Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила суд визнати за [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], у порядку спадкування за законом після померлого 05.04.2016 року [PERSON] право власності на 1/4 частку земельної ділянки загальною площею 1920 кв.м., розміщену на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, с. Старі Кодаки, вул. Шкільна, 49, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, але представник надала до суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що [PERSON], [INFO], є спадкоємцем першої черги на спадщину, яка відкрилася після смерті 05.04.2016 року сина [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з довідкою Новоолександрівської сільської ради №3803 від 24.06.2016 року заповіт від імені [PERSON] у сільській раді не посвідчувався. Згідно ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Дружина позивача та мати спадкодавця [PERSON] відмовилася від спадщини шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори. Після смерті сина [PERSON] позивач звернувся через свого представника [PERSON] до державного нотаріуса Дніпропетровського районної державної нотаріальної контори [PERSON] про прийняття спадщини, яка складається з 1/4 частки житлового будинку та господарських будівель за адресою: вул. Шкільна, 49, с. Старі Кодаки Дніпровського району, та 1/4 частки земельної ділянки за цією ж адресою, на якій розташовано житловий будинок та господарські будівлі. Державний нотаріус [PERSON] 21.09.2016 року відкрив спадкову справу №59532622 (номер у нотаріуса 497/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №45158316. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у встановленому порядку 01.12.2016 року позивач звернувся із відповідною заявою через свого представника [PERSON] до державного нотаріуса Дніпропетровського районної державної нотаріальної контори [PERSON] На підставі свідоцтва про спадщину за законом серії та номеру НВА 504446, виданого нотаріусом 01.12.2016 року, за мною зареєстровано право власності на 1/4 частки житлового будинку та господарських будівель за адресою: вул. Шкільна, 49, с. Старі Кодаки Дніпровського району Дніпропетровської області. Разом з тим, 01.12.2016 року позивач отримав постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого 05.04.2016 року. Зазначена постанова нотаріуса обґрунтована відсутністю документів, які підтверджують зареєстроване право власності на спадкове майно за спадкодавцем, а саме: земельної ділянки. Така відмова державного нотаріуса Дніпропетровського районної державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину порушує моє право на спадщину та унеможливлює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 у випадку смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступному його власнику (спадкоємцю) повинно вирішуватися у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Як вбачається із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності мого сина позивача [PERSON] на 1/4 частку земельної ділянки загальною площею 1920 кв.м., розміщену на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, с. Старі Кодаки, вул. Шкільна, 49, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, підтверджується договором дарування земельної ділянки серія та номер АВН №093353 від 22.09.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі. Проте, до дня смерті син позивача [PERSON] так і не встиг оформити правовстановлюючі документи на свою частину земельної ділянки. Таким чином, право власності на 1/4 частки земельної ділянки за адресою: с. Старі Кодаки, вул. Шкільна, 49, за померлим [PERSON] підтверджено належними та допустими доказами і за змістом ст. 1218 ЦК України може бути об'єктом спадкування. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем майна за законом і прийняв у спадщину 1/4 частку житлового будинку, який розміщений на спірній земельній ділянці, інші особи не претендують на спадок, перехід від спадкодавця до позивача, як спадкоємця, прав власності на частку земельної ділянки вже відбувся фактично. Проте, перешкодою для видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину є відсутність належним чином оформлених документів про право власності спадкодавця на будинок із надвірними спорудами. При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає можливості реєстрації права власності на нерухоме майно за померлою особою, а відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на нерухоме майно і неможливість її здійснення за особами, які померли, порушують моє право на отримання свідоцтва про право власності на спадщину. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що відповідно до норм чинного законодавства, має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку встановлено у повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved