Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, зазначивши, що 15.06.2010 р. вона уклала з приватним підприємцем [PERSON] безстроковий трудовий договір №05421000173 про прийняття її на роботу продавцем продовольчих товарів, зареєстрований у Маріупольському міському центру зайнятості, про що у трудовій книжці зроблений відповідний запис за №8. З травня 2015 р. відповідач припинила свою діяльність та сплату їй заробітної плати, не попередивши її про це заздалегідь. 30.06.2015 р. вона направила відповідачу листа про розірвання трудового договору на підставі ст.38 КЗпП України, який нею отриманий не був. У звязку з цим позивач просить розірвати даний договір на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та стягнути з відповідача моральну шкоду 5000 грн. Позивач та її представник надали заяви про підтримання позовних вимог і розгляд справи без їх участі. Також не заперечували проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи зі згоди позивача та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] 15.06.2010 року укладений безстроковий трудовий договір, згідно з яким позивач зобов'язана виконувати обов'язки продавця продовольчих товарів, а відповідач зобов'язаний оплачувати роботу позивача в розмірі 900 грн. на місяць. Даний трудовий договір між сторонами був зареєстрований в цей же день за №05421000173 Маріупольським міським центром зайнятості. Статтею 24-1 КЗпП України\~в редакції, яка діяла на час укладення трудового договору між сторонами, передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України. Згідно з\~наказом Міністерства праці та соціальної політики України №260 від 08 червня 2001 року «Про затвердження форми трудового договору між працівником і фізичною особою»\~та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за №554/5745, Державний центр зайнятості є органом, на який покладено функції реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів, які укладаються із фізичними особами-роботодавцями та найманими працівниками, а також підтвердження записів, внесених фізичними особами - роботодавцями до трудових книжок працівників. Зняття з реєстрації у центрі зайнятості трудового договору можливо за умови звернення до нього обох сторін трудових відносин. У разі виникнення трудового спору між сторонами трудових відносин: фізичною особою - роботодавцем та найманим працівником, а також у разі відсутності однієї зі сторін у центрі зайнятості, підставою для зняття трудового договору з реєстрації є рішення суду, яке набрало законної сили, про припинення дії трудового договору.\~\~ Пунктом 10 трудового договору, укладеного між сторонами, встановлено, що спори з виконання умов цього договору розглядаються судом. Згідно з вимогами ч.3\~ст.38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. 30.06.2015 року позивач на адресу відповідача надіслала заяву з проханням звільнити її з роботи на підставі\~ст.38 КЗпП України\~та розірвати укладений між ними трудовий договір зі зняттям його з державної реєстрації в центрі зайнятості. Відповіді на звернення не надходило, трудовий договір не розірвано. Через те, що місце знаходження відповідача позивачу не відомо, вона не може розірвати трудовий договір, зняти його з реєстрації в центрі зайнятості і, відповідно, працевлаштуватися на законних підставах. Таким чином, суд вважає, що право позивача на працю, на оплату праці та здійснення обов'язкових соціальних внесків порушено відповідачем, яка не звільніє її у встановленому законом порядку, а тому підлягає захисту шляхом розірвання трудового договору в судовому порядку. Щодо стягнення моральної шкоди, то відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За п.8\~\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Встановлено, що відповідач порушив трудові права позивача, чим спричинив йому моральну шкоду, тому суд вважає необхідним з урахуванням наведеного обґрунтування спричиненої шкоди позовні вимоги в цій частині з урахуванням принципу справедливості та розумності, передбаченого ст.23 ЦК України, задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 500 грн. Зважаючи на те, що позивач на підставі пункту першого частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії складає 487 гривень 20 копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial