Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду у грудні 2013 року із позовом про визнання за нею права власності на будинок [ADDRESS] та надвірні споруди: сараї, вбиральню, погріб з шийкою, а також огорожу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що спірний будинок з надвірними будівлями належать її батькам [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 11.06.1968 року. [INFO] помер її батько, а [INFO] померла її мати. Після їх смерті залишилася спадщина у вигляді зазначеного вище будинку і вона є єдиним спадкоємцем спадкового майна. Вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, оскільки правовстановлюючий документ на будинок - договір дарування, не був зареєстрований батьками у встановленому законом порядку. Фактично вона прийняла спадщину, оскільки користується будинком, сплачує усі необхідні податки, користується земельною ділянкою. У судовому засіданні позивач на заявлених позовних вимогах наполягала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представники відповідачів у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним. Представник відповідача в особі Макіївської міської ради надали суду свої заперечення на позовну заяву, в яких зазначили, що з позовними вимогами не згодні, оскільки право власності на нерухоме майно відповідно до законодавства виникає з моменту його державної реєстрації у відповідних реєстраційних органах. Оскільки позивачем не надано доказу належності померлим батькам спірного будинку, а саме правовстановлюючого документу на будинок, право власності на який зареєстровано у встановленому законом порядку, просять у її позові відмовити. Також просять розглядати справу без участі представника з урахуванням наданих заперечень. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно представленим копіям свідоцтв про смерть серії [NUMBER] від 23 листопада 1972 року та [NUMBER] від 13 листопада 2012 року встановлено, що [PERSON] помер [INFO], а [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] є спадкоємцем першої черги, як донька померлих, що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Той фак, що позивач змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], а в подальшому на [PERSON], підтверджено довідкою Макіївського міського відділу реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції та свідоцтвом про одруження відповідно. Як вбачається з копії договору дарування від 11 червня 1968 року спірний будинок був подарований [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Зазначений договір дарування штампу про державну реєстрацію не містить. Позивачем надано в матеріалах справи копію інвентаризаційної справи, датованої Жовтень 1985 року, згідно якій домоволодіння [ADDRESS] значиться на ім»я [PERSON] та [PERSON]. Також в матеріалах справи міститься акт, затверджений начальником Макіївського бюро технічної інвентаризації від 08.10.1985 року, в якому зазначено, що домоволодіння [ADDRESS] у с.Ханженкове, належить [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування від 11.06.1968 року № 1685. Представленною копією домової книги підтверджений той факт, що у спірному спадковому будинку [PERSON], [PERSON] значились зареєстрованими з 12 вересня 1972 року. Також у спірному будинку булла зареєстрована і позивач. Позивач як спадкоємець майна першої черги, що залишилося після смерті її батьків, зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, була заведена спадкова справа № 60/2013, проте постановою державного нотаріуса Другої Макіївської державної нотаріальної контори від 26 листопада 2013 року їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно( а.с. 30). На виконання ухвали суду про витребування доказів було проведено інвентаризацію спірного будинку. Згідно акту ТОВ «Міське БТІ» від 10.02.2014 року встановлено, що на земельній ділянці до 1992 року побудовані: житловий будинок літ. В-1 загальною площею 29,30 кв.м, житловою - 12,10 кв.м, об»єкт незавершенного будівництва літ. Г, сарай літ. Д, сарай літ. Е - згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об»єктів нерухомого майна № 127 від 24.05.2001 року зазначені будівлі не є самовільними. Вбиральня літ. Ж, погріб з шийкою літ. З відповідно до цієї ж Інструкції також не відносяться до самовільних споруд. Висновком експерта судової будівельно-технічної експертизи № 11/24/03/14 від 13 березня 2014 року, проведеної на підставі ухвали суду, встановлено, що будівлі та споруди житловий будинок літ. В-1 сарай літ. Д, сарай літ. Е, вбиральня літ. Ж, погріб з шийкою літ. З, огорожа літ. № 1-2, розташовані на території домоволодіння [ADDRESS], є нерухомим майном, мають 100 відсоткову ступень готовності та відповідають діючим нормам будівельних норм та правил ДБН В.В.2.2.-15-2005. «Житлові приміщення та будівлі інливідуальних забудовників». З відповіді директора КУ «Макіївський міський архів» встановлено, що право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS], станом на 31.12.2012 року було зареєстроване за [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину від 17.07.1953 року № 3494 та від 06.06.1968 року № 1626. Позивач до і після смерті батьків цікавиться спірним будинком, підтримує його технічний стан, оплачує комунальні послуги, що підтверджує той факт, що вона фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Також у справі є докази того, що вона зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON] кожна окремо пояснили, що позивача знають. Підтвердили, що позивач завжди мешкала з батьками. Батько позивача помер вже давно ще на початку 70-х років, мати померла у 2012 році. Похорони матері здійснювала саме позивач, після її смерті вона стежить за будинком. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків. Дані про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як зазначено у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Проте, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 року, передбачено, що при зверненні спадкоємця в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини він повинен надати оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують законні права власності спадкодавця, а також відповідність заповідальних документів з правовстановлюючими. Позивач має оригінал правовстановлюючого документу, а саме договору дарування, відповідно якому її батьки є власниками спадкового майна, але своє право власності за життя ними не було зареєстровано у встановленому законом порядку, і таким чином відповідно до ст. 3 ЦПК та ст.. 16 ЦК України у неї виникло право на звернення до суду за захистом своїх прав. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із частиною 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст.. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За правилами ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив, та батьки. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що даний позов не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і тому може бути задоволений.

Outcome: approved