Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач є власником житлового будинку, що розташований в селищі Марянівка, по вулиці 40-річчя Перемоги, 11 Горохівського району Волинської області, в якому зареєстрована відповідачка [PERSON] Вказуючи, що відповідачка є її колишньою невісткою, фактично не проживає в будинку протягом трьох років, інтересу до житла не проявляє, оскільки проживає закордоном, не здійснює витрат на його утримання, у добровільному порядку не бажає знятися із реєстрації, що є перешкодою в подальшому оформленні субсидії, просив визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просила її задовольнити, а справу розглядати за її відсутності. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнала повністю жодних заперечень немає. Справу просила розглядати у її відсутність. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. За змістом ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказані положення цілком узгоджуються із вимогами ст.150 ЖК УРСР та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Аналіз наведених вище норм цивільного і житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.ст.64, 156 ЖК УРСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку, який розташований в селищі Марянівка, вулиця 40-річчя Перемоги, 11 Горохівського району Волинської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачка, [PERSON], правомірно вселилася у належний позивачу житловий будинок, як член її сім'ї, зокрема, невістка, постійно проживала та вела спільне господарство з нею та іншими членами сім'ї, що підтверджується довідкою Марянівської селищної ради Горохівського району Волинської області №243 від 12 лютого 2018 року. Актом обстеження матеріально-побутових умов сімї стверджується, що відповідачка [PERSON], зареєстрована в належному позивачу житловому буднику, однак не проживає в ньому протягом трьох років, фактично проживає в [PERSON]. Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачка [PERSON] втратила інтерес до житла, в якому зареєстроване її місце проживання, оскільки більше 3 років у ньому фактично не проживає, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому вона втратила право користування даним житловим приміщенням. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин її відсутності більше двох років, наявність між нею і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання її такою, що втратила право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Як роз'яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності: перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо, суд може продовжити пропущений строк. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст.405 ЦК). При цьому суд наголошує на те, що відповідно до роз'яснень, що містяться у п.39 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справа про захист право власності та інших речових прав» в якому зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст.405 ЦК), таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідача [PERSON], такою, що втратила право на користування житлом житловим будинком, що розташований в селищі Марянівка, вулиця 40-річчя Перемоги, 11 Горохівського району Волинської області, у зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідачі підлягають зняттю з реєстраційного обліку. Крім того, згідно з ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки слід стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 704,80 гривень. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved