Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з 2012 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від спільного життя у них 09.10.2011 народилася донька [PERSON]. Шлюбні стосунки у них з відповідачем припинені з 2014 року, оскільки відповідач зібрав свої речі і поїхав в м. Донецьк, пояснивши, що він підтримує вторгнення військ Російської Федерації на територію Луганської та Донецької і виступає проти незалежності України. З інтервалом в декілька місяців відповідач зателефонував позивачу і пояснив, що він пройшов навчання в спеціальному навчальному таборі в Ростовській області і на теперішній вас знаходиться на території невизнаної ДНР та воює проти Збройних сил України. Позивач зазначає, що ці обставин стали причиною розпаду сімї, оскільки ні вона, ні її, ні відповідача близькі таких політичних поглядів не розділяють та такої поведінки відповідача не розуміють. Оскільки подальше їхнє спільне життя та збереження шлюбу суперечило її інтересам на інтересам неповнолітньої доньки, позивачем було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. З квітня 2014 року відповідач ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню доньки [PERSON], не спілкується з нею, не надає їй матеріальної допомоги, що ставить її в тяжке матеріальне становище, не цікавиться її життям, станом її здоровя, у звязку з чим у позові і заявлено вимогу про позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 2000 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4)\~позивач не\~заперечує проти\~такого вирішення справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, зазначивши, що комісією було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав і встановлено таку доцільність. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач її син, відносини з ним вона не підтримує, останній раз спілкувалася з ним по телефону у 2015 році та з того часу його телефон вимкнений. Свідку відомо, що на даний час її син знаходиться у м. Донецьку та воює на боці бойовиків. При спілкуванні з ним він не говорив, що допомагає дитині, та до 2014 року він був непоганим батьком. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач його брат по матері. Зараз вони жодних відносин не підтримують, з 2014 року, в якому він останній раз спілкувався з ним по телефону, він про нього нічого не знає, він зник та про нього нічого не відомо. Свідок зазначив, що відповідач взагалі ні з ким з родичів не підтримує зв'язок, матері та дитині він не надає ніякої допомоги. Суд,\~ дослідив\~докази,\~дійшов до\~висновку про\~наявність підстав\~для задоволення\~позовних вимог,\~виходячи з\~наступного.\~ Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, з 17.02.2012 сторони перебували у шлюбі (свідоцтво про шлюб серії І-КИ №220402, 17.02.2012 Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №57). До реєстрації шлюбу у сторін народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] І-КИ №361324, виданим 06.12.2011 Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (актовий запис №1770), де батьком дитини зазначено [PERSON], копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.10). Факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків та обставини, викладені у позові, підтверджуються характеристикою на [PERSON], виданою головою правління ОСББ «Біляєва 10» [PERSON], з якої вбачається, що позивач з квітня 2014 року одна утримує та виховує малолітню доньку [PERSON], [INFO], (а.с.12). Разом з тим, згідно характеристики дошкільного відділення КЗО «»ДНЗ (ясля -садок) № 21» ДМР за вих. № 46 від 19.02.2018, [PERSON] відвідує заклад з жовтня 2013 року. Утриманням та вихованням [PERSON] займається мати [PERSON]. Батько [PERSON] з квітня 2014 року в дитячому закладі не зявляється, навчально-виховним процесом не цікавиться, зі слів [PERSON] він залишив сімю та змінив місце проживання (а.с.13). Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 18.06.2018 року за № 4/4-813 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої доньки [PERSON], 09.10.2011 р.н.», зробленого за результатом розгляду документів, що підтверджують обставини, внаслідок яких [PERSON], [INFO], залишилася без піклування з боку батька у зв'язку із невиконанням ним батьківських обов'язків, та дослідження обставин з приводу того, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до доньки [PERSON], орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпрі ради вважав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON], [INFO] (а.с.34-37). Факт ухиляння відповідача від виконання батьківських обовязків також підтвердився поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з невиконання батьком дитини батьківських обовязків. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20 листопад 1959 року, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно ч. 7 ст.\~7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками\~своїх прав\~та виконання\~обов'язків\~мають ґрунтуватися\~на повазі\~до прав\~дитини та\~її людської\~гідності. Батьківські права\~не можуть\~здійснюватися всупереч\~інтересам дитини. Відмова батьків\~від дитини\~є неправозгідною,\~суперечить моральним\~засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 1-4\~ст.\~150\~СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1\~ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов'язків. Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини її батьком знайшло своє підтвердження в ході судового розгляду, тому суд, враховуючи наявні докази поведінки відповідача, які беззаперечно свідчать про ухилення батька від виконання своїх обов'язків, вважає позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] такими, що підлягають задоволенню. Що стосується позовної вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання. Згідно ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. На підставі викладеного, суд вважає вказану позовну вимогу такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved