Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №2-685 купівлі-продажу від 30.12.1999 року в зв'язку із тим, що цей договір був посвідчений на Товарній Біржі «Нерухомість-Центр» та не був посвідчений нотаріально. На теперішній час вона не має можливості реалізувати свої права щодо розпорядження своїм майном, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не пред'являє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу ухиляється. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. 48/100 частки житлового будинку [ADDRESS] належали відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого старшим державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Шиліною Г.М. за реєстровим №2-498 від 14.02.1987 року, зареєстрованого Миколаївським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №12191 від 27.03.1987 року. 30 грудня 1999 року на Товарній Біржі «Нерухомість-Центр» за №2-685 був зареєстрований договір купівлі-продажу 48/100 частин житлового будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON], з одного боку, та[PERSON], з іншого боку, який був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №12191 від 19.07.2000 року на ім'я [PERSON]. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. Постановою приватного нотаріусу Миколаївського міського нотаріального округу Грищенко Л.А. відмовлено позивачу в посвідченні договору відчуження житлового будинку, оскільки договір купівлі-продажу №2-685 від 30.12.1999 року не був посвідчений нотаріально, а зареєстрований на Біржі з порушенням законодавства. На час укладання договору купівлі-продажу сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона придбала частку житлового будинку на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує на те, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. Відразу після укладання договору купівлі-продажу між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у грудні 1999 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов'язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов'язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права щодо розпорядження своїм майном, оскільки договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 47, 227 Цивільного кодексу Української РСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»,

Outcome: approved