Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

Позивач звернуся до суду із дійсним позовом, який він уточнив під час перебування заяви на розгляді - в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки. Позивач зазначає, що аліменти стягнуті з нього рішенням Лисичанського міського суду від 30 вересня 2016 року на користь відповідачки на утримання доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1000грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що його матеріальний стан погіршився тим, що рішенням Лисичанського міського суду від 14 листопада 2016 року з нього стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання сина від другого шлюбу [PERSON] [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів доходу, а також на її утримання у розмірі 1/8 частини від усіх видів доходу до досягнення сином трирічного віку. В позову позивач вказує, що отримує невелику заробітну плату, має кредитне зобовязання, а відповідачка працює, перебуває у шлюбі і тому вона із чоловіком має можливість забезпечити гідне утримання дитини. Також позивач зазначає, що він перебуває у тяжкому матеріальному становищі проживає із матір»ю, фактично перебуває на її утриманні, взагалі залишається без коштів після стягнення по двом рішенням суду та по кредиту. За викладених обставин позивач у поданому позову просить суд змінити розмір аліментів, стягнутих з нього на утримання доньки [PERSON] [INFO] ( за рішенням Лисичанського міського суду від 30 вересня 2016року) на користь відповідачки 1000 грн. на 1/6 частину від усіх видів доходу. Позивач до початку судового розгляду надав суду заяву, в якій просив закінчити розгляд справи без його участі, надав додатково довідку про заробітну плату (від 10.03.2017р. ), письмові пояснення, в яких додатково зазначив, що змінив місце роботи і немає можливості сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. Відповідачка надала суду письмові заперечення, в яких зазначила, що позивач не надав доказів щодо погіршення свого матеріального становища, спростувала ствердження позивача про те, що він проживає зі своєю матір»ю, надавши довідку , яку підписали сусіди матері про те що позивач не проживає зі своєю матірю, зазначила, що обовязок щодо утримання дитини покладений на батьків дитини, а не на інших осіб, стосовно того, що позивач зазначив, що вона проживає у другому шлюбі і тому дитина забезпечена. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню за наступних підставах. Згідно ст.214 ЦПК України встановлено, що фактичні правовідносини, о виникли між сторонами стосуються вирішення питання про розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей відповідача, які стягнуті з його доходів. Зазначені питання регулюються нормами Сімейного Кодексу України. При цьому, згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона у судовому процесі кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України - Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно наданих до суду матеріалів вбачається позивач являється батьком неповнолітньої [PERSON] [INFO] і з нього, після розірвання шлюбу із відповідачкою, на утримання доньки були стягнуті аліменти у розмірі 1000 грн., що вбачається із копії рішення Лисичанського міського суду від 30.09.2016р .(а.с.18) З копії рішення Лисичанського міського суду від 14.11.2016 року вбачається, що з позивача стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] від фактичних шлюбних відносин з [PERSON](позивачка у цьому рішенні суду) у розмірі ? частини від доходів, а також у розмірі 1/8 частини від доходу на утримання самої [PERSON] до досягнення дитиною 3 років. (а.с.28). З даного рішення суду, вбачається також, що при викладенні позовних вимог, позивачка зазначала, що [PERSON] ( відповідач у дійсній справі) має неповнолітню доньку [PERSON], на яку сплачує аліменти , але відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги, погодився із розміром аліментів, що будуть із нього стягуватись, не зазначав, що це погіршить його матеріальне становище вже маючи рішення суду про стягання з нього аліментів на доньку [PERSON]. При цьому, з наданих довідок про заробітну плату ( від 14.11.2016р та від 10.03.2017р), які він надав до суду на момент подачі позову та пізніше вбачається , що навпаки його заробітна плата збільшилась, до цього ж з наданих довідок вбачається, що ніяких відрахувань на сплату аліментів з його заробітної плати не здійснюється взагалі.(а.с.15,.60) Також суд зазначає, що позивач не надає ніяких документів про витрати на оплату кредиту, про який зазначає в позові і посилається на це, як на причину погіршення його матеріального становища. Також , позивач не надає ніяких підтверджень, що він знаходиться на утриманні своєї матері, про що зазначає у позові і ніяким чином не спростовує ствердження відповідачки, що він проживає із [PERSON] і дітьми однією сім»єю. З огляду на дані обставини, суд зазначає, що позивач не надав доказів щодо зміни свого матеріального становища, або сімейного стану, що визнано законодавством, серед інших, як підстава для зміни розміру аліментів, в звязку з чим позов не підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, ст.ст.180,192 СК України,

Outcome: dismissed