Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договір купівлі-продажу ? частки квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідченим 19 серпня 2009 р. приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1222. Посилаючись на те, що відповідачем не було виконано вимоги п. 2.1. Договору, та не було сплачено їй грошові кошти в сумі 39 820,00 (тридцять дев'ять тисяч вісімсот двадцять грн. 00 коп.) гривень. Зазначає, що відповідач підтверджує факт несплати зазначеної суми грошових коштів на її користь. Позивач та її представник у судовому засідання підтримали позовні вимоги. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.02.1999 року виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с 17). Відповідно до договору про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 14.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1184, [PERSON] та [PERSON], частки у квартирі [ADDRESS] визначаються рівними і становлять по ? частці цілої квартири у кожного. Подальше користування та розпорядження вищезазначеною квартирою здійснюватиметься з дотриманням вимог чинного законодавства про спільну часткову власність. Відповідно до договору купівлі-продажу частки квартири від 19.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] передала у власність [PERSON] ? частки квартири [ADDRESS], а [PERSON] прийняв нерухоме майно та сплатив за нього обговорену суму. Згідно заяви від 17.01.2018 року [PERSON] визнає позовні вимоги в повному обсязі, зазначає, що ним не сплачено грошову суму за ? частини квартири [ADDRESS] (Троїцька) в місті [PERSON] за договором купівлі-продажу частки квартири від 19.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], виплатити зазначену суму у нього немає можливості. Статтею 206 частиною 4 встановлено, що у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд не може прийняти визнання позову відповідачем, оскільки це суперечить нормам чинного законодавства, з огляду на наступне. Згідно\~ст. 12 ч. 3 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази\~подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями\~ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з вимогами\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до\~статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно\~ст. 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. За положеннями\~ст. 655 ЦК України\~за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ч. 1, 2\~ст. 638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК України\~суди розглядають справи за позовами про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Твердження відповідача щодо несплати коштів за договором спростовуються пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу частки квартири від 19.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON]. Відповідно до якого, продаж вчинено за 39820,00 грн. , які сплачені покупцем та одержані продавцем в повній сумі до підписання цього договору. Своїм підписом під договором продавець свідчить про проведення з ним повного розрахунку та відсутність до покупця будь-яких претензій фінансового характеру. Зазначена ціна відповідає волевиявленню сторін, є остаточною, змінам не підлягає. Продавець вважає її розмір вигідним для себе та не повязаним зі збігом будь-яких тяжких обставин. Сторони встановили, що умови договору щодо сплати продажної ціни договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення відповідно до ст. 631 ЦК України. Також суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки відповідач не заперечує проти невиконання умов договору, то у сторін наявний встановлений законодавством спосіб врегулювання спору шляхом розірвання договору купівлі-продажу у нотаріуса. Зокрема, згідно Порядку внесення змін до нотаріально посвідченого договору або його розірвання регулюється п. 7 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595 (далі Порядок) встановлений механізм розірвання укладеного договору. Договір сторін про зміну або розірвання нотаріально посвідченого договору здійснюється шляхом складання окремого договору. Договір про зміну або розірвання договору підписується сторонами і посвідчується нотаріусом. Якщо нотаріус, який посвідчив договір, позбавлений можливості посвідчити договір про його зміну або розірвання (у разі смерті, заміщення нотаріуса, у разі неможливості виконання ним своїх обовязків, припинення нотаріусом діяльності, передачі документів до державного нотаріального архіву або з будь-яких інших причин), договір про зміну або розірвання у встановленому законом порядку посвідчується іншим нотаріусом. При цьому таким нотаріусом має складатися додатковий примірник договору, який направляється ним за місцем зберігання договору, що змінюється або розривається. Сторонам договору нотаріус розяснює про повернення правовстановлюючого документа за місцем зберігання примірника договору, що розірваний. З метою дотримання правил ведення нотаріального діловодства такий примірник договору про зміну або розірвання доцільно направляти з відповідним супровідним листом. При цьому отриманий посвідчений іншим нотаріусом примірник договору про зміну або розірвання додається до примірника основного договору. Як зазначено у п. п. 7.4 розділу ІІ Порядку, якщо договір про розірвання договору про відчуження нерухомого майна посвідчується після державної реєстрації договору про відчуження, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, де перевіряє відсутність (наявність) заборони відчуження або арешту, відсутність (наявність) реєстрації іпотеки. Відсутність або наявність податкової застави та інших застав нотаріусом перевіряється за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що виготовляються відповідні витяги. Розірвання договорів, предметом яких є майно, що перебуває у податковій заставі, здійснюється за письмовою згодою відповідного податкового органу. Щодо проставлення нотаріусом відміток. Згідно з п. п. 7.2 глави 1 розділу ІІ Порядку на всіх наданих нотаріусу примірниках основного договору проставляється відмітка про його зміну або розірвання, у якій зазначаються номер за реєстром та дата посвідчення договору про зміну або розірвання, проставляється нотаріусом підпис і скріплюється його печаткою. Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що цивільний позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed