Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 04.08.2014 року виконавчим комітетом Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, актовий запис №03. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Майно, що становить спільну сумісну власність подружжя, відсутнє. Подружнє життя не склалося через різні погляди на життя, побут, сімейні цінності та виховання дитини. Практично протягом всього шлюбу вони проживали окремо через відсутність роботи у відповідача у Новопсковському районі, бачилися фактично 1-2 рази на місяць. З вересня 2014 року вони припинили спільне життя та ведення спільного господарства, з цього часу відповідач постійно мешкає окремо від родини в м. Харкові. Вважає, що збереження шлюбу та примирення з відповідачем є неможливим та недоцільним. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден повністю. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що починаючи з 04.08.2014 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 04.08.2014 року Виконавчим комітетом Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області, про що складено відповідний актовий запис № 03. Сторони мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 28.04.2015 року Виконавчим комітетом Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області. Малолітня дитина сторін проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою, виданою Виконавчим комітетом Донцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області 20.05.2016 року за вих. № 453. Згідно позову, майно, що становить спільну сумісну власність подружжя, відсутнє. Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні стосунки між сторонами припинені, подружжя сумісно не проживає, спільне господарство не веде, тобто шлюб існує формально, зважаючи, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище, отримане після реєстрації шлюбу «[PERSON]».

Outcome: approved