Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-18 00:00:00

позивач звернулася з позовом до [PERSON] про та надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] до республіки Польща та інших країн Шенгенської угоди, без згоди його батька - [PERSON] з вересня 2017 року по липень 2021 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 09 жовтня 1999 року [PERSON], вступила в зареєстрований шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище - [PERSON]. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] отримав середню освіту, що підтверджується атестатом про повну загальну середню освіту серія [NUMBER] і має намір отримувати подальшу освіту в Республіці Польща. Навчання син [PERSON] має продовжити в технікумі м. Кракова, Республіка Польща. 21 червня 2017 року [PERSON] отримав біометричний закордонний паспорт. Для отримання візи на навчання, в візовому центрі від посольства Республіки Польща у м. Дніпро необхідно надати письмову заяву від обох батьків, посвідчену нотаріусом, в якій вони дозволяють виїхати дитині за кордон. Позивач з сином звертались в візовий центр Республіки Польща в м. Дніпро, надавали документи, але всі документи позивачу повернули, бо немає згоди батька - [PERSON] на виїзд за кордон на навчання до Республіки Польща та інших країн Шенгенської угоди, з вересня 2017 року по липень 2021 року і позивачу з сином відмовили у відкритті візи на час навчання. 17 липня 2017 року позивач склала письмовий дозвіл на виїзд сина за кордон на навчання до Республіки Польща та інших країн Шенгенської угоди з вересня 2017 року по липень 2021 року. Візовий центр ігнорує аргументи позивача, що фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а [PERSON] вже 17 років. Позивач разом з сином звернулись до відповідача з проханням про надання згоди на виїзд сина за кордон на навчання, але відповідач згоди на виїзд не надав, аргументів на підтвердження заперечень не зазначив. Позивач вважає, що відповідач перешкоджає інтересам сина, не сприяє його всебічному гармонійному розвитку, а тому звернулася із позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. В обґрунтування позову позивач зазначила, що поспілкувавшись із сином, який після отримання повної середньої освіти виявив бажання отримати належну вищу освіту за кордоном, звернулася до відповідного представництва учбового закладу, де домовилася та вирішила питання щодо влаштування сина до учбового закладу та отримала запрошення до навчання сина в учбовому закладі в республіці Польща. З метою отримання візи для тимчасового проживання під час навчання позивач разом з сином звернулася до візового центру Республіки Польща у м. Дніпрі, де отримала відповідь про обов`язковість наявності письмової згоди обох з батьків для отримання візи. Звернувшись до відповідача отримала відмову в наданні згоди. Зазначила, що умови навчання сина в м. Кракові республіки Польща дуже гарні. Син буде проживати під час навчання в гуртожитку при учбовому закладі. Заклад має їдальню для студентів. Навчання перші два курси є безкоштовним. Дитина буде навчатися за спеціальністю комп`ютерні технології та отримає диплом Європейського зразка. Зазначила, що її син готовий до самостійного життя, про що свідчать здібності сина, його поведінка та те, що під час канікул її син працював, отримував самостійний дохід та отриманий дохід витрачав з бережливістю та розумно. Крім того, під час проживання за кордоном за сином будуть наглядати довірені особи. Навчання починається з жовтня 2017 року. Вказала на те, що батько неналежно займається вихованням сина, не надає йому матеріальну допомогу, не бажає, щоб син розвивав свої творчі здібності. Відповідач у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав того, що вважає сина таким, що не готовий до самостійного життя. Про означений факт на його думку свідчить те, що під час розмови із сином не почув належних аргументів того, чому саме син вважає за необхідне навчатися за кордоном. Вказав на те, що ще однією з підстав для заперечення проти позову є те, що він не має інформації про умови проживання сина та навчання. Про рішення дитини йому стало відомо лише декілька тижнів тому. Зазначив про те, що при вирішенні питання щодо навчання сина позивач його думку навіть не з`ясувала. Крім того, вважає вибір сина таким, що вчинений під впливом позивача у справі. Він розмовляв із сином після закінчення навчання в школі та [PERSON] не мав бажання виїхати за кордон на навчання, не маючи на меті жодних планів щодо навчання або працевлаштування. Вважає, що дитина може отримати належну освіту і на території України. В судове засідання представник третьої особи не з'явився. Причини неявки не повідомив. Судом в судовому засіданні проведено допит [PERSON], який повідомив суду, що вирішення питання щодо місця навчання - його свідомий та поміркований вибір. Він вважає, що отримає належне навчання саме в м. Кракові республіки Польща. З метою прибути до місця навчання ним за зароблені під час канікул кошти придбано білети до м. Львів, а далі до м. Краків республіки Польща. Він обізнаний з умовами проживання за місцем навчання. Для здобуття освіти він декілька місяців відвідував курси польської мови. Вважає себе готовим до самостійного життя та проживання під час навчання за кордоном. Зазначає, що навчання за кордоном надасть йому змогу в подальшому влаштуватися на кращу роботу та можливість краще влаштуватися в житті. Під час розмови із батьком, яка сталася після завершення навчання в школі ще не вирішив питання про подальше навчання, а тому батькові і не казав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідача, заслухавши думку дитини, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи, загальновідомих відомостей з ЄДРСР вбачається, що з 09 жовтня 1999 року по 10 жовтня 2014 року позивач перебувала у шлюбі з позивачем. Від шлюбу у сторін народилася дитина, син - [PERSON], [INFO], який, як визнано сторонами проживає разом з позивачем. [PERSON] здобув повну загальну середню освіту в 2017 році у загальноосвітньому навчальному закладі І-ІІІ ступенів середній загальноосвітній школі № 6 м. Новомосковська Дніпропетровської області /а.с.8/ з середнім балом 7,3. З 01 вересня 2017 року [PERSON] зарахований на навчання в 2017/2018 році до першого класу денного відділення за спеціальністю інформаційні технології в Технікумі ім. Тадеуша Сендзіміра в. м. Краков. Сторонами визнано, що позивач та [PERSON] зверталися до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон для навчання, однак отримали відмову. Відповідно до частини 3 ст. 313 Цивільного кодексу України здатність фізичної особи, яка досягла шістнадцяти років, мати право на виїзд за межі України не обумовлена згодою на це батьків. Крім того, фізична особа, яка є громадянином України, завжди має право на безперешкодне повернення в Україну. Таким чином, чинне законодавство України взагалі не вимагає отримання згоди відповідача на виїзд дитини. Однак, за вимогами консульства Польщі, для отримання довгострокової візи, для неповнолітніх осіб до 18 років, у випадку, якщо неповнолітні заявники подорожують без батьків, крім визначеного переліку документів, також необхідно подати нотаріально завірений дозвіл від батьків/офіційних опікунів на виїзд дитини закордон, або рішення суду про одноосібне опікунство. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з п.2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в'їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини; 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. У відповідності до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в якому зазначено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам та є доцільним з точки зору її виховання, навчання та розвитку, а також приймаючи до уваги, що неможливість отримання необхідної для цього згоди батька створює перешкоди в оформленні належних документів для виїзду дитини за кордон, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню - шляхом надання неповнолітньому відповідного дозволу на виїзд за кордон без дозволу батька. При цьому, приходячи до означеного висновку суд враховує також і положення ст.171 СК України, згідно з якими дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. З повідомлених відповідачем обставин, покладених в обґрунтування заперечень та наданих суду доказів суд не знайшов підстав для постановлення рішення всупереч думці дитини та обмеженні конституційно встановленого права особи, яка досягла 16 річного віку на свободу пересування. Посилання відповідача на те, що дитина не придатна до самостійного життя, висловлює думку, нав`язану позивачем мають характер припущень та не приймаються судом до уваги. Також, при визначенні пріоритету батьківських прав по відношенню до прав дитини, суд вважає за доцільне виходити з права дитини на навчання та прийняти до уваги думку дитини щодо подальшого навчання під час ухвалення рішення. При цьому, виходячи з того, що нормами законодавства визначено відсутність обмежень в праві на свободу пересування після досягнення 16 річного віку та з урахуванням підстав позову та обставин, покладених в його обґрунтування, заперечень відповідача проти позову, внаслідок чого порушуються права позивача, як особи з якою проживає дитина, віку дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково, надавши дозвіл на виїзд за кордон України без згоди та супроводу батьків без обмеження у терміні та напрямку. Приймаючи рішення щодо часткового задоволення позову, суд керується тим, що згідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне сплачені позивачем при зверненні до суду судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: partial