Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач, є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та не надає належну матеріальну допомогу на утримання дитини та просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходів/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До судового засідання позивач надала заяву про уточнення прохальної частини позову в частині стягнення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, про підтримання позову повністю та розгляд справи у її відсутність (а. с. 17). Відповідач надав заяву про визнання уточненого позову та розгляд справи у його відсутність ( а.с. 18). Згідно ст.169 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 17.08.2013 року (а. с. 3). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.4 ), яка проживає разом з позивачем , що не заперечується відповідачем. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за вихання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи факт визнання позову, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач не виконує належним чином, свій батьківський обовязок по утриманню дитини, з нього на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно, до досягнення дитиною 18 років . Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 640 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 180-182, 187, 194 СК України,

Outcome: approved