Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до МРВ ДВС по Печенізькому, Чугуївському районах та місту Чугуєву Східного МРУ Міністерства юстиції (м. Харків), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зняти арешт з квартири [ADDRESS] , накладений в межах виконавчого провадження, на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника, [PERSON] , та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 11138429 від 20.01.2012 року, ВДВС Чугуївського МРУЮ (реєстраційний номер обтяження: 1208352 від 23.01.2012 року). В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею 2/3 частини квартири [ADDRESS] . Власником іншої 1/3 частини зазначеної квартири є її син, [PERSON] , який [INFO] помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді зазначеної частини квартири, для оформлення спадщини за законом на яку вона звернулася до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що виявлено заборону її відчуження згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 11138429 від 20.01.2012 року, винесеної державним виконавцем ВДВС Чугуївського МРУЮ. У лютому 2021 року вона звернулася до відповідача з питанням про зняття арешту з квартири, але 24.02.2021 року отримала відповідь, що на виконанні у Чугуївському МВДВС ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № 11138429 з примусового виконання виконавчого листа № А-252, виданого 15.01.2009 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.11.1996 року до повноліття дитини. 26.06.2013 року виконавче провадження завершено, а матеріали виконавчого провадження знищені як такі, строк зберігання закінчився. [INFO] її онук, на якого стягувалися аліменти, [PERSON] помер. За період життя, ні її онук, ні його мати не зверталися за отриманням виконавчого листа після завершення виконавчого провадження. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання закінчився, а тому немає законних підстав для арешту майна. Враховуючи існування зазначеного арешту, вона не має змоги скористатися своїм законним правом та отримати свідоцтво про право на спадщину. У судове засідання позивач надала заяву, згідно якої позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підтримала, просила суд його задовольнити та проводити розгляд справи в її відсутності. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу та ухвалення рішення на розсуд суду відповідно до вимог діючого законодавства. Ухвалою від 26.03.2021 року справу прийнято до розгляду та провадження у ній відкрито. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно відомостей КП «Чугуївське МБТІ» № 390 від 11.04.2014 року [PERSON] є власницею 2/3 частини квартири [ADDRESS] , яка згідно договору обміну серії ВВЕ № 047404 від 05.06.2004 року належала їй, її чоловікові [PERSON] та її синові [PERSON] (а.с.9-11). [INFO] її чоловік, [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.11.2008 року (а.с.23). Власником іншої 1/3 частини зазначеної квартири є її син, [PERSON] , який [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.10.2013 року (а.с.22). Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді зазначеної частини квартири, для оформлення спадщини за законом на яку вона звернулася до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено, у зв`язку з тим, що виявлено заборону її відчуження згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 11138429 від 20.01.2012 року, винесеної державним виконавцем ВДВС Чугуївського МРУЮ, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.01.2021 року, і що також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.13,15). У лютому 2021 року вона звернулася до відповідача з питанням про зняття арешту з квартири, але 24.02.2021 року отримала відповідь, що на виконанні у Чугуївському МВДВС ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження № 11138429 з примусового виконання виконавчого листа № А-252, виданого 15.01.2009 року Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 20.11.1996 року до повноліття дитини. 26.06.2013 року виконавче провадження завершено на підставі п.6 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження (в редакції 1999 року)», у зв`язку із закінченням передбаченого законом строку для даного виду стягнення, дитина досягла повноліття, а матеріали виконавчого провадження знищені як такі, строк зберігання яких закінчився (а.с.14). [INFO] її онук, на якого стягувалися аліменти, [PERSON] , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03.03.2021 року (а.с.17). Право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів (ч.1 ст. 328 ЦК України). За правилами ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, для прийняття якої встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 цього Кодексу). Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України ), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року № 20/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди може бути підтверджено, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину. Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Таким чином, [PERSON] , яка вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є власником нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , має право володіти й користуватися нею, проте через відсутність реєстрації такого права на 1/3 частину спірної квартири обмежена у праві розпорядження належним їй майном, що узгоджується з позицією, викладеною в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 06.07.2016 року (№ 6-3095цс15). Однак, постановою державного виконавця ВДВС Чугуївського МРУЮ від 20.01.2012 року накладено арешт на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , та оголошено заборону на її відчуження (а.с.15). Звернення позивача до нотаріуса щодо зняття арешту з належного їй майна будь-яких результатів не дали, оскільки відповідно до п.4.17 глави 1 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. У зв`язку із наявністю не знятого арешту, позивач залишається обмеженим у реалізації свого права на розпорядження майном. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Приписами ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ст. 317, 328 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з -під арешту. Відповідно до положень ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках неможливості скасування арешту органами ДВС, арешт може бути знято за рішенням суду. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Приймаючи до уваги, що виконавчий лист у відділі ДВС на виконанні не перебуває, виконавче провадження по ньому завершено, а також те, що існуючий арешт майна позивача порушує гарантоване Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами його право приватної власності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для обмеження позивача у володінні, користуванні та розпорядженні майном, та позовні вимоги про зняття арешту з нерухомого майна та оголошення заборони на його відчуження підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved