Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів вказуючи, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2013 року. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Позивачка в позовній заяві стверджує, що одруження виявилося невдалим, сторони не зійшлися характерами мають різні погляди на життя, відповідач нехтує потребами сім`ї. Збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливе. Просить суд розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову. Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала заяву про слухання справи у її відсутність. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Подав заяву в якій позовні вимоги підтримав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16 січня 2013 року. (а.с. 7) Від даного шлюбу, згідно поданих свідоцтв про народження, сторони мають сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] (а.с. 14-15). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вжив заходів щодо примирення подружжя, однак сторони не бажають примиритись. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружніх стосунків і бажають розлучитися. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). З матеріалів справи вбачається, що діти проживають разом з матір`ю, що підтверджується актом обстеження умов проживання № 176 від 16 жовтня 2020 року, тому суд приходить до висновку, що позов в цій частині також підлягає задоволенню. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів ; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В силу ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що відповідач проживає окремо і участі в утриманні своєї дитини в повному обсязі не приймає, інших дітей на утриманні відповідач не має, при цьому домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного оподатковуваного мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача не буде обтяжливим для відповідача. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved