Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, який в ході судового розгляду уточнила, та остаточно просила визнати незаконними та скасувати накази директора Львівського міського комунального підприємства «Львіводоканал» (надалі - ЛМКП «Львівводоканал») № 19 к/д від 16.09.2013р., № 21 к/д від 17.09.2011р. «Про дисциплінарне стягнення», визнати незаконним та скасувати наказ (розпорядження) директора ЛМКП «Львіводоканал» № 112 від 20.09.2013р. про припинення з нею трудового договору, поновити її на роботі на посаді контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг ЛМКП «Львіводоканал» та стягнути з ЛМКП «Львіводоканал» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, який згідно представленого нею розрахунку станом на дату постановлення рішення суду становить 13332,87 грн., та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500 грн. Пред'явлений позов мотивує тим, що відповідно до наказу № 255 від 23.05.2012р. її переведено на посаду контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг ЛМКП «Львіводоканал». До цього в період протягом 2003-2004, 2008-2011 р.р. вона працювала у ЛМКП «Львіводоканал» на посаді інженера бюро претензійно-договірної роботи відділу Водозбуту. Після переведення її на посаду контролера, оскільки на той час була відсутня вакантна посада інженера, вона за вказівкою адміністрації роботодавця продовжувала фактично виконувати роботу інженера відділу обліку, а її робоче місце було визначено у кабінеті № 207 разом із іншими інженерами відділу обліку. При цьому їй було роз'яснено, що вакантна посада інженера незабаром звільниться, і її буде переведено на відповідну посаду, про що буде зроблено в запис у трудовій книжці. Проте 13.09.2013 року начальник дільниці Сихівського району відділу збуту послуг [PERSON] поставив їй вимогу покинути робоче місце та йти виконувати обов'язки контролера, а в разі її відмови пообіцяв звільнити з роботи. Зі штатного розпису вона дізналася, що на підприємстві наявні ще три вакантні посади інженера: дві - у відділі АСУ метрологічного забезпечення та одна - у технічному відділі. Коли вона повідомила про наявність вакантних посад адміністрації підприємства, їй порадили написати заяву про переведення на посаду інженера відділу АСУ метрологічного забезпечення, яку завізували представники адміністрації підприємства [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вказану заяву 13.09.2013р. вона занесла у приймальню директора, однак 16.09.2013р. у відділі кадрів вона дізналася, що вакантних місць інженера вже немає. Тоді 16.09.2013р. вона звернулася до директора ЛМКП «Львівводоканал» [PERSON] із заявою про внесення у її трудову книжку запису, що вона насправді працює на посаді інженера, на що отримала відповідь, що цього зробити неможливо, оскільки відсутні вакантні місця за даною посадою. Про накладення одразу двох дисциплінарних стягнень їй повідомили 17.09.2013 року. Наказом № 19 к/д від 16.09.2013 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за порушення трудової дисципліни, а саме: за невиконання своїх функціональних обов'язків. Наказ № 21 к/д від 17.09.2013 року «Про дисциплінарне стягнення» містить аналогічне формулювання причин притягнення до дисциплінарної відповідальності. Протоколом № 11 засідання профспілкового комітету від 19.09.2013 року постановлено дати згоду на її звільнення з роботи за ст. 40 п. 3 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин своїх обов'язків). Наказом (розпорядженням) № 112 про припинення трудового договору від 20.09.2013 року без зазначення у ньому підстави звільнення її було звільнено з роботи з 20.09.2013р. за п. 3 ст. 40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків). Вважає накази № 19 к/д від 16.09.2013 та № 21 к/д від 17.09.2013 року «Про дисциплінарне стягнення» незаконними, оскільки протягом усього часу вона сумлінно виконувала трудові обов'язки інженера, своєчасно та повно виконувала розпорядження керівництва. Оскільки при прийнятті наступного рішення про її звільнення не було враховано жодної з підстав, передбачених у ч. 3 ст. 149 КЗпП України, в тому числі не враховано відсутність вини працівника, застосовування за конкретний дисциплінарний проступок іншого дисциплінарного стягнення, наказ (розпорядження) № 112 про припинення трудового договору від 20.09.2013 року є також незаконним. Внаслідок незаконного звільнення вона довший час не могла отямитися від вчинених відносно неї протиправних дій, втратила нормальні життєві зв'язки зі своїми колегами на роботі, не могла влаштуватися на роботу у зв'язку з негативним формулюванням причини звільнення, що завдало їй моральних страждань, грошовий еквівалент відшкодування яких оцінює в розмірі 1500 грн. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав, додатково пояснивши, що про накладення одразу двох дисциплінарних стягнень у вигляді оголошення догани їй повідомили у вівторок 17.09.2013 року. При цьому, як вбачається із пояснень представників відповідача, даних у судовому засіданні, показань свідків допитаних судом та матеріалів справи, наказом (розпорядженням) № 112 про припинення трудового договору від 20.09.2013 року її було звільнено з роботи з 20.09.2013р. за п. 3 ст.40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків) за той же дисциплінарний проступок - невиконання функціональних обов'язків, за який її вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом № 21 к/д від 17 вересня 2013 року. Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що 23.05.2012 року згідно з наказом № 255 від 23.05.2012 року позивача було переведено на посаду контролера дільниці збуту послуг ЛМКП «Львівводоканал». Домовленості між керівництвом відділу та позивачем про виконання останньою фактично роботи інженера відділу обліку під час перебування на посаді контролера не створюють для підприємства жодних юридичних зобов'язань перед позивачем. Перебуваючи на посаді контролера, позивач без поважних причин систематично не виконувала трудових обов'язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішньої о трудового розпорядку, що стверджується актами про відмову від надання пояснень з приводу невиконання своїх функціональних обов'язків контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг від 16.09.2013р. та від 17.09.2013р., в яких позивач відмовилася від підпису, службовими записками начальника Сихівського району відділу збуту послуг [PERSON] від 16.09.2013 р. та 17.09.2013р., через що до неї були застосовані заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення доган згідно наказів № 19 к/д від 16.09.2013р та № 21 к/д від 17.09.2013р., з якими позивач була ознайомлена під розписку. Жодних письмових пояснень про причини відмови виконувати покладені на неї трудові обов'язки позивач не надавала, тому адміністрація ЛМКП «Львівводоканал» була змушена звільнити її з займаної посади з метою влаштування на цю посаду працівників, які сумлінно виконуватимуть свої обов'язки. Відсутність у наказі № 112 про припинення договору від 20.09.2013р. в графі підстава звільнення жодного запису пояснюється тим, що цей рядок заповнюється у випадках, коли ініціатором звільнення є працівник, однак оскільки звільнення відбулося за ініціативою роботодавця, а тому необхідною підставою звільнення є виписка з протоколу № 11 засідання профспілкового комітету від 19.09.2013 року зі згодою на звільнення позивача. Зважаючи на недотримання позивачем вимог ст. 30 КЗпП України щодо обов'язку працівника виконувати доручену йому роботу особисто вважають звільнення позивача законним. Вимогу щодо виплати позивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу вважають безпідставною, оскільки звільнення відповідача було здійснено відповідно до вимог чинного законодавства. Вимога щодо стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500 грн. є необгрунтованою, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з чого позивач виходив при визначенні грошової суми відшкодування моральної шкоди. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що стверджується копією трудової книжки позивача, позивач перебувала у трудових відносинах із ЛМКП «Львівводоканал», починаючи з 09.04.2003р., працюючи на різних посадах. В період з 11.02.2008р. по 20.04.2012р. вона працювала на посаді інженера бюро претензійно-договірної роботи служби збуту послуг ЛМКП «Львівводоканал», після чого відповідно до наказу № 255 від 23.05.2012р. її переведено на посаду контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг ЛМКП «Львіводоканал». Як вбачається із пояснень сторін та їх представників, а також показань свідків, допитаних за клопотанням обох сторін, позивач після переведення її на посаду контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг ЛМКП «Львіводоканал» за усним дорученням адміністрації роботодавця та з власної згоди фактично продовжувала виконувати роботу інженера відділу обліку. Однак у вересні 2013 року начальником дільниці Сихівського району відділу збуту послуг [PERSON] їй було поставлено вимогу щодо необхідності виконання її прямих трудових обов'язків контролера. У зв'язку з відмовою її від виконання трудових обов'язків контролера на підставі наказу № 19 к/д від 16.09.2013 року її було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани за порушення трудової дисципліни, а саме: за невиконання своїх функціональних обов'язків в період з 09.09.2013р по 13.09.2013р., 16.09.2013р. На підставі наказу № 21 к/д від 17.09.2013 року «Про дисциплінарне стягнення», що містить аналогічне формулювання причин притягнення до дисциплінарної відповідальності, їй було оголошено догану за невиконання своїх функціональних обов'язків 17.09.2013р. Як підстава притягнення позивача до відповідного виду дисциплінарної відповідальності у наказах роботодавця вказані акти про відмову від надання пояснень з приводу невиконання своїх функціональних обов'язків контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг від 16.09.2013р. та від 17.09.2013р., в яких позивач відмовилася від підпису, службові записки начальника Сихівського району відділу збуту послуг [PERSON] від 16.09.2013р. та від 17.09.2013р., та службові записки заступника директора з контролю за водокористуванням та маркетингу ЛМКП «Львіводоканал» [PERSON] від 16.09.2013 р. та від 17.09.2013р. Відповідно до ст. 30 КЗпП України працівник зобов'язаний виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової дисципліни. Згідно з ч. 1 ст. 33 КЗпП України тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, допускається лише за його згодою. Виходячи із вищенаведеного суд вважає законними накази № 19 к/д від 16.09.2013 року та № 21 к/д від 17.09.2013 року «Про дисциплінарне стягнення», оскільки позивач безпідставно відмовилась виконувати трудові обов'язки, які покладені на неї трудовим договором. Обґрунтування позову у цій частині з посиланням на обставини, що позивачу не було відомо про зайняття нею посади контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг, та їй не було роз'яснено перелік трудових обов'язків контролера, спростовуються даними наказу № 255 від 23.05.2012р., яким позивача було переведено на посаду контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг ЛМКП «Львіводоканал» із відміткою позивача про ознайомлення її з наказом про переведення на відповідну посаду та проведеним із нею під розписку інструктажу, в тому числі на робочому місці. При цьому тимчасове виконання працівником іншої роботи за дорученням уповноваженого роботодавцем органу та зі згоди самого працівника жодним чином не виключає його обов'язку приступити до виконання безпосередніх трудових обов'язків на вимогу уповноваженого роботодавцем органу. Пунктом 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Як роз'яснив Пленум Верховного суду України у п. 22 Постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148. 