Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона перебувала в шлюбі із відповідачем, в якому у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] Після припинення відносин з відповідачем, дитина залишилась проживати разом з позивачем. Відповідач відмовляється надавати будь-які грошові кошти на утримання дитини, та взагалі матеріально не допомагає. Дитина займається спортом, їй необхідне відповідне харчування, форма та йдуть додаткові витрати на навчання та розвиток. В середньому ці витрати становлять 6000 грн. Відтак дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Просить позов задовольнити. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 27.02.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутності. Крім того, зазначив, що у зв`язку із частковою сплатою просить стягувати аліменти не з дати пред`явлення позову до суду, а з 01.04.2019. Позов підтримав у повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Його представник подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та відсутності відповідача. Крім того, зазначив, що відповідач повністю визнає позов та не заперечує, щодо його задоволення. Однак, у зв`язку із тим, що відповідачем у лютому та березні 2019 року добровільно були здійснені грошові перекази у розмірі 150 доларів США на утримання доньки, просить стягувати аліменти не з дня пред`явлення позову до суду, а починаючи з 01 квітня 2019 року. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З приписів зазначених правових норм вбачається, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її батька і у твердій грошовій сумі. Частинами 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ, а також вищезазначених норм Сімейного кодексу України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яку утримує позивач, матеріальне становище відповідача, та приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини слід щомісячно стягувати аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів є достатнім для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У відповідності до вимог ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Однак, як позивач так і відповідач просять стягувати, аліменти починаючи з 01 квітня 2019 року. Відтак, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів починаючи з 01 квітня 2019 року, та в порядку ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору. На підставі ст.ст.141, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України та

Outcome: approved