Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зустрічним позовом (а.с.46-47) і просить поділити між нею та відповідачем майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя а саме квартиру № 4, розташовану по вулиці Леніна, буд. 152, с. Мирне Біляївського району Одеської області; визнати за нею право спільної часткової власності на 2/3 частини вказаної квартири, а за [PERSON] - право спільної часткової власності на 1/3 частину цієї ж квартири. Свої вимоги мотивує тим, що 01.02.1997 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. 1 квітня 2008 року сторонами по справі було придбано квартиру [ADDRESS]. Вказана квартира була придбана сторонами за спільні сумісні кошти подружжя отриманні від продажу житлового будинку, розташованого по вулиці Леніна Неділківської сільської ради \~Савранського району Одеської області. Починаючи з кінця 2008 року, відповідач почав вчинювати насильство в сімї, не утримував належним чином майно, не цікавився життям жінки та сина, їх моральним та матеріальним забезпеченням. 14.02.2012 року шлюб між сторонами було розірвано заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області (справа № 2-1825/11), яке набрало законної сили 24.02.2012 року. В період з 2012 року по 2015 рік Біляївським районним судом було прийнято два судових рішення, яким позовні вимоги [PERSON], яка діяла в інтересах неповнолітнього сина до [PERSON] про стягнення аліментів було задоволено. Як по одному, так і по іншому рішенню суду платник аліментів має заборгованість та фактично відмовляється виконувати покладені но нього батьківські обовязки, що в свою чергу дає їй право ставити перед судом питання про відступлення від засад рівності часток подружжя, за обставин, що мають істотне значення. Враховуючи, що з кінця 2008 року по цей час відповідач за зустрічним позовом не дбає про матеріальне забезпечення сімї, неналежним чином не виконує свої батьківські обовязки, \~зовсім не сплачує аліменти, а їх розмір, який встановлений рішенням суду, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини, вважає, що є всі підстави просити суд відступити від засад рівності часток подружжя, визнавши за нею право власності на 2/3 частини квартири, а за відповідачем за зустрічним позовом на 1/3 частину. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній. Відповідач до судового засідання не зявився, але від нього надійшла заява, в якій він вказав, що зустрічну позовну заяву [PERSON] визнає в повному обсязі і просить справу розглянути без його участі (а.с. 113). Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні зустрічний позов визнав в повному обсязі, а також підтвердив обставини, які викладені в обвинувальному акті. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1997 року, згідно свідоцтва про шлюб (а.с.51). Від вказаного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.50). Шлюб між сторонами розірваний заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 14.02.2012, яке набрало законної сили 24.02.2012 (а.с.7). Відповідно до договору купівлі продажу від 21.04.2008, зареєстрованого в реєстрі за №2-2042, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] купив у [PERSON] квартиру №4, розташовану по вулиці Леніна, буд. 152, в с. Мирне Біляївського району Одеської області, загально площею 36,2 кв. м, в тому числі житловою площею 26,00 кв.м. (а.с. 8). Викладена обставина також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18900741 від 25.05.2008 (а.с. 22) Таким чином, оскільки квартира була придбана сторонами за час шлюбу, за спільні кошти, вона належить їм на праві спільної сумісної власності. Біляївським районним судом було ухвалено два судових рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина було задоволено (рішення суду від 05.06.2012 року по справі № 1506/1101/2012 та рішення суду від 28.10.2015 року по справі № 496/3734/15-ц (а.с. 54,55). Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 25363 грн. (а.с. 56). За час спільного життя відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сімї, не піклувався про сімю. Цю обставину у судовому засіданні підтвердив представник відповідача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Крім цього, частиною третьою ст. 70 СК України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно п.30 Постанови Пленуму Верховного суд України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», який визначає, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках суд може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Враховуючи, що відповідач за зустрічним позовом не дбав про матеріальне забезпечення сімї, неналежним чином не виконував свої батьківські обовязки по відношенню до сина, має заборгованість по сплаті аліментів, ці обставини є такими, що мають істотне значення, а тому суд вважає за можливе відступити від рівності часток і визнати за позивачем право власності на 2/3 частини спірного житлового будинку, а за відповідачем на 1/3 його частину. Крім того, згідно положень ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1033,34 грн.

Outcome: approved