Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

позивач звернулася із позовними вимогами до відповідача, які в процесі судового розгляду уточнила заявою від 29.10.2014 року, та просить розірвати договір довічного утримання, укладений 01.10.2009 року між нею - [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Олійник Г.Я., зареєстрований за № 3-2561, визнавши за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до умов зазначеного договору довічного утримання від 01.10.2009 року, вона передала у власність відповідачу [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], загальною площею 38,9 кв.м., житловою площею 20,8 кв.м. з коморою у підвалі площею 8,0 кв.м., а відповідач взяв на себе зобов'язання надавати їй довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, лікування, догляду і необхідної допомоги. При цьому п.6 договору сторонами визначено, що вартість матеріального забезпечення визначена у розмірі 500 гривень на місяць. Однак вважає, що відповідач взяті на себе зобов'язання виконував не належним чином, оскільки жодного разу не надавав їй допомоги у визначеному договором розмірі, не забезпечував харчуванням та медикаментами не надавав іншої необхідної допомоги. Усі її звернення про надання допомоги відповідач користуючись її безпорадністю ігнорує, за весь час лише декілька разів їй купував необхідні речі за її кошти, іноді провідував її, декілька разів вимірював тиск та закапував очі. Відсутність необхідної допомоги змусила її до укладення договорів на безоплатній основі 06.12.2004 року із Територіальним центром обслуговування пенсіонерів, та 29.11.2011 року уже на платній основі із Львівським міським територіальним центром обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян про надання допомоги соціальним працівником. Протягом цих років соціальний працівник [PERSON] надає їй необхідну допомогу, що полягає у прибиранні, пранні одягу, винесенні сміття, оплаті комунальних послуг, придбанні продуктів тощо. Вважає, що за таких обставин, коли відповідач ухиляється від надання їй матеріального забезпечення та необхідної допомоги, а вона потребує стороннього догляду в силу похилого віку та погіршення стану здоров'я, просить позов задоволити. В судовому засіданні 27.11.2014 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному об'ємі, додатково пояснила, що відповідач жодним чином їй не допомагав, коштів не надавав, житлово-комунальні послуги не оплачував, лише інколи за її кошти їй купував якісь продукти. У зв'язку із цим, а також незадовільним станом здоров'я, вона була змушена звертатися по допомогу у соціальну службу та до сусідів. Більше того, вказала, що відповідач приходив до неї в нетверезому стані, влаштовував скандали, погрожував їй виселити з житла, як власник квартири, а останніх пів року відповідач взагалі нею не цікавився, жодного разу не провідував. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з аналогічних мотивів, вважає, що оспорюваний договір довічного утримання підлягає розірванню внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за умовами договору. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], відповідач [PERSON] в судовому засіданні 01.12.2014 року відносно позову заперечили, вважають, що підстав для розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання від 01.10.2009 року немає, оскільки такий відповідачем виконується належним чином. Так зазначили, що відповідно до умов договору довічного утримання позивач залишилася проживати у квартирі [ADDRESS]. Крім цього, відповідач, проживаючи нижче поверхом у цьому ж будинку, постійно цікавився умовами проживання позивача, надавав їй необхідну допомогу, придбавав продукти одночасно для себе та для потреб позивача, проводив ремонт сантехніки, електрики в квартирі позивача, організовував святкування в квартирі позивача, здійснював догляд за станом здоров'я позивача, придбавав ліки. Крім цього придбав для позивача в кредит телевізор. Однак зазначила, що підтвердити документально матеріальні витрати на утримання квартири позивача та придбання позивачу предметів побуту відповідач на даний час не може, оскільки усі документи зберігаються в квартирі позивача. В той же час документів про придбання продуктів відповідачем для позивача на даний час не збереглося. Вважають, що причиною звернення позивача із даним позовом стало те, що в минулому році відповідач повторно одружився, і позивач переконана, що дружина відповідача має намір заволодіти квартирою, в якій та проживає. Крім цього, внаслідок похилого віку та стану здоров'я позивача вона часто забуває про події та обставини, що мали місце. Також вважає, що судом не слід брати до уваги договір про надання соціальної допомоги від 2004 року, оскільки строк дії такого договору відповідно до Закону України є один рік, в подальшому такий не переукладався, а тому на час укладення договору довічного утримання такий не діяв. А тому просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.10.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Олійник Г.Я., зареєстрований за № 3-2561. Відповідно до п.1 вказаного договору, [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS], яка в цілому складається з однієї кімнати, житловою площею 20,8 кв.м., та кухні, загальною площею 38,9 кв.м. та комори в підвалі, площею 8,0 кв.м. В той же час, у відповідності до п.5 цього ж договору набувач прийняв вказану квартиру та зобов'язався надавати відчужувачу довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, зокрема, у вищевказаній квартирі, харчування, лікування, догляду і необхідної допомоги, а у разі смерті відчужувача - поховати її згідно з християнським обрядом. Пунктом 6 договору передбачено, що вартість вищевказаного матеріального забезпечення встановлюється сторонами у розмірі 500 гривень в місяць. Згідно зі ст.744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. У відповідності до п.1 ч.1 ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Згідно з ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Крім цього, аналогічно п.7 договору довічного утримання сторонами передбачено, що цей договір може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання умов цього договору та відмови однієї із сторін від добровільного розірвання - в судовому порядку. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вважає підставою для розірвання договору довічного утримання факт ухилення відповідачем від виконання умов договору довічного утримання, зокрема, ненадання їй обумовленого матеріального забезпечення у вигляді фінансової допомоги, лікування, харчування, догляду іншої необхідної допомоги. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є племінником позивача та проживає в одному будинку № 10 на вул.Чехова в м.Львові із позивачем, у квартирі, що розташована нижче поверхом. Позивач є особою похилого віку, [INFO]. Згідно з оглянутою в судовому засіданні амбулаторною медичною картою позивач страждає захворюваннями очей, і їй відповідно встановлено діагноз: відкритокутова 4а глаукома правого ока, артифакія правого ока, 2а глаукома лівого ока, початкова катаракта лівого ока. Згідно з випискою із медичної карти (а.с.47), з приводу захворювання очей позивач перебуває на медичному обліку з 1999 року, періодично лікується стаціонарно, їй призначається амбулаторне лікування на дому під наглядом окуліста. Крім цього, з виписки № 112 із медичної карти амбулаторного хворого від 05.12.2014 року, відповіді Комунальної 1-ої міської поліклініки м.Львова від 05.11.2014 року № 947 (а.с.46) вбачається, що позивачу [PERSON] встановлено діагноз: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії, 3 ступеня, ризик високий. Серцева недостатність ІА ст., Дисциркуляторна енцифалопатія. Вказаним захворюванням позивач хворіє більше 10 років, з приводу чого перебуває на обліку у сімейного лікаря за місцем проживання з 09.09.2012 року. Як вказала в судовому засіданні позивач, що в силу похилого віку та незадовільного стану здоров'я, який поступово погіршується, вона потребує сторонньої допомоги та догляду, з цією метою нею і було укладено оспорюваний договір довічного утримання. Однак, через те, що відповідач від виконання умов договору ухилявся, вона була змушена звертатися по таку допомогу до сусідів та соціальних служб. Дійсно, на підставі заяви позивача від 23.11.211 року, між [PERSON] та Львівським міським територіальним центром соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян було укладено договір від 29.11.2011 року (а.с.71-72) та додаткову угоду від 03.02.2014 року (а.с.73) про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома одинокого (проживаючого самотньо) з 4 групою рухомої активності. Даний договір виконується і на сьогоднішній день. При цьому встановлено, що договір про соціальне обслуговування укладено на платній основі, витрати по оплаті якого несла особисто позивач, що підтверджується представленими квитанціями про оплату за 2014 рік (а.с.9-11, 74). Допитана в судовому засіданні в якості свідка - соціальний працівник [PERSON] показала, що третій рік надає [PERSON] соціальні послуги на платній основі на підставі укладеного договору про соціальне обслуговування, провідуючи її в основному двічі на тиждень у вівторок та середу. Надання таких послуг полягає у тому, що по телефону [PERSON] замовляє необхідні їй продукти, промислові товари, медикаменти, які та придбаває за кошти позивача та доставляє за місцем проживання. Також, за кошти [PERSON] вона оплачує комунальні послуги, ходить на прийом до лікаря, отримує безкоштовні рецепти. Крім цього, зазначила, що виконує іншу побутову роботу в квартирі, зокрема, прибирає, миє продукти, надає іншу допомогу по побуту. З 03.02.2014 року на підставі додаткової угоди надає послуги з прання, прасування. Вказала, що за період роботи із [PERSON] вона бачила відповідача в квартирі позивача всього двічі. Сама [PERSON] їй наголошувала, що є одинокою особою, її племінник не виконує умови договору довічного утримання та не надає їй жодної допомоги. При цьому свідок зазначила, що про існування договору довічного утримання їй було відомо, оскільки його наявність є підставою для укладення договору про соціальне обслуговування на платній основі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що