Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 30.12.2011 р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 435,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. 18.01.2012 р. Індустріальним ВДВС ДМУЮ було відкрито виконавче провадження. 12.09.2013 р. державним виконавцем був зроблений розрахунок заборгованості ( 2 610,00 грн.), який був направлений відповідачу, утім, заборгованість не погашена. Предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 2 805,75 грн.; підставу позову становлять приписи ст. 196 СК України. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач, повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахувавши заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених суду вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. Дитина мешкає разом із позивачем (матір'ю) та перебуває на її утриманні. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.12.2011 р. присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 435,00 грн. щомісяця, починаючи проводити стягнення з 02.12.2011 р. Через невиконання відповідачем судового рішення утворилася заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2 805,75 грн., даний розмір підтверджується розрахунком державного виконавця. Розв'язуючи вимогу позову про настання передбаченої ст. 196 СК України відповідальності за прострочення сплати аліментів, суд виходить з доведеності вини платника аліментів у її виникненні (ст.ст. 10 та 60 ЦПК України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини; разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідач не надав доказів щодо його стану здоров'я, перебування у нього на утриманні інших осіб, наявності грошових зобов'язань та/або наявності інших обставин, які би мали істотне значення при розв'язанні даної вимоги; обов'язок по утриманню неповнолітньої дитини покладається на обох батьків та не пов'язаний з їх матеріальним становищем. Водночас, суд не погоджується із розрахунком пені, який наданий позивачем, оскільки нарахування неустойки (пені) повинно здійснюватися саме за кожний день прострочення конкретного місяця, а не за загальну кількість прострочених днів та неустойка (пеня) не нараховується на суму неустойки (пені) за попередні періоди, а нараховується лише на суму несплачених зобов'язань. Таким чином, розмір неустойки (пені) складає 800,40 грн., та дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial