Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з [PERSON] з 08.06.2002, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №638. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами припинились вже більш як півтора роки тому внаслідок відсутності взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги, різних поглядів на життя, останні шість місяців вона разом з неповнолітнім сином мешкають окремо від відповідача. У зв`язку з наведеним просить розірвати шлюб. Окрім того, просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні, син має інвалідність з 2015 року, у зв`язку з чим потребує постійного додаткового догляду, лікування, тому вона не може самостійно забезпечити першочергові потреби сина, дитина потребує матеріальної допомоги. Відповідач працює, отримує постійний дохід, на утриманні інших осіб не має, а тому в змозі сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Ухвалою від 05.02.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. 04.08.2021 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому останній вказує, що вимоги позивача щодо розірвання шлюбу визнає, а також частково визнає вимоги про стягнення аліментів на утримання їх з позивачем спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідач зазначив, що він працює на посаді менеджера зі збуту у ТОВ «Строн» та його щомісячний дохід складає близько 9500,00 грн., інші джерела доходу у нього відсутні. Крім того, від шлюбу сторони мають ще повнолітнього сина - [PERSON] , 2003 року народження, який мешкає разом з ним та наразі не працює, а тому він змушений допомагати йому матеріально. Крім того, разом з ним мешкає його мати [PERSON] , 1938 року народження, яка є особою похилого віку та також потребує з його боку матеріальної допомоги. Вказав, що позивач має у своєму розпорядженні автомобіль Nissan Note, номерний знак [NUMBER] , який було придбано під час перебування з ним у шлюбі. Крім того, ним під час окремого проживання у добровільному порядку перераховувалися кошти позивачу на утримання їх неповнолітнього сина. З урахуванням наведеного, вважає, що стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 1800,00 грн. буде відповідати потребам дитини, а також його фінансовим можливостям. 09.08.2021 позивач надіслала до суду відповідь на відзив, у якій зазначила, що той факт, що їхній повнолітній син мешкає зараз разом з відповідачем, не стосується предмету спору і не може впливати на розмір аліментів, які мають стягуватися на утримання неповнолітнього сина-особи з інвалідністю. Та обставина, що старший син не працює, є тимчасовою, окрім того відповідачем не надано доказів того, що він матеріально утримую старшого сина. У будь-якому випадку така матеріальна допомога носить добровільний характер. Також відповідачем не надано доказів надання матеріальної допомоги матері, яка отримує від держави пенсію. Крім того, відповідач має рідну сестру, яка також спроможна надавати матеріальну допомогу своїй матері. Отже вказані обставини не доводять неможливості з боку відповідача сплачувати аліменти у розмірі, визначеному у позовній заяві. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому, а також з урахуванням відповіді на відзив. Пояснила, що позивач та відповідач не підтримують сімейні відносини близько півтора роки, при цьому мешкають окремо вже понад 6 місяців. Зазначила, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір`ю, є інвалідом з 2015 року у зв`язку з наявністю захворювання ДЦП, постійно потребує реабілітації та проходження оздоровчих процедур, які здійснюються чотири рази на рік. Дитина навчається у звичайній школі, позивач прикладає усі зусилля для того, щоб дитина не відрізнялась від інших однолітків. Для цього необхідна терапія, сеанс якої коштує близько 600,00 грн., оздоровлюючі масажі - 390,00 грн., відвідування басейну з інструктором, спеціальне взуття і таке інше. Зазначила, що позивач працює викладачем в училищі, проте, у якому саме, їй не відомо, також вона не обізнана про розмір доходу позивача. Не заперечувала проти того, що відповідачем у добровільному порядку надається матеріальна допомога на сина, проте її недостатньо для гармонійного розвитку дитини, враховуючи його стан здоров`я. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що відповідач по справі позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, проте позовні вимоги щодо стягнення аліментів визнає частково. Вказав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження витрат, понесених у зв`язку з вихованням сина, крім того витрати, на які посилається позивач та її представник належить віднести до додаткових витрат на дитину, а не до аліментів, що в свою чергу не позбавляє можливості позивача звернутися до суду з відповідним позовом. З урахуванням наведеного, просив встановити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача у сумі 1800,00 грн. З урахуванням часткового визнання позову, просив стягнути з відповідача 50% судового збору. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 08.06.2002року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, про що було зроблено актовий запис №638, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 08.06.2002. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29.01.2013. Спільна дитина - [PERSON] , [INFO] , мешкає разом зі своєю матір`ю, позивачем по справі - [PERSON] . Вказаний факт не заперечується сторонами. [PERSON] , [INFO] , є дитиною-інвалідом, законним представником якої є [PERSON] , що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 09.09.2020. Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда №33 від 04.08.2020 для [PERSON] , [INFO] , передбачений курс реабілітаційних заходів з терміном проведення з 2020 року по 2022 рік. З наданої стороною відповідача довідки від 20.07.2021 № СТ00-000019 вбачається, що [PERSON] працює на посаді менеджера зі збуту у ТОВ «Строн» та його сукупний дохід за період з 01.01.2021 по 30.06.2021 склав 57411,28 грн., середньомісячний заробіток за вказаний період становив 9568,55 грн. Згідно наданих суду чеків з січня 2021 року відповідачем здійснювалися перерахування грошових коштів на суми 2030,15 грн., 3015,08 грн. на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина, що, також, не заперечується стороною позивача. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно статті 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З матеріалів справи вбачається, що сторони не проживають однією сім`єю, тривалий час спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, надання строку на примирення - недоцільне, відповідачем визнано позовні вимоги про розірвання шлюбу. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача по справі, а тому розриває їхній шлюб. Після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] залишити прізвище [PERSON] З приводу позовних вимог про стягнення аліментів на неповнолітню дитину суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.1 1.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлений прожитковий мінімум на одну особу на 2021 рік в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 липня - 2510 гривень. Таким чином, позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 грн. щомісячно, що складає майже два прожиткові мінімуми для дітей віком до 18 років. Визначений позивачем розмір аліментів належним чином нею не обґрунтований, доказів щодо майнового стану позивача суду не надано, про їх витребування не заявлено. Доводи позивача про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу у більшому розмірі, а саме: в розмірі 5000,00 грн., оскільки має значно більший дохід, ніж зазначений у довідці про заробітну плату, доданій до відзиву на позов, судом до уваги не приймаються у зв`язку з їх недоведеністю. Також, суд відхиляє доводи відповідача про те, що на його утриманні знаходяться повнолітній син та мати похилого віку, а тому він у змозі сплачувати аліменти на неповнолітнього сина не більше 1800 грн. на місяць, оскільки вказані обставини також відповідачем не доведено належними доказами. Суд погоджується з запереченнями позивача з цього приводу, оскільки старший син є повнолітнім, працездатним і може самостійно заробляти кошти на своє утримання, доказів протилежного суду не надано. Не доведений відповідачем і факт перебування на його утриманні матері [PERSON] , 1938 року народження, яка отримує пенсію за віком, що підтверджується відповідним пенсійним посвідченням № [NUMBER] . Надання відповідачем матеріальної допомоги вказаним особам у добровільному порядку, на думку суду, не має впливати на розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь неповнолітньої дитини. Таким чином, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, що регулює сімейні правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище сторін, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який, у свою чергу, збільшується щокварталу, ті обставини, що відповідач працездатний, працює, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, з урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок щомісячно, що дорівнює мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину віком семи років, починаючи стягнення з 03.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд, вирішуючи питання про стягнення аліментів керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. Крім того, на думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України, з урахуванням положень ст. 142 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial