Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися в суд до [PERSON], [PERSON], Тлумацької районної ради Івано-Франківської області, Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивують тим, що вони народилися і проживають по [ADDRESS]. Даний житловий будинок, побудований в 1971 році та відноситься до типу колгоспного двору. Ще з дитинства [PERSON] проживала в даному будинку зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON]. Після її одруження, батьки перейшли проживати до літньої кухні, а вона з чоловіком та дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON] залишилася проживати в житловому будинку. Згідно виписки з погосподарської книги № 1, особовий рахунок [NUMBER], станом на 01.07.1990 року, членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] тимчасово був прописаний в їхньому господарстві з 02.06.1982 року по 1991 рік, але не проживав, так як працював в колгоспі ім.Москальова села Живачів Тлумацького району Івано-Франківської області, тому не претендує на частку в майні їхнього двору. А тому кожному з них належало по 1/6 частині житлового будинку та господарських будівель. [INFO] помер [PERSON]. [INFO] померла [PERSON]. Після смерті останньої відкрилася спадщина на все належне їй майно, яке вона ще за життя заповіла дочці (сестрі) [PERSON]. [PERSON] проживала разом з позивачами однією сім'єю, разом вели спільно господарство, доглядали за нею, проводили її похорон, надалі позивачі проживають в даному житловому будинку, сплачують необхідні платежі, обробляють земельну ділянку, тому фактично [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті матері. Відповідачка по справі [PERSON] 16.02.2001 року вийшла заміж і проживає в господарстві чоловіка по [ADDRESS]. 13.01.2014 року остання прописалася в їхнє господарство, однак в ньому не проживала. 13.01.2014 року їм в даний час стало відомо, що [PERSON] оформила право власності на весь житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті матері (бабусі) [PERSON] без їхнього відома. Також в цей час їм стало відомо, що [PERSON] на підставі рішення виконкому Тлумацької районної ради народних депутатів № 145 від 10.08.1988 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать громадянам та кол госпним дворам сіл Живачів та Підвербці» та рішення Живачівської сільської ради народних депутатів Івано-Франківської області № 39 від 26.07.1988 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки» оформила право власності на житловий будинок та отри мала 22.08.1988 року в Живачівській сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області свідоцтво на право власності на житловий будинок і господарські будівлі колгоспного двору як голова двору. Як рішення Тлумацької районної ради народних депутатів № 145 від 10.08.1988 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать громадянам та колгоспним дворам сіл Живачів та Підвербці», так і рішення Живачівської сільської ради народних депутатів за № 39 від 26.07.1988 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки», свідоцтво про право власності на житловий будинок від 22.08.1988 року на ім'я матері (бабусі) [PERSON] є частково недійсними, оскільки вони всі, як члени колгоспного двору, мають право на належні їм частки житлового будинку та господарських будівель, як спільна часткова власність майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане внаслідок спільної праці та коштів членами двору (в т.ч. неповнолітніх та непрацездатних) до 15.04.1991 року і збереглося після припинення його існування (п.п «а», «б» п.6. Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року із змінами від 25.05.1998 року). Всі вони проживали і проживають в даному дворі, приймали участь у веденні господарства та надалі ведуть господарство як своєю працею, так і коштами, тобто не втратили права на частку в майні двору. У відповідності з даними рішеннями Тлумацької районної ради народних депутатів, Живачівської сільської ради народних депутатів та свідоцтва на право власності на житловий будинок від 22.08.1988 року на ім'я матері (бабусі) [PERSON], відповідачка [PERSON] незаконно оформила спадщину на весь житловий будинок та господарські будівлі на своє імя, хоча фактично їй належала 1/6 частка житлового будинку та господарських будівель, а також 1/6 частка житлового будинку та господарських будівель в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], а разом на 2/6 частки житлового будинку та господарських будівель. Позивачів фактично позбавлено права власності на належні їм частки житлового будинку та господарських будівель як членів колгоспного двору, так як вони проживали, вели разом господарство і на даний час проживають в даному господарстві. Згідно п.п.г п.2 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визнання незаконними актів державних органів, органів місцевого самоврядування про неправомірне втручання у здійснення власником правомочностей щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном. Відповідні положення щодо захисту права приватної власності поширюються також на особу, яка, хоча не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором. А тому їм необхідно в судовому порядку визнати частково недійсними вищезазначені рішення Тлумацької районної ради народних депутатів, Живачівської сільської ради народних депутатів, недійсними свідоцтва на право власності на житловий будинок і господарські будівлі від 22.08.1988 року на ім'я матері (бабусі) [PERSON] та свідоцтва на спадщину за заповітом від 26.12.2013 року на ім'я відповідачки, [PERSON] і визнати за позивача ми право власності на належні їм частки житлового будинку та господарських будівель. В судовому засіданні позивачка та представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] позов підтримала з підстав, наведених в позовній заяві, додатково пояснила, що їй не будо відомо, що її мати [PERSON] ще за життя оформила свідоцтво на право власності в цілому на домоволодіння на своє ім'я. Ствердила, що її мати дійсно говорила, що почувається хворою і напише заповіт. Однак, про те, що заповіт останньою був складений на ім'я [PERSON], та те, що остання оформила свідоцтво про право власності на спірне майно, вона не знала. Дані обставини їй стали відомі тільки 13.01.2014 року, що змусило її звернулася в суд з вищезазначеним позовом. Їй також не було відомо, що для того, щоб оформити право власності на належну їй частку в спадковому майні, необхідно було звертатися із заявою в нотаріальну контору. Відповідачка [PERSON], надіславши 21.07.2014 року на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області заяву про визнання позову, в судовому засіданні 17.11.2014 року позов визнала частково, а саме не заперечила, щоб за позивачкою [PERSON] було визнано право власності на 1/6 частку житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по [ADDRESS], яку добровільно бажає віддати матері. Вказала, що дійсно в даному житловому будинку з дня народження були прописані її сестри, а також мати, батько та бабуся. Вона не знає чи було комусь відомо про існування рішення Тлумацької районної ради народних депутатів від 10.08.1988 року та рішення Живачівської сільської ради народних депутатів від 26.07.1988 року, однак, про те, що свідоцтво про право власності на жилий будинок було видано у 1988 році на ім'я бабусі [PERSON] в цілому на жилий будинок та господарські будівлі було відомо всім, і в той час ніхто не заперечував. На час смерті бабусі в житловому будинку були прописані її сестри, вона, мама і батько. Вона сама поклала пам'ятник бабусі. Десь біля 4-5 років тому, вона пропонувала оформити право власності на спірне майно позивачам, однак ніхто з них не хотів цього зробити. У 2011 році вона звернулася в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У цьому ж році їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), яке ніхто не оспорював і не оспорує. Для того, щоб отримати субсидію вона у 2013 році звернулася в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та цього ж року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Категорично заперечує, щоб суд визнавав право власності на житловий будинок та господарські будівлі за сестрами, оскільки вони бабусю ображали, не доглядали за нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надіслав на адресу Тлумацького районного суду Івано-Франківської області заяву, в якій позов визнав, не заперечує проти його задоволення. Представник Тлумацької районної ради Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву, в якій просить справу розглядати без участі їхнього представника. З приводу задоволення позову покладаються на розсуд суду. В судове засідання представник Живачівської сільської ради Тлумацького районного суду Івано-Франківської області не з'явився, однак надіслав заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їхнього представника. Рішення Живачівської сільської ради народних депутатів за №39 від 26.07.1988 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки» приймалося згідно чинного законодавства. Про скасування вищевказаного рішення заперечують, що стосується спірного майна покладаються на розгляд суду. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, в зв'язку із пропуском строку позовної давності без поважних причин, з таких підстав. Рішенням виконавчого комітету Живачівської сільської Ради народних депутатів Івано-Франківської області №39 від 26.07.1988 року одобрено матеріали зібрані на житлові будинки, які належать колгоспним дворам та окремим громадянам і розташовані на території Живачівської сільської ради, а також представлено Тлумацькому райвиконкому для прийняття рішення про оформлення особистої власності на житлові будинки з видачею свідоцтв та їх реєстрацію (а.с. 16). Відповідно до архівного витягу з додатку до рішення райвиконкому від 26.07.1988 року Державного архіву Івано-Франківської області, Івано-Франківської обласної державної адміністрації № А-3/04-10 від 23.06.2014 року у списку голів колгоспних дворів та громадян по [ADDRESS] зазначена [PERSON], яка проживала [ADDRESS], як голова колгоспного двору (а.с. 15). Рішенням виконавчого комітету Тлумацької районної ради народних депутатів Івано-Франківської області № 145 від 10.08.1988 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належить громадянам та колгоспним дворам сіл Живачів та Підвербці» вирішено оформити право власності на 346 будинків села Живачів (додаток №1) та на 237 будинків села Підвербці (додаток №2), які належать громадянам та колгоспним дворам цих сіл (а.с. 14). Згідно виписки із погосподарської книги №1, особовий рахунок 20, Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, станом на 01.07.1990 року в господарстві, яке числиться колгоспним двором, були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 17). 22.08.1988 року [PERSON], як голові колгоспного двору, виконавчим комітетом Тлумацької районної Ради народних депутатів, видано свідоцтво про право власності на жилий будинок в цілому на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] (а.с. 58). Ще за життя 29.01.1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області [PERSON], яким все своє майно на випадок смерті заповіла [PERSON] (а.с. 55 зворотня). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 52 зворотня). Згідно довідки Живачівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області №360 від 19.07.2011 року з дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном за заповітом вступила [PERSON], яка проводила похорон померлої, до дня смерті проживали разом і вели спільно господарство (а.с. 55). 22.07.2011 року державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Керничною М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1031, [PERSON], а саме на право на земельну частку (пай), що перебуває у колективниій власності СС «Живачівська» розміром 42,81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ІФ №0075879 виданий Тлумацькою районною державною адміністрацією 11.07.2011 року, зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1 (а.с. 56). Дане свідоцтво ніким не оспорювалося, тому суд вважає [PERSON] такою, що прийняли спадщину в цілому. 26.12.2013 року державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Керничною М.В. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за №1153, [PERSON], а саме на житловий цегляний будинок житловою площею 29,3 кв.м., загальною площею 59,9 кв.м., зазначений в плані літерою «А» з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по [ADDRESS] (а.с. 59 зворотня). Як зазначено в п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Статтею 112 ЦК УРСР 1963 року майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно з ч.2 ст.123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. З оцінки наявних в справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], а також померла [PERSON], як члени колгоспного двору, кожен мав право на 1/7 частку житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по [ADDRESS]. Відповідно до ч.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Згідно ст.ст. 71, 74, 75, 76 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. На час прийняття рішень Тлумацькою районною радою народних депутатів за №145 від 10.08.1988 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать громадянам та колгоспним дворам сіл Живачів та Підвербці» та Живачівською сільською радою народних депутатів за №39 від 26.07.1988 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки», а також на час видачі свідоцтва про право власності в цілому на жилий будинок, який розташований по [ADDRESS], на ім'я [PERSON], як і на час смерті останньої, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] постійно проживали в спадковому майні (а.с. 18-25), а тому вони повинні були дізнатися про порушення свого права. Крім того, після смерті [PERSON] позивачі могли звернутися в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Як ствердила в судовому засіданні позивачка та представник позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON] документи на свою частку в спірному майні вона не хотіла оформляти, оскільки вважала, що це її не потрібно. Відповідно до ст. 80 ЦК УРСР 1963 року закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Позивачами строк позовної давності пропущено без поважних причин, з моменту виникнення права на позов минуло 26 років. Посилання позивачки та представника позивачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] - [PERSON], на те, що про порушення свого права вона разом з позивачами дізналися тільки 13.01.2014 року і їм не було відомо, що для оформлення права власності на належні їм частки в спадковому майні необхідно звертатися із заявою в нотаріальну контору є надуманим, з метою відновлення втрачених прав, а тому не можуть бути підставою для визнання частково недійсними рішення Тлумацької районної ради народних депутатів №145 від 10.08.1988 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать громадянам та колгоспним дворам сіл Живачів та Підвербці», рішення Живачівської сільської ради народних депутатів за №39 від 26.07.1988 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки» та визнання недійсним свідоцтва на право власності на житловий будинок і господарські будівлі від 22.08.1988 року на ім'я матері (бабусі) [PERSON]. Таким чином в задоволенні даних позовних вимог слід відмовити в зв'язку із пропуском строку позовної давності без поважних причин. Позовні вимоги в частині визнання недійсними свідоцтва на спадщину за заповітом від 26.12.2013 року на ім'я [PERSON], визнання за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] права власності на належні їм по 1/6 частині житлового будинку та господарських будівель, що знаходяться по [ADDRESS], є безпідставними, оскільки вони є похідними від позовних вимог про визнання частково недійсними рішення Тлумацької районної ради народних депутатів №145 від 10.08.1988 року «Про оформлення права власності на житлові будинки, які належать громадянам та колгоспним дворам сіл Живачів та Підвербці», рішення Живачівської сільської ради народних депутатів за №39 від 26.07.1988 року «Про розгляд матеріалів для оформлення права власності на житлові будинки», визнання недійсним свідоцтва на право власності на житловий будинок і господарські будівлі від 22.08.1988 року на ім'я матері (бабусі) [PERSON]. Питання розподілу судових витрат по справі, суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed