Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який 16 травня 1992 року був зареєстрований [PERSON] відділом ЗАГС м. Луганська, про що складено відповідний актовий запис № 461. В обґрунтування доводів зазначила, що з січня 2015 року між ними припинені шлюбні та сімейні відносини. Спільне господарство не ведеться. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Від шлюбу сторони мають дитину: доньку [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні позивач не була присутньою, про час дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку. Причини неявки в судове засідання не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подавав. За таких обставин, суд приходить до висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає, що однією з основних ознак шлюбу є його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст. 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 16 травня 1992 року між позивачем та відповідачем [PERSON] відділом ЗАГС м. Луганська зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 461. Сторони мають від шлюбу дитину: доньку [PERSON] [INFO]. (а.с.8,18). Згідно позову сторони припинили шлюбні відносини, на даний час втрачені усі фізичні та духовні зв'язки. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім'єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, їх сім'я існує формально. Суд вважає, що сім'я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, що становлять 640,00 гривень судового збору, сплаченого за подання до суду позивачем позовної заяви, суд покладає на відповідача. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved