Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та з уточненими позовними вимогами, в яких просила розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 08.12.1998 року, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Бакиркьой/Стамбул Турецької Республіки; вказала, що від цього шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що на даний час їх сім'я існує лише формально, вони з відповідачем тривалий час не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, подружні стосунки відновлювати не збираються. За таких обставин [PERSON]вважає, що збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх спільних дітей. Крім того, позивач просить визначити місце проживання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], з нею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]; з'ясувати думку [PERSON] з приводу того з ким з батьків вона бажає залишитися проживати. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що у 2009 році відповідач виїхав на заробітки до Російської Федерації і більше повертатися до України не збирається. Оскільки, відповідач переховується та не бажає відповідати на дзвінки та повідомлення, до теперішнього часу дійти з ним згоди щодо місця проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], виявилося неможливим. Вважає, що проживання доньки з нею відповідатиме її інтересам. Старші діти: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO], досягли 14- річного віку, за власним бажанням залишилися проживати з матір'ю. Однак, через те, що відповідач має намір виселити позивача та дітей із квартири [ADDRESS], вона наполягає, щоб судом було визначено і місце проживання [PERSON] та [PERSON] з позивачем за адресою їх реєстрації: [ADDRESS]. Позивач [PERSON]в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що треба розірвати шлюб міжнародний, реєстрація шлюбу підтверджується формою В; всі троє дітей проживають з нею за адресою: [ADDRESS], вона зареєстрована в цій квартирі, до органів опіки та піклування вона не зверталася. Просила позов задовольнити повністю. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що укладення шлюбу підтверджується формою В; потрібно в судовому порядку визначити місце проживання дітей, бо відповідач погрожує виселити. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що шлюб, укладений на території Туреччини, не було легалізовано в Україні, отже такого шлюбу не існує, після цього в 2004 році між сторонами було укладено шлюб на території України, який було розірвано в 2010 році, таким чином на теперішній час про перебування в шлюбі немає даних. Діти живуть з позивачкою, на їх утримання стягнуті з відповідача аліменти, за ними закріплено рішенням суду окреме приміщення, відповідач не заперечує, щоб діти жили з матір'ю, немає ніяких порушень їх прав. Представник третьої особи в судовому засіданні з позовом не погодився, вважає його безпідставним, пояснив, що шлюб між сторонами розірвано, спору з приводу визначення місця проживання дітей немає, діти самі можуть вибрати місце мешкання. Думку батька орган опіки та піклування не виясняв, бо немає спору. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представників відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст.21СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Позивач не надала суду жодних даних про існування шлюбу між нею та відповідачем з 1998 року. Більше того, в судовому засіданні було встановлено, і ці обставини сторонами не заперечуються, що 28.04.2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб та рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 15.07.2010 року шлюб, зареєстрований 28.04.2004 року у Центральному відділі РАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області, актовий запис №268 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.103-104), про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №50 від 14.03.2011 року (а.с.115 - свідоцтво про розірвання шлюбу). Суд вважає, що позов про розірвання шлюбу заявлено не обґрунтовано, його не було підтверджено протягом судового розгляду, тому він не підлягає задоволенню. Посилання [PERSON] на форму В, витяг зі свідоцтва про укладення шлюбу №15/2994 Турецької Республіки (а.с.100) є безпідставними та юридично неспроможними, оскільки існування такого шлюбу, його державна реєстрація в Україні не підтверджена документально. Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дітей суд приходить до наступного. Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 15.07.2010 року. Сторони мають трьох дітей:[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 101-102 - свідоцтва про народження). Згідно даних довідки №2825 про склад сім'ї КП ЖЕО №2 діти разом з матір'ю зареєстровані з 30.04.2004 року та проживають за адресою: [ADDRESS], про що сторонами не заперечувалося в судовому засіданні. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.160 СК України - місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. ст.3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положенням ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що в порядку цивільного судочинства судами розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні не знайшло підтвердження те, що між сторонами існує спір з приводу того, з ким будуть проживати діти, оскільки, діти з 2004 року проживають разом з матір'ю і відповідач не заперечує щодо цього. Зважаючи на викладене, враховуючи обставини справи а також те, що права позивача щодо визначення місця проживання її дітей ніким не порушуються та не оспорюються, на момент розгляду справи у суді [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], виповнилося п'ятнадцять та сімнадцять років і вони самі вправі визначити з ким із батьків їм проживати, суд вважає, що відсутній спір між батьками щодо встановлення місця проживання їх неповнолітніх дітей. З огляду на зазначене вище, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтовані та задоволенню не підлягають. Враховуючи, що фактично судом було звільнено позивача від сплати судового збору, судові витрати не підлягають стягненню з [PERSON] Враховуючи викладене, та

Outcome: dismissed