Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визначити проживання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з нею, а також встановити відповідачу [PERSON] графік побачень з дітьми. Мотивувала свої позовні вимоги тим, що 08 вересня 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого у них народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі вони з відповідачем проживають окремо та звернулися до суду з позовом про розірвання шлюбу. Зауважує, що в досудовому порядку вони домовилися про те, що діти постійно проживають з нею, а відповідач буде спілкуватися з ними на вихідних. Проте вказана домовленість не виконується відповідачем, він допускає собі не повертати дітей після вихідних, у зв`язку з чим вони пропускають заняття в школі, що в подальшому може вплинути на їхню успішність. Повідомила, що відповідач обмовляє її перед дітьми, що також негативно впливає відносини таких з нею. Враховуючи наведене, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 12 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 29 квітня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, повідомила, що при неповерненні відповідачем дітей вона зверталася в поліцію, але в неї не прийняли заяву, позовні вимоги підтримала, просила такі задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позовної вимоги про визначення місця проживання дітей з матір`ю і бажає, щоб йому визначили дні для побачень з дітьми. Щодо неповернення дітей пояснив, що він взяв дітей у позивача, вони захворіли і він попередив вчителя про те, що діти не прийдуть у школу у зв`язку з хворобою. Зауважив, що діти самі хотіли залишитися з ним. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 21 лютого 2019 року, стверджується, що сторони зареєстрували шлюб 08 вересня 2007 року. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Сороки-Львівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 14 квітня 2010 року, встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Сороки-Львівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області 06 вересня 2012 року, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 172 від 07 лютого 2020 року, виданої Виконавчим комітетом Мурованської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані і проживають разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . Як зазначено у ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Вказана стаття передбачає можливість вирішення спору судом лише у разі виникнення спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини, але під час розгляду справи було встановлено, що такий спір між сторонами відсутній. З пояснень відповідача, наданих у судовому засіданні, встановлено, що спір між сторонами про місце проживання дітей відсутній. Жодних доказів, які свідчили би про наявність у сторін спору про місце проживання дітей, позивачем суду не надано. Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про те, що визначати місце проживання дітей на даний час не є необхідним, оскільки будь-якого спору між сторонами стосовно вирішення даного питання немає. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позовна вимоги про визначення місця проживання дітей, задоволенню не підлягає, оскільки у сторін відсутній спір з цього приводу. Щодо позовної вимоги про встановлення графіку побачень відповідача з дітьми суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. У відповідності до ст. 153 цього кодексу мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків коли таке право обмежене законом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Абзацом 2 частини 2 вказаної статті встановлено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. При цьому, позивачем не надано суду жодних доказів про ставлення батьків до своїх обов`язків, жодної інформації про прихильність дитини до кожного з них, не доведені інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Надана позивачем характеристика, видана Виконавчим комітетом Мурованської сільської ради ОТГ Пустомитівського району Львівської області повною мірою не характеризує її ставлення до своїх батьківських обов`язків, наведені у ній аргументи лише в загальному характеризують позивача і не надають жодної конкретики. При цьому, позивач не надає доказів, які могли б підтвердити байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, а також інші обставини, необхідні для вирішення справи. Крім того, за положеннями ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, чого зроблено не було. Окрім цього слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивачем у позовній заяві, сторонами під час розгляду справи не запропоновано жодних варіантів участі відповідача у вихованні дитини, з якого суд міг би виходити при ухваленні рішення. Враховуючи принцип диспозитивності, закріплений в ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не має процесуальної можливості самостійно визначати способи участь одного з батьків у вихованні дитини. Більше того, таке визначення могло би суперечити інтересам дитини, якщо її думка залишиться невідомою для суду. У зв`язку з наведеним, позовна вимога про встановлення графіку побачень [PERSON] з дітьми задоволенню не підлягає. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що аргументи, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні таких слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України\~судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed