Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати, покликаючись на те, що вона працює на посаді секретаря-друкарки на 1,0 ставки та молодшої сестри на 0,5 ставки у відповідача. З березня 2018 року заробітня плата їй не виплачується та не нараховується, що унеможливлює отримати довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату. Розмір заробітної плати, гарантований законом становить 3723,00 грн. на місяць, період заборгованості з березня по серпень 2018 року, а тому сума заборгованості становить 36476,50 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь 36476,50 грн. невиплаченої заробітної плати. У зв'язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебуває у трудових відносинах з Комунальною третьою стоматологічною поліклінікою м. Львова з 01 вересня 2014 року, працює на посаді молодшої медичної сестри на 0,5 ставки та на посаді секретаря-друкарки на 1,0 ставки. Згідно з виписки Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що за період з березня по серпень 2018 року [PERSON] не нараховано заробітну плату. Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. У відповідності до ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. У відповідності до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно із ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» у 2017 році установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня - 3200,00 грн. На підставі наведеного, оскільки відповідачем не виплачувалась заробітня плата за період з березня 2018 року по серпень 2018 року, крім того, представником відповідача не надано суду жодних заперечень чи розрахунків суми невиплаченої заробітної плати, суд вважає, що відповідачем Комунальною третьою стоматологічною поліклінікою м. Львова порушено трудові права позивача [PERSON], зокрема, на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 33507,00 грн. /3723,00*6=22338,00 грн.; 3723,00*6*0,5=11169,00 грн./ невиплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2018 року по 31 серпня 2018 року. Суд вважає, що розрахунок позивача заборгованості заробітної плати є помилковим у частині розрахунку кількості місяців, за які слід стягнути заробітну плату, оскільки як вбачається із позовної заяви [PERSON] просить стягнути заробітну плату за період з березня 2018 року по серпень 2018 року, що становить 6 місяців, хоча у своєму розрахунку вказує 7 місяців. Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 704,80 грн. судового збору. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли ствердження у судовому засіданні, а тому позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved