Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач, є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та з червня 2016 року не надає матеріальну допомогу на утримання дитини , тому просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходів/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала повністю. Представник позивача зазначив, що за цей час жодної допомоги на утримання дитини з боку батька надано не було, тому в інтересах дитини доцільно стягнути саме 1/4 частину його доходів. Відповідач позов визнав частково в розмірі 1/6 частини всіх його заробітків ( доходів). Зазначив, що працює машиністом електровоза Одеської залізниці Регіональна філія виробничий підрозділ Локомотивне депо Знам»янка, має на утриманні дитину [INFO] та дружину , яка не працює , займається дитиною, звільнена в червні 2016 року за ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням у зв»язку з необхідністю догляду за дитиною до 14 років. Стверджує , що дитина від першого шлюбу з часу розірвання шлюбу 2011 року до червня 2016 року проживала з ним і лише з цього часу дитина проживає з мамою, яка теж не надавала допомогу на утримання дитини в грошовому виразі. Судом встановлено наступні факти. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 2 ). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] . Малолітня дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №2420 від 05.12. 2016 року (а. с.6) . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обовязку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника , оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку щодо задоволення позову частково, оскільки відповідач не виконує свій батьківський обовязок по утриманню дитини, з нього на користь позивача підлягають до стягнення аліменти . Зазначений факт, щодо ненадання допомоги з червня 2016 року не заперечує і сам відповідач . При цьому, суд дійшов висновку щодо стягнення аліментів саме в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку /доходів/, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною 18 років . В цій частині суд виходить з принципу справедливості по відношенню до обох дітей відповідача . Позивач працює і отримує заробітну плату в розмірі 3200грн. і теж має по відношенню до дитини обов»язок його утримання. Відповідач маючи за лютий місяць 2017 року заробітну плату в розмірі 10722,14грн., сплативши податок 1929,99грн. довідка ( а.с. 44), отримує дохід в розмірі 8792,15 грн., з якого ще 5% сплачується військового збору. В разі стягнення з нього 1/4 частини на користь позивача це складе близько 2000грн. За відсутності доходів у його дружини та інших виплат на його дитину [INFO] на утримання позивача , його дружини і дитини дохід складе на одну особу 2000грн. При наявності обов»язку у позивача в рівних частках приймати участь в утриманні своєї дитини буде порушено зазначений принцип справедливості , і дитина від першого шлюбу матиме на своє утримання значно більшу суму ніж дитина від другого шлюбу. Дохід сім»ї позивача на одну особу буде більшим ніж дохід сім»ї відповідача на одну особу. Таким чином, є всі підстави для часткового задоволення позову і стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини доходів відповідача, що складатиме фактично суму , яка майже відповідатиме прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку на 2017рік. Враховуючи зазначення відповідача , що з 1.03.2017 року його заробітна плата зросте на 25% відповідно до оголошеного наказу по Укрзалізниці, суд вважає, що прийняте судом рішення відповідатиме інтересам всіх сторін та їх дітей. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави 551,20 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 180-182, 187 СК України,

Outcome: partial