Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

Позивачі 28.02.2017 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що з 15.03.1997 року по 01.02.2017 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON]. Вказували, що однією сім'єю вони проживали в будинку [ADDRESS]. Однак після розлучення [PERSON] та [PERSON], відповідач почав створювати їм перешкоди у користуванні даним будинком, а саме замінив замки, зачинив ворота та не впускає їх до будинку. Всі речі, в тому числі і особисті, залишились у спірному домоволодінні. Вважають, що своїми діями відповідач навмисно порушує їх права на проживання та користування будинком, а тому просили суд зобов'язати відповідача усунути перешкоди у користуванні ними будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом вселення [PERSON], [PERSON] до вищевказаного будинку та надати ключі від вхідних дверей. Відповідач [PERSON] 21.06.2017 року звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з [PERSON] він уклав шлюб 15 березня 1997 року в Комінтернівській сільській раді Чорнобаївського району Черкаської області. В шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час є повнолітнім і навчається на другому курсі Хмельницької Державної прикордонної академії України. Зазначив, що в будинку [ADDRESS], який на той час належав його батьку, [PERSON] зареєструвалась як дружина 05 серпня 1997 року і постійно проживала до літа 2016 року. Вказав, що 09 серпня 2016 року його батько [PERSON] подарував йому житловий будинок з надвірними спорудами за вказаною адресою, а також земельну ділянку, на якій розташоване домоволодіння, що підтверджується договорами дарування від 09.08.2016, р/р № 1910, № 1911. Повідомив суд, що влітку 2016 року [PERSON] виїхала з будинку і вивезла частину особистих речей, про адресу місцеперебування його не повідомила. Згодом він дізнався, що відповідач оселилася за адресою: [ADDRESS]. В подальшому, а саме 10 листопада 2016 року, [PERSON] забрала з будинку решту своїх речей. Про те, що не має до нього претензій, написала власноручно розписку. Зазначив, що відповідач за зустрічним позовом перестала користуватись житлом добровільно, перешкод у користуванні він не чинив. Вказав, що на даний час шлюб між ним та [PERSON] розірваний. На даний час, а саме 26 травня 2017 року він зареєстрував шлюб з [PERSON], яка проживає з ним в будинку [ADDRESS]. Відмітив, що [PERSON] не є членом його сім'ї, її реєстрація в будинку не пов'язана з будь-якими договірними відносинами з ним, як власником, тому вважає, що остання втратила право на житло в будинку [ADDRESS]. Просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивачів за первісним позовом - [PERSON] та позивач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити повному обсязі, проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити у зустрічному позові. Позивач за первісним позовом [PERSON] додатково зазначила, що з будинку [ADDRESS] вона самостійно не виселялася і речей не забирала. Вказала, що колишній чоловік відвіз її до батьків і там залишив, пізніше він віддав частину речей і частину документів. Коли вона прийшла забрати решту речей, то замки були змінені, дубліката ключів їй не надали. Вселятися без дозволу власника не наважилася, бо побоювалася реакції з боку [PERSON] Зазначила, що іншого житла вона не має, на даний час проживає у знайомої. Відповідач та представник відповідача за первісним позовом - [PERSON] позовні вимоги визнали частково та не заперечували проти вселення [PERSON] в будинок [ADDRESS]. Зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Адвокат [PERSON] додатково зазначила, що на даний час шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а тому [PERSON] не є членом сім'ї власника [PERSON], її реєстрація в будинку не пов'язана з будь-якими договірними відносинами з власником, а тому вона втратила право на житло в будинку [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини та дослідивши подані сторонами докази, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що з 15 березня 1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2017 року було розірвано. В даному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Відповідно до договору дарування будинку та договору дарування земельної ділянки від 09 серпня 2016 року [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) прийняв у дар від батька [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться у [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0,0733 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в [ADDRESS]. і право власності в передбаченому законом порядку, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] було зареєстроване 09.08.2016 року та належить на праві приватної власності відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом [PERSON]. Відповідно до відмітки про реєстрацію в паспорті [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] з 05.08.1997 року і по даний час. [PERSON] зареєстрований в спірному будинку з 15.12.1998 року. Як зазначено сторонами в судовому засіданні, стосунки в їх сім'ї не склалися, відносини погіршилися, спроби все залагодити і зберегти сім'ю ні до чого не призвели і в жовтні 2016 року позивач за первісним позовом [PERSON] виїхала з будинку і з того часу в ньому не проживає. Крім того, в матеріалах справи наявна копія розписки від 10.11.2016 року, в якій зазначено, що [PERSON] отримала від [PERSON] особисті речі та документи в повній мірі, спільно набуті речі не забирала. