Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому вказала, що 21 березня 2007 року у віці 64 років померла її бабуся [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 062839 від 21 березня 2007 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області. Далі в позові позивач вказала, що після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,6803 га, розташована на території Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцеві на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 20 жовтня 2005 року № 451 згідно Державного акту на право власності на землю серії ЗП № 156044 від 06 березня 2006 року. Як слідує з тексту позовної заяви, на час відкриття спадщини спадкоємці першої черги [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори заяву на прийняття спадщини не подавали та Свідоцтва про право на спадщину за законом не отримували. Її батько [PERSON], також міг би отримати спадщину як спадкоємець першої черги, але він помер 30 грудня 1999 року, про що свідчить Свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 129765 від 01 січня 2000 року, видане відділом реєстрації актів громадського стану Гуляйпільського району Запорізької області. Як зазначила далі в позові позивач, вона, як спадкоємець за правом представлення (ст. 1266 ЦК України), маючи намір прийняти спадщину, скористалася своїм правом, та 08 лютого 2017 року звернулася до приватного нотаріуса Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], для оформлення Свідоцтва про право на спадщину за законом. Але нотаріус розглянувши її документи виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що нею було пропущено строк на прийняття спадщини. Шестимісячний строк для прийняття спадщини був нею пропущений з поважної причини, оскільки на час прийняття спадщини вона перебувала на амбулаторному лікуванні в КУ «Гуляйпільській ЦРЛ» з 17 серпня 2007 року по 28 вересня 2007 року з діагнозом забиття правого колінного суглоба правостороннього сіновіта, на підтвердження чого надала довідку. Просить суд визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом після померлої 21.03.2007 року [PERSON] поважною та визначити додатковий тримісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини за законом. У судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду письмову заяви про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, прохає їх задовольнити (а.с. 43). Представник відповідача територіальної громади с. Рівнопілля в особі Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали суду письмову заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують (а.с.41, 42). Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце його проведення були повідомлені належним чином, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечують (а.с.21, 22). Виходячи з наведеного, а також положень ч. 2 ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Справа розглянута без участі сторін, на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які позивачі посилається як на підставу своїх вимог, розглянувши надані ним докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені обставини та відповідні їм правовідносини. 21 березня 2007 року у віці 64 років померла бабуся позивача [PERSON], про що свідчить Свідоцтво про смерть серії І-ЖС № 062839 від 21 березня 2007 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Гуляйпільського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 71 (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку розміром 7,6803 га, розташовану на території Рівнопільської сільської ради Гуляйпільського району Запорізької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцеві на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 20 жовтня 2005 року № 451, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 156044 від 06 березня 2006 року (а.с.19). Таким чином, встановлено, що спадкодавець за життя отримала в установленому порядку державний акт на право власності на земельну ділянку, але заповіту на неї не складала. [PERSON] копії свідоцтва про народження серії ІV-ЖС № 286090, виданого 14 березня 1991 року Гуляйпільським відділом ЗАГС Запорізької області, 06 лютого 1991 року народилась позивач - [PERSON], батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 158782, виданого 18 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гуляйпільського районного управління юстиції у Запорізькій області, 18 серпня 2015 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], [INFO], актовий запис № 58, та після державної реєстрації шлюбу дружині (позивачу) присвоєно прізвище «Нижник» (а.с. 9). [PERSON] з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України № 00017649596 від 10.02.2017 року батько позивача гр. [PERSON] народився 22 березня 1966 року, про що було зроблено відповідний актовий запис № 77 від 21.04.1966 року. Його батьками зазначені: батьком [PERSON], матірю [PERSON] (а.с.11). Таким чином, встановлено, що позивач доводилася померлій [PERSON] онукою. [PERSON] копії свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 129765, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Гуляйпільського району Запорізької області від 01 січня 2000 року, 30 грудня 1999 року у віці 33 років помер батько позивача [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] довідки виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Гуляйпільського району Запорізької області № 1136 від 10.03.2017 року зазначено, що [PERSON], з 04.02.1978 року до дня своєї смерті 21.03.2007 року була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], де разом з нею за даною адресою були зареєстровані і проживали: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданої 28 лютого 2017 року приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зважаючи на те, що п. 3.13 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року та ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців з дня відкриття спадщини, а спадкоємець пропустила цей строк, свідоцтво про право на спадщину у такому разі видане бути не може. Таким чином, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.а. 18). [PERSON] наданої приватним нотаріусом Гуляйпільського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] інформації встановлено, що спадкова справа після померлої [PERSON] нею не заводилася (а.с.40). Відповідно до довідки б/н КУ «Гуляйпільська ЦРЛ» Гуляйпільської районної ради Запорізької області встановлено, що [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], перебувала на амбулаторному лікуванні з 17 серпня 2007 року по 28 вересня 2007 року з приводу забиття правого колінного суглоба правостороннього сіновіта (а.с. 20). Задовольняючи позовну заяву суд виходить з такого. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] положень ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. [PERSON] ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. [PERSON] ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Обставин щодо прийняття в установленому порядку будь-ким спадщини після смерті [PERSON] та заведення спадкової справи судом не встановлено. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємці пропустили шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон надає їм право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обґрунтовуючи, свої вимоги щодо надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, позивач повідомила, що вона своєчасно не звернулася до нотаріальної контори чи уповноваженої посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування з питання оформлення спадщини, в зв'язку з тим, що хворіла, на підтвердження чого надала відповідні медичні документи, які досліджені судом. Хвороба позивача була повязана з обмеженою можливість пересуватися. Оскільки в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін. Тому, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, що у відповідності до вимог ст. 1272 ЦК України є підставою для задоволення позову щодо визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, визнання відповідачами предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. А тому позов підлягає задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved