Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, за наступними підставами. У позивача з відповідачем є спільна неповнолітня дитина - син [PERSON] , [INFO] . Сторони перебувають у шлюбі, але на теперішній час проживають окремо, при цьому дитина залишилась із позивачем. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Позивач в теперішній час не працює, займається вихованням дитини та веде підсобне господарство. Відповідач працює, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, будь-яких утримань по виконавчим листам з відповідача не проводиться, а тому на думку позивача має можливість сплачувати аліменти на користь дитини. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.06.2021 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на їх задоволенні наполягає. Відповідач у судове засідання не з`явився, викликався неодноразово належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. За наявними у справі матеріалами судом було встановлено наступне. 18 жовтня 2013 року сторони уклали шлюб, що підтверджується наданою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданою 18.10.2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 651 (а.с. 5). [INFO] у сторін позову народився син - [PERSON] , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого та виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Якимівського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 143 (а.с. 6). Як зазначає позивачка спільне проживання сторони припинили. Дитина на даний час проживає разом із позивачкою, що підтверджується довідкою № 557, виданою 03 червня 2021 року виконавчим комітетом Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області (а.с. 7). Як вбачається із тексту позовної заяви, відповідач працює, має постійний дохід у вигляді заробітної плати, будь-яких утримань по виконавчим листам з відповідача не проводиться, а тому на думку позивача має можливість сплачувати аліменти на користь дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів повинен враховувати матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки судом було встановлено, що відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає, є працездатною особою, суд вважає, що відповідач повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у примусовому порядку у заявленому позивачкою розмірі. Згідно з п.3 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення тому позивачкою при подачі позову судовий збір не сплачено. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved