Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивачі 25 грудня 2013 року звернулися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та вселення. Уточнивши позовні вимоги, посилалися на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності за законом на 1/4 та 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Однак позивачі не мають змоги потрапити до квартири через те, що замок був змінений, а в квартирі за згодою [PERSON] проживають квартиранти. На сьогоднішній день позивачі фактично позбавлені можливості користуватись і володіти своїми частками в квартирі, між сторонами по справі виникають непорозуміння, сварки та суперечки з приводу спірної квартири. Позивачі, уточнивши позовні вимоги, просили суд зобов'язати [PERSON] протягом 10 днів з часу набрання рішенням законної сили, виселити квартирантів з займаної квартири, які будуть знаходитися на час виселення в квартирі за адресою: [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] не чинити позивачам перешкоди в користуванні квартирою шляхом повернення позивачам ключів від вхідних дверей квартири та вселення їх туди. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] до Житлово-будівельного кооперативу № 148 «Связист», Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON], Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, треті особи - Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради про визнання довідки такою, як помилково виданою, скасування свідоцтва, припинення права власності, внесення змін та виключення з реєстру, визнання свідоцтва недійсним - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], треті особи - Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, Житлово-будівельний кооператив № 148 «Связист», Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Друга дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом - задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В задоволенні іншої частини зустрічного позову [PERSON] - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], ЖБК № 148 «Связист», Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради про визнання частково недійсним реєстраційного посвідчення та свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на частину квартири - задоволено частково. Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В задоволенні іншої частини зустрічного позову [PERSON] - відмовлено (а.с. 6-14). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2013 року в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним відмовлено (а.с. 50-51). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2013 року рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2013 року залишено без змін (а.с. 52-53). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На підставі ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно. Однак, суд зауважує, що позивачі не зареєстрували у встановленому законом порядку своє право власності на квартиру [ADDRESS]. За таких обставин позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення та вселення, заявлені передчасно, до проведення державної реєстрації свого права власності, що виключає можливість задоволення позову. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того, позивачами в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження проживання у квартирі [ADDRESS] квартирантів. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] незаконні, необґрунтовані, недоведені та безпідставні, а, отже, задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed