Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марініченко Олена Семенівна, [PERSON], [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування. Просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування на 40/100 частин будинку з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що складаються із: житловий будинок літ. «А» - кухня 2-1 площею 24,3 кв.м., кладова 2-2 площею 4,7 кв.м., житлова 2-3 площею 7,7 кв.м., житлова 2-4 площею 15,9 кв.м., коридор 2-5 площею 6,2 кв.м., ванна 2-7 площею 2,4 кв.м., передпокій 2-8 площею 4,2 кв.м., коридор 2-9 площею 2,7 кв.м., вбиральня 2-10 площею 1,3 кв.м., житлова 2-11 площею 8,3 кв.м., кладова 2-12 площею 3,0 кв.м., а всього загальною площею 80,7 кв.м., житловою - 31,9 кв.м., допоміжною 48,8 кв.м. та господарські будівлі: погріб літ. «А», 40/100 огорожі №1, ворота №4 після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначила, що після смерті її матері [PERSON] вона, як спадкоємець за заповітом, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. [PERSON], як спадкоємець за заповітом, відмовився від своєї частки спадкового майна. Оскільки померлою за життя не було у встановленому законом порядку оформлено право власності на частину будинку, хоча з іншими співвласниками було визначено частки у спільному майні, нотаріусом не було видано свідоцтва про право власності на спадкове майно, то позивач змушена звернутися з позовом до суду. Представник позивача просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити позов (а.с. 152). Від відповідача до суду надійшли пояснення у справі з проханням розглядати справу за відсутності його представника та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства на підставі поданих стороною доказів (а.с.а.с.87-88). Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якій він не заперечував проти задоволення позову (а.с. 83) . Від третьої особи [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона не заперечувала проти задоволення позову (а.с. 85) . Від третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності (а.с. 106). Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до даних свідоцтва про смерть, виданого 05 вересня 2016 року, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13). Згідно з даними договору купівлі-продажу від 13 листопада 1987 року [PERSON] купила 3/10 частки житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.а.с. 14-15). Як вбачається з умов договору купівлі-продажу, житловий будинок складався з однієї будівлі площею 64,2 кв.м., зазначеної в плані літ. «А» з господарчими та побутовими будівлями і спорудами: чотирма сараями літ. «Б», «В», «Ж», «З», двома вбиральнями літ. «Г», «Д» та огорожею. В користування [PERSON] переходили дві житлові кімнати 2-3 і 2-4 площею 7,7 кв.м. та 15,9 кв.м., кухня 2-2, площею 4,7 кв.м., два коридори 2-1 і 2-5 площею 3,6 кв.м. та 6,2 кв.м. Як вбачається з нотаріально завірених заяв [PERSON] (а.с.28) та [PERSON] (а.с. 29) від 28 січня 2006 року, вони підтверджували, що [PERSON] належать у жилому будинку [ADDRESS] згідно плану приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12 та не заперечували проти узаконення та реконструкції [PERSON] приміщень 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12. З даних повідомлення Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 20 грудня 2013 року (а.с. 30) видно, що згідно з письмовою заявою співвласників Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна провело перерахунок дольової участі співвласників в садибі [ADDRESS] по факту користування: згідно заяви [PERSON] користувалася: кухня 2-1 площею 24,3 кв.м., кладова 2-2 площею 4,7 кв.м., житлова 2-3 площею 7,7 кв.м., житлова 2-4 площею 15,9 кв.м., коридор 2-5 площею 6,2 кв.м., ванна 2-7 площею 2,4 кв.м., передпокій 2-8 площею 4,2 кв.м., коридор 2-9 площею 2,7 кв.м., вбиральня 2-10 площею 1,3 кв.м., житлова 2-11 площею 8,3 кв.м., кладова 2-12 площею 3,0 кв.м., погріб літ. «А», та господарські споруди: 4/10 огорожі №1, ворота №4. Згідно виробничого розрахунку вартість будівель та споруд, що належать [PERSON] становила 111870 грн., що складає 40/100 частин домоволодіння. В повідомленні також зазначено, що актуальною інформацією стосовно власників будинку бюро не володіє. Як вбачається з заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 15 жовтня 2014 року (а.с.31) вони як співвласники житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами після проведеної реконструкції нерухомого майна узгодили свої частки у праві власності та відповідні приміщення кожного з них відповідно до розрахунків Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 20 грудня 2013 року. Згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 12 травня 2017 року (а.с.а.с. 32-34) право власності на земельну ділянку по [ADDRESS] зареєстровано за позивачем, право власності на 20/100 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 14 вересня 2015 року. Крім того, з інформаційної довідки видно, що право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами зареєстровано 12 вересня 2011 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до даних заповіту від 14 січня 1999 року [PERSON] заповіла належне їй майно [PERSON] та [PERSON] в рівних долях кожному (а.с. 16). Після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №1/2017 до майна померлої (а.с. а.с. 107-150), позивачем подано заяву про прийняття спадщини (а.с. 108), [PERSON] подано заяву про відмову від належної йому частки в спадковому майні на корить [PERSON] (а.с. 110). Інших спадкоємців після смерті [PERSON], як вбачається з матеріалів спадкової справи, немає. З постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марініченко О.С. від 29 березня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видно, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої [INFO] [PERSON] , а саме - на частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд, у зв'язку з невідповідністю ідеальних часток, які належали померлій [PERSON] та її співвласникам [PERSON] і [PERSON] (а.с. 35). У своїй позовній заяві, як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на статті 1216, 1217, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, ст. 67 Закону України «Про нотаріат» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Дій нотаріуса позивач у позові не оскаржує. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності. Позивач просить визнати за ним право власності після померлої [PERSON] в порядку спадкування. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно зі ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки право власності [PERSON] на частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд у повному обсязі не було зареєстровано у передбачено законодавством порядку, після узгодження із іншими співвласниками часток на спільне часткове майно, які не заперечують проти задоволення позову, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем [PERSON], яка є власником земельної ділянки, то суд вважає за можливе визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] на зазначене у позовних вимогах майно. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved