Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує наступним: з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбних відносин у них народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2015 року у справі №153/1172/15-ц, з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі по 500 (п`ятсот) гривень, щомісячно на кожну дитину, починаючи із [INFO] і до досягнення дітьми повноліття. Позивач посилається на те, що вік дітей збільшився, у зв`язку з чим витрати на їх утримання збільшились, зросли ціни на одяг, продукти харчування, на інші товари, необхідні для навчання дітей, збільшився гарантований мінімальний розмір аліментів на одну дитину. Відповідач від добровільного збільшення розміру аліментів відмовляється. Вважаючи права дітей порушеними, позивач просить суд збільшити розмір аліментів та стягнути на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, починаючи із вступу рішення в законну силу і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином - судовою повісткою із рекомендованим повідомленням, за зареєстрованим місцем проживання. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, відзив суду не подав, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи в його відсутність до суду не надійшло. Тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. У визначений судом строк, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. 13 березня 2020 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області було відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання з повідомленням сторін. З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. З копії свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] , виданого 08.03.2007, встановлено що 08.03.2007 [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] (а.с.7). Із копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 27.10.2015, справа 153/1171/15-ц, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 08 березня 2007 року виконкомом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, розірвано (а.с.4). Із копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 25.07.2007 виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Із копії свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 23.09.2011 виконавчим комітетом Дзигівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Із довідки про реєстрацію місця проживання №01-15/61 від 04.03.2020, виданої Іванівською сільською радою Волноваського району Донецької області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає по [ADDRESS] (а.с.13). Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітніх дітей. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Сімейне право встановлює принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, передбачає здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей. Згідно зі ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення із відповідача аліментів на утримання його дитини. Оцінюючи усі докази, що є у справі, у їх сукупності, суд вважає недоведеними обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, виходячи із наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст.16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Частина 2 статті 83 ЦПК України визначає, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тобто, зміні підлягає розмір аліментів, який визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками. Позивач при зверненні до суду зазначила, що рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області №153/1172/15-ц з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Разом з цим, позивачем не надано суду зазначене рішення яким було встановлено розмір аліментів та який вона просить змінити. В свою чергу суд відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України. Окрім цього, при вирішенні вимог щодо зміни способу (розміру) раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Позивачем не доведено зміни матеріального стану чи сімейного стану відповідача, наявності у останнього регулярного доходу, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Доказів того, що відповідач працевлаштований та має регулярний дохід, який би дозволяв сплачувати позивачці аліменти в тому розмірі про який вона просить, суду не надано. Разом з тим, позивачем не заявлялося клопотань про витребування судом таких доказів. Відповідно до Постанови Верховного суду України у справі №459/2181/17, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою як для ухвалення нового рішення про збільшення їх розміру, так і для відмови в перерахунку. Відповідно до ч. 6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням відсутності доказів щодо обгрунтування позовних вимог, правові підстави для зміни способу стягнення аліментів відсутні. За наслідками розгляду справи, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.7 ст. 141 ЦПК України. Так, оскільки позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору, останній підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed