Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області, Пальчиківської сільської ради Полтавського району, третя особа - Головне управління Держеокадастру у Полтавській області, Полтавська районна державна нотаріальна контора, про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON], про що виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області того ж дня складено відповідний актовий запис № 23 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.04.2018 р. (повторно). [PERSON] була рідною бабкою позивачки по матері. 5 грудня 2000 року [PERSON] (донька померлої [PERSON], мати позивачки) подала до державного районного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після своєї матері, [PERSON] Після цього жодних дій не вчиняла. А [INFO] померла [PERSON] так і не оформивши після своєї матері свідоцтво про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття, спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про 1 прийняття спадщини. За умовою ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття^ спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Отже, після подачі заяви про прийняття спадщини [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після своєї матері [PERSON] Крім того вона була спадкоємцем за заповітом від 14.01.1999 р. Маючи намір прийняти спадкове майно, що належало [PERSON], позивачка звернулася до Полтавської районної державної нотаріальної контори із документами та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме: земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,03 га на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області. За результатом розгляду поданих документів нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори виніс постанову № 02-31/568 від 24.04.2018 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною цього слугувало те, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Подані документи є лише похідними доказами про право власності за [PERSON] на вищевказане майно. Як зазначено в постанові, згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 р., а саме: «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна Спадкодавцеві, встановлення кола спадкоємців по конкретній справі». Згідно списку СГТОВ «Злагода» осіб які мають право на одержання земельного паю вона була включена до зазначеного списку осіб, які мають право на одержання паю під номером 309, земельна ділянка № 24. Крім того, як випливає із договору № 567 оренди земельної частки (паю) вона мала сертифікат на земельний пай серія [NUMBER] Після цього рішення [PERSON] не отримала державний акт на право власності на землю так як померла [INFO]. Про наявність сертифікату на право на земельну частку (пай) за [PERSON] свідчить також Виписка із книги реєстрації сертифікатів Полтавської райдержадміністрації. Згідно даної виписки за [PERSON] числиться земельна ділянка (пай) площею 5,99 га на підставі розпорядження голови РДА № 127 від 11.03.1997 р. Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Як випливає із спадкової справи крім [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала також [PERSON] - друга донька спадкодавця. Але більше ніж 17 років тому вона переїхала на постійне місце проживання до Білорусі і на даний час не відомо її місцезнаходження та відсутні жодні засоби зв'язку з нею. Крім того, можливо вона за цей час змінила громадянство. Позивачка як спадкоємець [PERSON] звернулася до Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області із заявою про виділення їй даної земельної ділянки з правом подальшої приватизації але згідно листа № 3572/01-20 від 04.12.2018 р. за відсутності права власності на спірну земельну ділянку позивачці рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Згідно ст. 1277 ЦК України спадщина визнається відумерлою у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Тож, у випадку не прийняття земельної ділянки у спадок, правовий статус земельної ділянки буде не визначений і за заявою органу місцевого самоврядування може бути визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальної громади. В даному випадку, позивачка не має можливості прийняти та оформити земельну ділянку у власність як спадкове майно з вищевикладених причин. Відповідно до положень ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. В судове засідання позивач не з'явилася, надіславши заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та прохає задовольнити. Представник відповідача - Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області в судове засідання не з'явився з невідомих причин, повідомлявся належним чином. Представник відповідача Пальчиківської сільської ради Полтавського району, в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду пояснення по суті справи не заперечував щодо задоволення позову. Від представників третіх осіб - Головного управління Держеокадастру у Полтавській області, Полтавської районної державної нотаріальної контори на адресу суду надійшли заява про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], про що виконавчим комітетом Кіровської сільської ради Полтавського району Полтавської області того ж дня складено відповідний актовий запис № 23 та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 04.04.2018 р. (повторно). [PERSON] була рідною бабусею позивачки по матері. 5 грудня 2000 року [PERSON] (донька померлої [PERSON], мати позивачки) подала до державного районного нотаріуса заяву про прийняття спадщини після своєї матері- Коробенко О.М. Після цього жодних дій не вчиняла. А [INFO] померла [PERSON] так і не оформивши після своєї матері свідоцтво про право на спадщину. Отже, після подачі заяви про прийняття спадщини [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після своєї матері [PERSON] Крім того вона була спадкоємцем за заповітом від 14.01.1999 р. Маючи намір прийняти спадкове майно, що належало [PERSON], позивачка звернулася до Полтавської районної державної нотаріальної контори із документами та заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме: земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,03 га розташованої на території Пальчиківської сільської ради Полтавського району Полтавської області. За результатом розгляду поданих документів нотаріус Полтавської районної державної нотаріальної контори виніс постанову № 02-31/568 від 24.04.2018 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови стало те, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Як зазначено в постанові, згідно п. 4.14, п. 4.15, п. 4.20 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22.02.2012 р., а саме: «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна Спадкодавцеві, встановлення кола спадкоємців по конкретній справі». Згідно списку СГТОВ «Злагода» осіб які мають право на одержання земельного паю [PERSON] була включена до зазначеного списку осіб, які мають право на одержання паю під номером 309, земельна ділянка № 24. Крім того, як випливає із договору № 567 оренди земельної частки (паю) [PERSON] мала сертифікат на земельний пай серія [NUMBER] Після цього рішення [PERSON] не отримала державний акт на право власності на землю так як померла [INFO]. Про наявність сертифікату на право на земельну частку (пай) за [PERSON] свідчить також Виписка із книги реєстрації сертифікатів Полтавської райдержадміністрації. Згідно даної виписки за [PERSON] числиться земельна ділянка (пай) площею 5,99 га на підставі розпорядження голови РДА № 127 від 11.03.1997 р. Як випливає із спадкової справи крім [PERSON] заяву про прийняття спадщини подала також [PERSON] - друга донька спадкодавця. Але більше ніж 17 років тому вона переїхала на постійне місце проживання до Білорусі і на даний час не відомо її місцезнаходження та відсутні жодні засоби зв'язку з нею. Крім того, можливо вона за цей час змінила громадянство. Позивачка як спадкоємець [PERSON] звернулася до Полтавської районної державної адміністрації Полтавської області із заявою про виділення їй даної земельної ділянки з правом подальшої приватизації але згідно листа № 3572/01-20 від 04.12.2018 р. за відсутності права власності на спірну земельну ділянку позивачці рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Згідно ст. 1277 ЦК України спадщина визнається відумерлою у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття. Тож, у випадку не прийняття земельної ділянки у спадок, правовий статус земельної ділянки буде не визначений і за заявою органу місцевого самоврядування може бути визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальної громади. В даному випадку, позивачка не має можливості прийняти та оформити земельну ділянку у власність як спадкове майно з вище викладених причин. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися в наслідок його смерті. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно , зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У відповідності до п.4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. На підставі викладеного суд вважає позов таким , що підлягає до задоволення.

Outcome: approved