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що новина про розлучення [PERSON] та [PERSON] була неочікуваною, оскільки вони проживали разом тривалий час, про будь-які сварки між колишнім подружжям їм не було відомо, а також причини розпаду сім'ї їм не відомі. Також підтвердили, що [PERSON] виїхала із спірного будинку та згодом забрала свої речі, отримавши відповідне повідомлення від [PERSON]. Наразі [PERSON] проживає у знайомих, власного житла не має, а син навчається в Хмельницькій Державній прикордонній академії України. Вказали, що відповідач за первісним позовом чинить перешкоди позивачці за первісним позовом, а саме не впускає її до спільного житла, змінивши замки. Разом з тим допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] ніхто не виганяв із будинку, вона його покинула особисто, забравши всі свої речі. З боку [PERSON] будь-яких перешкод у користуванні житлом не чинилося. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] 26 травня 2017 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.05.2017 року, актовий запис 446, а тому спільне проживання з позивачем за первісним позовом є неможливим, оскільки [PERSON] не є членом сім'ї [PERSON], її реєстрація в будинку не пов'язана з будь-якими договірними відносинами з власником. Сторони в судовому засіданні підтвердили, що договорів щодо порядку користування зазначеним будинком між ними не укладалося, в судовому порядку зазначене питання розглянуто не було. Жодних доказів того, що [PERSON] (позивач за первісним позовом) робила спроби вселитися в належний позивачу за зустрічним позовом будинок, якими можуть бути звернення відповідача до правоохоронних органів, органів прокуратури про усунення перешкод у користуванні будинком та інші докази суду не надано. А подача позову про усунення перешкод в користуванні будинком до суду не може вважатися належним доказом. Поряд з цим, саме лише твердження позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що відповідач за первісним позовом [PERSON] перешкоджав їй повноцінно користуватись єдиним житлом, змінивши замки, судом не може братися до уваги як належний доказ. Відповідно до положень статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно зі ст. 15, п. 4 ч. 2 ст. 16, статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК України, за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Судом встановлено, що дійсно позивач за первісним позовом [PERSON] зареєстрована у вказаному житлі, однак в будинку не мешкає тривалий час, фактично звільнила це житло, за комунальні послуги не сплачує, в спірному будинку не має її речей, але її реєстрація в цьому житлі перешкоджає позивачу за зустрічним позовом в повній мірі користуватися і розпоряджатися своїм житлом. Крім того, факт тривалої відсутності відповідач за зустрічним позовом по місцю знаходження спірного житла підтверджується, крім вищенаведеного, також актом опитування сусідів від 26.09.2017 року, згідно якого [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], але фактично не проживає в будинку в період з листопада 2016 року і поданий час. Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.401, 402 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Підстави припинення сервітуту визначені у ст. 406 ЦК України. Ними, зокрема являються: поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; відмова від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; сплив строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Частиною 2 ст. 406 ЦК України передбачено припинення сервітуту на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, а тому [PERSON] не є членом сім'ї [PERSON] Крім того, на даний час [PERSON] одружився, його дружина [PERSON] проживає разом з ним у будинку [ADDRESS]. Між [PERSON] та [PERSON] відсутня домовленість про подальше проживання позивачки в порядку ст.156, 162 ЖК України, а тому зазначені обставини суд вважає такими, що мають істотне значення та є підставою для припинення сервітуту за вимогою власника майна. Згiдно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на якi вона посилається як на пiдставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статтi передбачено, що доказуванню пiдлягають обставини, якi мають значення для ухвалення рiшення у справi i щодо яких у сторін та iнших осiб, якi беруть участь у справi, виникає спiр. Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю. Не може суд прийняти до уваги заперечення відповідачки за зустрічним позовом проти позову, наполягання на своєму первісному позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним та ні чим об'єктивно не підтверджується, виходячи з наступного. Будинок [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON] не є членом сім'ї власника житла. Перешкод відповідач за первісним позовом [PERSON] не чинив і не чинить, звернення її до правоохоронних органів не було. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] як власник спірного житла не порушує прав інших фізичних та юридичних осіб, має іншу дружину, з якою вони мешкають у вказаному будинку, за захистом своїх прав звернувся в передбаченому законом порядку до суду. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, а тому можливо визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. Первісний позов підлягає до задоволення частково, а саме в частині вселення [PERSON], [INFO], у будинок [ADDRESS], оскільки [PERSON] є членом сімї власника житла, а також самим відповідачем за первісним позовом в цій частині позов визнано. На підставі викладеного та

Outcome: partial