Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON], Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області про скасування рішення сесії Мшанецької сільської ради від 17 лютого 2012 року про передачу у власність земельної ділянки та скасування Державного акта на право власності на земельну ділянку. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що згідно рішення сесії Мшанецької сільської ради від 17 січня 2012 року №125 [PERSON] передано у власність земельну ділянку та виготовлено Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 883764, площа приватизованої земельної ділянки відповідача не відповідає дійсній, так як згідно рішення сесії Мшанецької сільської ради від 29 грудня 2003 року №52 їй передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,56 га для ведення особистого селянського господарства та згідно даних земельно - облікових документів сільської ради за нею рахується земельна ділянка площею 0,56 га, однак коли викликала спеціалістів для виготовлення технічної документації на земельну ділянку, то виявилося, що частину її земельної ділянки приватизовано відповідачем. Просить визнати незаконним рішення сесії Мшанецької сільської ради від 17 січня 2012 року №125, яким передано у власність [PERSON] земельну ділянку та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 883764, так як з нею як суміжним землекористувачем не узгоджено межі земельної ділянки та рішенням Зборівського районного суду визнано незаконним Державний акт на право власності на землю серії ТР№1136 на імя [PERSON] Представники позивача позов підтримали повністю та послалася на обставини, викладені у позові, просять позовні вимоги задоволити. Відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог, так як вважає, що Державний акт на право власності на землю отриманий законно, а те, що площа земельної ділянки позивача вказана в рішенні сесії сільської ради про передачу в приватну власність не відповідає площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивача, то в нього також так було і через те, при винесенні рішення Зборівським районним судом в 2008 році, він як представник відповідача визнав позов та звернувся із заявою до сільської ради про проведення інвентаризації земельної ділянки і виготовив нові Державні акти на право власності на земельну ділянку, в яких площа відповідає дійсній площі земельних ділянок. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, так як Державний акт на право власності на землю виданий законно та просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності для звернення [PERSON] до суду, оскільки про можливі порушення вона знала значно раніше. Відповідач представник Мшанецької сільської ради в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву про слухання справи без представника. Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини регулюються ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 118, 119, 125, 126, 140, 149, 152, 158 ЗК України, ст. 373 ЦК України. Право власності громадян та юридичних осіб на землю гарантується ст.14 Конституції України. Відповідно до положень ч.2 ст.14 Конституції України це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Підстави набуття права на землю передбачені ст.116 Земельного кодексу України. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається ст.118 ЗК України, відповідно до вимог якої сільська рада розглядає клопотання громадян про надання їм безоплатно у власність земельних ділянок для певного цільового використання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Поняття, зміст права власності на землю та підстави його набуття визначено в нормах ст.ст. 78, 81 і 116 цього Кодексу. Частиною 2 та 3 ст. 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами і юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. При цьому безоплатна передача земельних ділянок у власність провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначається ст.118 ЗК України, відповідно до вимог якої сільська рада розглядає клопотання громадян про надання їм безоплатно у власність земельних ділянок для певного цільового використання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільні справи розглядаються судом в межах заявлених фізичними чи юридичними особами вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу ( ч.1 ст. 60 ЦПК України). Позивачу [PERSON] згідно рішення сесії Мшанецької сільської ради від 29 грудня 2003 року №52 (а.с.8) передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 56 га для ведення особистого селянського господарства та згідно даних земельно - облікових документів сільської ради за нею рахується земельна ділянка площею 0,56 га, довідка Мшанецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 20 серпня 2012 року №560 (а.с.13) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25901904 від 21.08.2014 р. (а.с.78) відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка, що в с.Мшанець, Зборівського району, Тернопільської області, кадастровий номер 6122687700:02:001:0467, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, площею 0,2189 га, що виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАА 877879, виданого Зборівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], спадкова справа №72-2014, зареєстровано в реєстрі за №151 (а.с.77) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25900817 від 21.08.2014 р. (а.с.81) відповідачу [PERSON] належить земельна ділянка, що в с.Мшанець, Зборівського району, Тернопільської області, кадастровий номер 6122687700:02:001:0466, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,25 га, що виникло на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАА 877878, виданого Зборівською державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON], спадкова справа №72-2014, зареєстровано в реєстрі за №149 (а.с.80). Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 28 березня 2008 року в цивільній справі №2-3/2008 р. за позовом [PERSON] до Мшанецької сільської ради, [PERSON] про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку, позов задоволено, визнано Державний акт на право приватної власності на землю серії ТР№1136 виданий 27 лютого 1997 року Мшанецькою сільською радою [PERSON] недійсним (а.с.79). Актом інвентаризації земельних ділянок від 04 листопада 2011 року встановлено, що [PERSON] станом на 01.01.2001 року користується земельними ділянками 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, 0,1800 га та 0,2189 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.85) та актом обстеження земельної ділянки [PERSON] від 24 квітня 2012 року, який складений комісією та засвідчений Мшанецькою сільською радою встановлено, що межові границі між земельними ділянками гр. [PERSON] та [PERSON] не порушено. Між сусідами виникають конфлікти та суперечки за межу, а тому [PERSON] рекомендовано звернутися в ліцензовану організацію ПП фірма «Матек» для проведення обміру земельної ділянки та виносу її внатурі. (а.с.11). Як вбачається із рішення Зборівського районного суду від 29 березня 2012 року (а.с.16), яким вирішувалися вимоги [PERSON] щодо усунення порушень перешкод в користуванні земельною ділянкою [PERSON] та [PERSON], будь-яких обставин щодо зайняття відповідачами частини земельної ділянки [PERSON] не встановлено. Дослідивши зібрані по справі докази, подані сторонами, суд прийшов до висновку, що [PERSON] належними і допустимими доказами не підтвердила, що Мшанецька сільська рада, приймаючи 17.01.2012 року рішення про передачу у приватну власність площею 0,6489 га з них: для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд площею 0,2500 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1800 га та 0,2189 га, діяла не в межах наданих повноважень чи їх перевищила, не доведено того, що [PERSON] не мав права на отримання у власність зазначених земельних ділянок, не доведено, що рішення сільською радою приймалося з порушенням норм законодавства, і не вказано з посиланням на докази факту порушення прав чи інтересів [PERSON] прийнятим 17.01.2012 року рішенням. Відповідно до положень ст.317 та ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і ці права він здійснює на власний розсуд. Частина 1 ст.321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приймаючи до вищевикладене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах законодавства, не підтвердженні матеріалами справи. У звязку із тим, що позов [PERSON] не доведено, що є самостійною підставою для його відмови, питання застосування позовної давності судом не розглядається (абзац 3 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі»). Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються та не стягуються.

Outcome: dismissed