Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в обгрунтування якого вказала, що вона є рідною матір`ю відповідача [PERSON] , яка має двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дітей внесені за вказівкою матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Відповідач зареєстрована у [ADDRESS] , разом з сином та дочкою, проте, мати з ними не проживає, на даний час її місцезнаходження невідоме. У квітні 2018 року відповідач залишила своїх дітей, які і до того часу перебували на утриманні та вихованні бабусі. [PERSON] не проявляє будь-якої турботи про дітей, свідомо нехтує та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не турбується про фізичний та духовний розвиток дітей, не забезпечує їх необхідним харчуванням, лікуванням тощо. Витрати на проживання та утримання онуків несе позивач, яка прикладає всі зусилля та можливості щодо розвитку дітей, а тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, а також стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення онуками повноліття. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позові, просила їх задовольнити. Додала, що відповідач зловживає спиртними напоями, дітьми не займається з квітня 2018 року, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, життям та здоров`ям дітей не цікавиться, навіть не вітає їх зі святами. Місцезнаходження [PERSON] наразі невідомо. У судові засідання відповідач [PERSON] не з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, поштовим зв`язком та оголошенням на сайті Судової влади України, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направила. Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, підтвердила обставини, викладені у позовній заяві та просила позов задовільнити. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про спірні правовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] , батьками дітей, відповідно до їх свідоцтв про народження є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-12). [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 10). Як вбачається з довідки № 177 від 09.07.2020 року [PERSON] , 1996 року народження зареєстрована у [ADDRESS] , проте, понад 12 років за вказаною адресою не проживає (а.с. 13). Те саме вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.10.2018 року (а.с. 15). Із довідки виконкому Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області від 18.11.2020 № 605 вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] входять онук [PERSON] та онучка [PERSON] (а.с. 16). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 21.02.2019 року, діти проживають на забезпеченні бабусі (а.с. 17). Згідно характеристики Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області від 18.11.2020 № 271, [PERSON] народила двоє дітей, яких неодноразово залишала без нагляду, вибула за межі населеного пункту без усякого повідомлення 21.04.2018 року, вживала спиртні напої, вела аморальний спосіб життя, на даний час її місце перебування не відоме, діти з того часу знаходяться під наглядом бабусі (а.с. 18). Відповідно до характеристик дітей, наданих виконкомом Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області від 18.11.2020 року, вони виглядають добре та відповідають всім критеріям за віком (а.с. 19-20). Як зазначено в актах обстеження матеріально-побутових умов Великомочульської сільської ради Теплицького району Вінницької області від 18.11.2020 року, діти виховуються в будинку бабусі, відвідують дитячий садочок, забезпечені одягом та продуктами харчування (а.с. 21-22). Згідно довідки дошкільного навчального закладу с. Велика Мочулка від 18.11.2020 року № 1, [PERSON] з 01.10.2018 року відвідує дошкілький навчальний заклад, а [PERSON] з 01.09.2019 року по даний час (а.с. 23). Висновком Великомочульської сільської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] № 268 від 18.11.2020 року підтверджено встановлені факти неналежного виконання батьківських прав [PERSON] , яка з 21.04.2018 року по даний час не приймає участі у вихованні дітей, зловживає спиртними напоями, залишила дітей та не цікавиться їх життям. За виховання та утримання дітей на себе взяла відповідальність їх бабуся [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конктерних обставин справи відмовити в задоволенні позову. Проте, з огляду на встановлені судом обставини справи та зважаючи на досліджені докази, встановлено, що відповідач свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків з виховання дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, матеріально не забезпечує. Відповідно до ст. 164 СК України, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, що передбачено ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з положенням ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 183 даного закону встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення та наведені у статті 182 СК України. З огляду на викладене, враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дітей. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд керується ч. 2 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати зі сплати судового збору, а також у дохід держави судові витрати, від сплати яких позивач звільнена.

Outcome: approved