проживає в одному будинку із позивачем та відповідачем, являється сусідкою позивача, з якою підтримує добросусідські відносини, інколи на прохання позивача придбаває їй продукти харчування, ліки. Вказала, що їй відомо про те, що відповідач жодної допомоги позивачу не надає, навпаки приходив в нетверезому стані до позивача, влаштовував скандали погрожуючи виселити її з квартири мотивуючи наявністю у нього права власності на квартиру. Іншої допомоги, окрім закапування очей, позивачу не надавав. Ремонт в квартирі позивач проводила власним коштом, після його завершення змушена була сама прибирати. В останній період часу відповідач взагалі перестав провідувати позивача. Також зазначила, що в розмові позивач їй часто жалілася, що боїться [PERSON], оскільки той погрожує її виселити із квартири та оформити на лікування у психіатричну лікарню. Інший свідок, мешканка будинку № 10 на вул.Чехова в м.Львові [PERSON] суду показала, що на прохання позивача, вона та інші сусіди, а також соціальний працівник надають необхідну матеріальну допомогу. Вказала, що їй відомо про те, що відповідач жодної допомоги позивачу не надає, між ними існують конфлікти, сваряться з приводу володіння майном. Також, допитана в якості свідка - сімейний лікар [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно надає позивачу медичну допомогу, як сімейний лікар з 2012 року. Позивач перебуває на амбулаторному обліку з діагнозом дифузний кардіосклероз з приводу чого нею призначається їй відповідне лікування. Вказала, що згідно викликів провідувала позивачку за місцем проживання, відповідача жодного разу в квартирі не бачила. Крім цього, як вбачається із представлених квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за період 2014 року (а.с.75-82), витрати по утриманню будинку та прибудинкової території, оплату спожитої електроенергії та газопостачанню позивач несла особисто. Відповідач, заперечуючи доводи позивача вважає, що умови договору довічного утримання від 01.10.2009 року він виконує належним чином, визначену договором допомогу та матеріальне забезпечення надає в повному обсязі, однак в силу вимог ст.60 ЦПК України цих обставин жодними належними та допустимим доказами перед судом не підтвердив, зокрема, не довів, що протягом всього часу дії договору купував позивачеві продукти харчування, одяг, ліки, побутову техніку, предмети гігієни, тощо. Також не представив суду жодних документів в підтвердження виконання ним п.6 договору довічного утримання, зокрема, надання щомісячної допомоги позивачу на суму вартості матеріального утримання, що на час укладання договору становила 500 гривень на місяць, а також про понесені витрати на ремонт квартири [ADDRESS]. В той же час допитані за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] жодним чином не спростували доводів позивача про ухилення відповідача від виконання умов договору довічного утримання, оскільки вказують про обставини підтримання родинних відносин між сторонами у справі в основному до моменту укладення договору довічного утримання. В частині щодо надання матеріальної допомоги відповідно до умов договору довічного утримання, суду жодних обставин не змогли повідомити. З врахуванням наведеного, суд приходить до переконання, що в ході судового розгляду відповідачем не доведено належного виконання своїх обов'язків, визначених договором щодо утримання позивачки, забезпечення її харчуванням, доглядом, необхідною матеріальною та іншою допомогою, а встановлені судом обставини вказують на нехтування відповідачем виконання своїх обов'язків щодо повного утримання позивачки, що призвело до того, що позивач, як особа, що в силу похилого віку та незадовільного стану здоров'я потребувала сторонньої допомоги, була вимушена звертатися по таку допомогу до соціальних служб та сусідів за місцем проживання. А тому, у суду є підстави вважати позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У зв'язку із цим позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі, розірвати договір довічного утримання від 01.10.2009 року, а право власності на квартиру [ADDRESS] визнати за позивачем. Одночасно, задовольняючи позовні вимоги, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача про те, що в силу захворювання на дифузний кардіосклероз позивач забуває про обставини надання відповідачем їй матеріальної допомоги або неправильно сприймає факти надання такої допомоги, оскільки такі обставини в силу положень ст.60 ЦПК України не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, зокрема, на даний час у встановленому законом порядку позивач не визнана недієздатною, а допитана в судовому засіданні в якості свідка - сімейний лікар [PERSON] суду вказала, що захворювання на дифузний кардіосклероз жодного відношення до втрати свідомості чи пам'яті не має. Останній раз вона провідувала позивача 24.03.2015 року, в ході огляду нею встановлено, що позивач орієнтується в просторі та часі, адекватно сприймає події, її стан стабільний, жодних ознак, які б ставили під сумнів її дієздатність нею не виявлено. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved