Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що в останній час, приблизно протягом трьох років, між ними тривають погані стосунки, постійні сварки та скандали, які виникають по вині відповідача. Він зловживає спиртними напоями. Вона просила його припинити такі дії, нормально вести себе в сім`ї, але він не припиняє таку поведінку. Неодноразово обіцяв, що буде вести себе нормально, припинить вживати спиртне, але свою обіцянку не стримав. Своїми скандалами вони психологічно травмують дитину, що дуже сильно впливає на неї. Вважає, що зберегти сім`ю неможливо, а тому вона твердо має намір розірвати шлюб. Від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , спору щодо місця проживання якої не виникає. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, зазначивши, що на примирення категорично не погоджується. Відповідач також надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність. Позовні вимоги визнав. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб 08.11.2013 (актовий запис №4). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. За строк наданий їм на примирення, сторони не примирилися. Позивач наполягає на розлученні, відповідач погоджується, що вбачається з їхніх письмових заяв. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. За таких обставин, аналізуючи досліджені докази, правові норми, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Судовий збір позивачем сплачено в сумі 840 грн. 80 коп., який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на її користь.

Outcome: approved