Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що з 06 вересня 2008 року вона з відповідачем знаходиться в шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №109, в період якого у них народилася спільна неповнолітня дитина - донька [PERSON], [INFO]. З 2011 року з відповідачем разом не проживають, в зв'язку з чим дитина проживає з нею. До вересня 2013 року відповідач надавав дитині грошову допомогу, спілкувався з нею, але останнім часом ухиляється від обов'язку утримувати свою дитину, в зв'язку з чим вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивач, яка повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.18), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.17) у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.19-25), згідно якої позовні вимоги визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі ? частини від його доходів щомісячно, а справу прохав розглянути справу без його участі. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що 06 вересня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №109 (а.с.5), в період якого у них народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с.6), яка згідно довідки Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області проживає разом з позивачкою (а.с.7), а відповідач згідно довідки Новомар'ївсько сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області проживає в іншому населеному пункті (а.с.25). Судом встановлено, що з 2011 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо, а відповідач з вересня 2013 року матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча зобов'язаний це робити, при цьому будь-якої домовленості з цього періоду щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч.1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує матеріальне становище, стан здоров'я як платника аліментів, який визнав позов в повному обсязі, про що подав до суду письмову заяву (а.с.19), так і дитини, її віку та потреб. Будь-яких інших доказів на підтвердження передбачених ст.182 СК України обставин ні позивачка, ні відповідач суду не надали. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в примусовому порядку відповідно до вимог ст.183 Сімейного кодексу України у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, в зв'язку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в частині задоволених позовних вимог про стягнення аліментів, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved