Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Позивачі 23.11.2020 року звернулися до суду з вищевказаним позовом та просять визнати за кожним з них право власності на 1/3 частку житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами в с. Полянка, Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якого увійшло право власності на вказаний вище житловий будинок. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] , не розпорядився а тому спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. Спадкоємцями першої черги спадкування після смерті [PERSON] є його дружина, [PERSON] , та діти - [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Однак вони не в змозі зареєструвати свої спадкові права в нотаріальному порядку на житловий будинок, оскільки [PERSON] , успадкував його після смерті своєї матері [PERSON] , проте за життя не зареєстрував за собою право власності на такий. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивачі та їх представник - [PERSON] , не з`явилися, остання подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, та просить такі задовольнити. Представник відповідача - Містківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Однак 28.01.2020 року надійшла заява Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області про те, що Містківська сільська рада є ненеалежним відповідачем у даній справі, оскільки така реорганізована шляхом приєднання до Пустомитівської міської ради, та остання являється правонаступником прав та обов`язків Містківської сільської ради. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відтак, беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що представник відповідача - Містківської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності такого. Окрім цього суд не бере до уваги заяву Пустомитівської міської ради Львівського району Львівської області від 28.01.2020 року, оскільки до такої не долучено жодних доказів на підтвердження викладених в ній фактів, а саме того, що Містківська сільська ради Пустомитівського району реорганізована шляхом приєднання до Пустомитівської міської ради, та остання являється її правонаступником. Треті особи - [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, та зазначили, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права суд вважає, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.11.2006 року. До складу спадщини після смерті [PERSON] , у відповідності до вимог 1218 ЦК України, увійшло право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний вище житловий будинок [PERSON] , успадкував після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки був зареєстрований та постійно проживав разом з нею на до дня її смерті. Згідно довідки Обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 330 від 22.08.2018 року, вказаний житловий будинок складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 92,5 кв.м., житловою - 69,2 кв.м. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 238074967 від 21.12.2020 року, відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок [ADDRESS] , відсутні. Згідно правового висновку Верховного Суду в постанові 350/1850/17 від 31.08.2020, який враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, факт того, що [PERSON] , за життя не оформив свого права на спадкове майно після смерті матері, не має правового значення для вирішення питання щодо наявності права на це майно у його спадкоємців, оскільки відповідно до частини третьої статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, Враховуючи зазначене, відсутність у [PERSON] свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , не є перешкодою для реалізації позивачами права на прийняття спадщини після його смерті. [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядився, тому відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкування після його смерті відбувається за законом почергово. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04.08.1974 року, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.04.1980 року, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.08.1975 року, спадкоємцями [PERSON] є його дружина - [PERSON] , [INFO] , та діти - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Позивачі спадщину після смерті [PERSON] прийняли, оскільки на час смерті останнього були зареєстрованими і постійно проживали разом з ним, та 02.01.2020 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме земельну частку (пай), що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом № 10, № 14, № 12, які видані приватним нотаріусом Олефір Р.В. Інші спадкоємці після смерті [PERSON] , які прийняли спадщину відсутні, оскільки його батько, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 29.10.2015 року. З викладеного слідує, що позивачі являються спадкоємцем першої черги спадкування майна померлого [PERSON] , які прийняли спадщину, проте не мають можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за того, що останній за життя не зареєстрував за собою право власності на вказаний вище житловий будинок. Статтею 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З врахуванням наведеного вище суд вважає, що доводи позивачів знайшли своє підтвердження у встановлених судом фактичних обставинах справи, а тому позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved