Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона на підставі договору дарування, укладеного 28 квітня 1993 року, є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], однак в будинку не проживає. Реєстрація відповідача в належному позивачеві помешканні не дає змоги в повному обсязі реалізовувати свої права в якості власника, в добровільному порядку відповідач не бажає знятися з реєстрації, тож змушена з даним позовом звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. У матеріалах справи міститься її заява , в якій вона позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення, просить розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи йому повідомлено у встановленому законом порядку, причини неявки невідомі. Згідно ухвали Знам'янського міськрайонного суду розгляд справи проводиться заочно. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що в справі є достатньо матеріалів, які вказують на права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи суд встановив, що відповідно до договору дарування від 8.04.1993, зареєстрованого 4.11.1993, (а.с.4,5), [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] за згодою власника 16.05.2014, але в будинку не мешкає, що підтверджується актами про не проживання та довідкою Макариської сільської ради (а.с.6,8-10). Відповідно до статей 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 і 2 ст.317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 2 цієї статті власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача більше року і дана обставина підтверджена матеріалами справи. За таких обставин суд вважає, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, тобто позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст.64, 71, 72, 156 ч.4, ЖК України та

Outcome: approved