Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона 18.05.2015 уклала з [PERSON] у Добровеличківській державній нотаріальній конторі договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими побутовими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Починаючи з 2010 року по день звернення до суду з відповідним позовом відповідачі не проживають в будинку позивача, не приймають участі у витратах на утримання будинку, однак зняти реєстрацію місця свого проживання в будинку [PERSON] не бажають, чим порушують її право власності . Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена вчасно належним чином надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялись вчасно належним чином. Судом неодноразово здійснювались виклики відповідачів відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зареєстровану адресу місця проживання відповідачів судових повісток. Поштові відправлення були повернуті до суду з поміткою «Адресат за вказаною адресою відсутній». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Помічнянська міська рада Добровеличківського району Кіровоградської області представника в судове засідання не забезпечила, про день, час та місце слухання справи повідомлені вчасно, належним чином, надали до суду заяву в якій проти позову не заперечують. Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 26.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Суд вважає за можливе розглядати справу на підставі ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу, на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є власником будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами та будівлями від 18.05.2015 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.05.2015, індексний номер витягу 37666137 ( а.с.9 ). Із вказаного вище договору купівлі-продажу з`ясовано, що [PERSON] , [INFO] , є колишньою власницею належного нині позивачеві житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами та будівлями . З довідок № 0668, 0669 від 23.01.2020, виданих Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області встановлено, що [PERSON] дійсно зареєстрована з 17.05.2013 по теперішній час за адресою [ADDRESS] . До складу її сім`ї входять син [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11). Згідно з довідкою № 9 від 04.02.2020, виданою головою вуличною комітету № 14 Помічнянської міської ради Добровеличківського району, Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] дійсно є власником та проживає з 2013 року у житловому будинку за адресою [ADDRESS] . За цією адресою прописана [PERSON] , після реєстрації шлюбу [PERSON] , яка є попередньою власницею вказаного житлового будинку. [PERSON] фактично не проживає за зазначеною адресою з 2010 року (а.с. 12). Згідно з довідкою № 15 від 06.02.2020, виданої головою вуличною комітету № 14 Помічнянської міської ради Добровеличківського району, Кіровоградської області, встановлено, що [PERSON] дійсно є власником та проживає з 2013 року у житловому будинку за адресою [ADDRESS] . За цією адресою прописаний [PERSON] , але фактично не проживає з 2010 року (а.с.13). Зі змісту довідки №1590 від 19.05.2020, виданої Помічнянською міською радою Добровеличківського району Кіровоградської області, з`ясовано, що [PERSON] та [PERSON] дійсно зареєстровані за адресою [ADDRESS] з 28.08.2002 по теперішній час. Згідно з ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Згідно з п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна . Враховуючи зазначене, а також відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.05.2015, з`ясовано, що право власності [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами та будівлями припинене укладенням з позивачем договору купівлі-продажу вказаного нерухомого майна від 18.05.2015. Сторонами не надано суду доказів, які б вказували на існування правочинів, на підставі яких відповідачі мали б право користуватися належним [PERSON] житловим будинком з господарсько-побутовими спорудами та будівлями . Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи зазначене суд вважає, що відповідачам, які протягом чотирьох років без поважних на те причин не проживають в будинку позивача, втратили право на користування цим житлом . Факт знаходження на реєстраційному обліку відповідачів в домоволодінні позивача позбавляє останню можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідачів у розмірі 1681 гривню 60 копійок.

Outcome: approved