Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який підтримала у заяві про розгляд справи без її участі, та вимоги мотивує тим, що вона - [PERSON] є власником 59/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Крім чоловіка позивача [PERSON] , в житловому приміщенні за вищевказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON] , який 27.10.2006 року уклав шлюб з донькою позивача [PERSON] . Проте, після укладення шлюбу, відповідач фактично не перебував за місцем своєї реєстрації та не цікавився даним житловим приміщенням, оскільки весь час проживав зі своєю сім`єю в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . Наявність реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , створює позивачу перешкоди у користуванні належною їй на праві власності частиною житлового будинку, оскільки остання позбавлена можливості отримати житлову субсидію. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07.02.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільні справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідач [PERSON] , повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи в судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання позову в повному обсязі. Представник Управління «ЦНАП у м. Суми» Сумської міської ради, будучи сповіщений про час та місце судового розгляду справи, до суду не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 59/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних, господарчих та побутових будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування житлового будинку серія [NUMBER], посвідченого Другою Сумською державною нотаріальною конторою від 26.04.2005 року, реєстраційний номер №1-388, та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.4). З Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31.01.2019 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Реєстрація місця проживання [PERSON] за вищевказаною адресою також підтверджується копією Будинкової книги та Посвідкою на постійне місце проживання (а.с.11-13,15). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 12.12.2018 року по справі №525/1507/18, було розірвано шлюб, зареєстрований 27.10.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис №2211, між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6-7). З даного рішення вбачається, що подружжя Мансурових проживало за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту-довідки, складеного депутатом Великобагачанської селищної ради [PERSON] від 18.06.2015 року, [PERSON] , разом з донькою [PERSON] , 2006 р.н., дійсно проживають по [ADDRESS] без реєстрації (а.с.8). Згідно Актів від 05.11.2018 року та 29.01.2019 року, складених депутатом Великобагачанської селищної ради [PERSON] в присутності сусідів-свідків, [PERSON] , 1962 р.н., зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак за даною адресою не проживає з 2010 року по даний час; фактичне місце проживання: [ADDRESS] (а.с.9-10). Враховуючи викладене, а також те, що позивач [PERSON] належними та допустимими доказами довела, що [PERSON] більше року, без поважних причин, не проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однак залишається бути зареєстрованим за вказаною адресою, що позбавляє позивача можливості отримати житлову субсидію на оплату житлово-комунальних послуг і тим самим порушує права володіння, користування і розпорядження належним їй майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON] , на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Крім того, відповідач [PERSON] надав суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до положень ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин,

Outcome: approved