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно зі ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано заходи дисциплінарного стягнення лише у виді догани чи звільнення. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Із змісту оскаржуваного наказу (розпорядження) директора ЛМКП «Львіводоканал» № 112 від 20.09.2013р. про припинення з нею трудового договору, яким позивача звільнено з посади контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг ЛМКП «Львіводоканал» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з систематичним невиконанням нею без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, вбачається, що в наказі про звільнення позивача у в графі підстава звільнення відсутній будь-який запис, а також відсутні будь-які інші відомості про фактичну підставу звільнення працівника, з чого неможливо зробити висновок про конкретний дисциплінарний проступок, який є фактичною підставою звільнення позивача. Згідно з ч. 1 ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Як вбачається із даних у судовому засіданні 13.01.2014р. пояснень сторін та їх представників, в тому числі поданих представником відповідача письмових заперечень на позов від 29.11.2013р., відповідач за вчинення двох дисциплінарних проступків кожного разу була притягнута до дисциплінарної відповідальності, останній раз за дисциплінарний проступок, що мав місце 17.09.2013р., в підтвердження чого було надано суду вказані вище акти та службові записки від 16.09.2013р. та від 17.09.2013р. Будь-яких письмових доказів про вчинення позивачем дисциплінарного проступку після 17.09.2013р. суду до початку розгляду справи по суті не було подано, представники відповідача у судовому засіданні 13.01.2014р. визнали обставину, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення відбулось на підставі двох проступків, вчинених нею 16 та 17 вересня 2014 року, за що останню вже було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Аналогічно свідки, допитані судом за клопотанням представників відповідача, в тому числі особи, що звертались із службовими записками про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності [PERSON] та [PERSON], вказали, що позивач двічі притягувалась до дисциплінарної відповідальності на підставі складених ними службових записок від 16 та від 17 вересня 2014 року. Аналогічно в представлених відповідачем на перевірку Територіальній державній інспекції з питань праці у Львівській області, яка була проведена за звернення позивача для встановлення дотримання законодавства про працю при звільненні останньої, документах були відсутні будь-які відомості про вчинення позивачем дисциплінарного проступку після 17.09.2013р. Вказана обставина стверджується Актом за результатами перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове соціальне страхування від 15-16.10.2013р. та листом Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області на ім'я позивача від 16.10.2013р. № 02-4714/04. З врахуванням вищенаведеного, враховуючи відсутність в оспорюваному наказі про звільнення запису у графі «підстава звільнення», суд вважає обґрунтованими доводи позовної заяви щодо незаконності подвійного притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за дисциплінарний проступок, за який останню попередньо було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. За цих умов (відсутності в наказі про звільнення вказівки на вчинення позивачем нового дисциплінарний проступку, за який останню не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності) оскаржуваний наказ (розпорядження) директора ЛМКП «Львіводоканал» № 112 від 20.09.2013р. про припинення з позивачем трудового договору слід визнати незаконним і скасувати, поновивши позивача на роботі на посаді контролера дільниці Сихівського району відділу збуту послуг ЛМКП «Львіводоканал». При цьому докази подані представником відповідача через канцелярію суду 07.02.2014р. суд вважає недопустимими, оскільки такі надані з порушенням вимог ст.ст. 27, 131 ЦПК України після початку розгляду справи по суті, та недостовірними, оскільки суперечать іншим зібраним у справі доказам. Згідно вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розмір вказаної виплати суд обчислює відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. № 100. Згідно розрахунків, первинно наданих позивачем, які підтверджуються документально - довідкою про її доходи, середньоденний заробіток позивача за останні два місяці, що передували звільненню, становить 77,97 грн. х 171 день вимушеного прогулу (станом на дату постановлення рішення судом), середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 13332,87 грн. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику здійснюється в тому разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки жодними доказами (ні письмовими, ні показаннями свідків, з приводу чого останні не допитувались, ні власними поясненнями, оскільки пояснень з приводу спричиненої їй моральної шкоди вона не надавала) позивачем не доведено обставин спричинення їй моральних страждань, втрати нею нормальних життєвих зв'язків, а тому у позові в частині вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити у зв'язку з його безпідставністю. Крім того, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в частині вимог майнового характеру та ? судового збору в частині вимог немайнового характеру, що становить 365,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial