92х107) 27062 грн. 44 коп., за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 включно становить (269,62х22) 5931 грн. 64 коп., а всього в сумі 32994 грн. 08 коп. Однак, шляхом системного аналізу правової норми ст.236 КЗпП України, а також правових розяснень Пленуму Верховного Суду України у п.32 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» щодо присудження виплат середнього заробітку, вбачається обовязок суду враховувати отримувані доходи позивачем за іншим місцем праці протягом спірного періоду та стягувати різницю між отриманими доходами та нарахованою сумою середнього заробітку. Оскільки позивач за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 включно працювала на посаді вчителя у Верховинській заочній школі та отримувала заробітну плату, тому виплата середнього заробітку за цей період повинна бути зменшеною на загальну суму отриманих доходів за новим місцем праці. При цьому судом не враховуються доводи позивача щодо незастосування судом різниці між отриманими доходами та середнім заробітком, оскільки місце працевлаштування та вид діяльності у цих правовідносинах не мають жодного правового значення. Із представленої відповідачем довідки про доходи (а.с.41) вбачається, що позивач за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 включно, працюючи на посаді вчителя Верховинської заочної школи отримала доходів на загальну суму 33247 грн. 59 коп. А тому враховуючи, що позивачем протягом спірного періоду було отримано заробітну плату в розмірі, що перевищує розмір нарахованого середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, і така була їй виплачена відповідачем, що в судовому засіданні позивач визнала, тому на переконання суду середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 01.07.2016 по 31.12.2016 включно не підлягає стягненню з відповідача. У звязку із наведеним в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, на позивача, як особу, що звільнена від сплати судового збору, судові витрати не покладати.

Outcome: dismissed