Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19 лютого 2004 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 грудня 2014 року розірваний. Від шлюбу з відповідачем у них народилося двоє дітей: син [PERSON] та син [PERSON], які проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Відповідач проживає окремо від сім'ї і зовсім не надає на утримання дітей коштів. Крім того, зазначила, що їй відомо про те, що відповідач має нормальний стан здоров'я, є працездатним та немає на утриманні інших осіб. В судовому засіданні позивач дала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, і зазначила, що діти проживають з нею і знаходяться на її утриманні. Вона несе витрати на харчування, лікування, навчання дітей, та одяг. Зазначила, що відповідач дітьми не цікавиться, коштів на їх утримання не дає, а тому просить позов задоволити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить його задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ст.11, ч.2 ст.31, ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 7 Конвенції про права дитини встановлює, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані поважати дитину. З копії свідоцтва про шлюб, виданого Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області від 19.02.2004 року вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 19 лютого 2004 року, актовий запис № 1(а.с.5). З копії свідоцтва про народження, виданого Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області від 09.04.2004 року вбачається, що у сторін [INFO] народився син [PERSON], актовий запис № 7 (а.с.3). З копії свідоцтва про народження, виданого Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області, вбачається, що у сторін [INFO] народився син [PERSON], актовий запис № 13 (а.с.4). З довідки про склад сім'ї, виданої Дулібською радою Стрийського району Львівської області від 29.10.2014р. за № 851 вбачається, що позивач зареєстрована та проживає [ADDRESS], разом з нею проживають син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які знаходяться на її утриманні (а.с.6). Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.26). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 11 вказаного Закону сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як вбачається з п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, з пояснень сторін в судовому засіданні та досліджених судом матеріалів справи встановлено, що від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні, відповідач не надає кошти на утримання дітей, хоча зобов'язаний це робити. На підставі наведеного, врахувавши розмір прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку; те що обов'язок утримувати дитину до досягнення повноліття покладений на обох батьків; витрати позивача на дітей, на які вона покликалася, суд вважає, що позов слід задоволити. Стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 31.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави 243,60 грн. судового збору, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати такого на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року.

Outcome: approved