Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; збільшення розміру аліментів, які слід стягувати з відповідача на користь позивача на утримання [PERSON] , [INFO] , відповідно до судового наказу № 450/88/14-ц від 13.03.2015 року та стягувати такі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який 21.10.2014 року рішенням Пустомитівського районного суду було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] , про свого сина не дбає, він повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо сина, разом з ним не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров`я [PERSON] , не бере участі у його вихованні, не піклується про його духовний та фізичний розвиток, не забезпечує сина необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, фінансово та матеріально не допомагає. Натомість вихованням займаюся тільки позивач - його мати. Одночасно, вказує, що піклуєся про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток і повністю його утримую. Відповідно до висновку № 61-2607/0/2-18 Пустомитівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 11 грудня 2018 року, Пустомитівська РДА як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] оскільки він повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з ними не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров`я [PERSON] , не бере участі у його вихованні, не піклується про духовний та фізичний розвиток сина, не забезпечує його необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, фінансово та матеріально не допомагає. Відповідно до судового наказу за № 450/88/14-ц від 13 березня 2015 року виданий Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 600,00 гривень, щомісячно. У зв`язку зі зміною матеріального становища, подорожчанням життя та інфляційними процесами просить збільшити розмір аліментів, які є меншими за встановлений законом мінімум. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 19, 164-166, 181, 182, 184 СК України. 28.02.2019 року провадження у справі відкрито. 20.05.2019 року справу призначено до судового розгляду. 28.05.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позов заперечив, вважає, що підстави звернення до суду із позовом зазначені позивачем є надуманими. Ствердив, що з дитиною не проживає та не спілкується, однак не через своє небажання, а через перешкоди, які позивачка чинить йому у цьому, оскільки має нову сім`ю. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів викладених в ньому, додатково пояснила, що відповідач життям дитини не цікавиться, участі в її вихованні не приймає. Востаннє бачив сина у 2014році, коли приїхав на його перший день народження, не телефонує, не бачиться з сином, подарунків не купляє. Зазначила, що батьки чоловіка, баба та дід дитини, були лише на хрестинах, тоді бачили дитину востаннє. Просила позов задоволити. В судове засідання відповідач не з`явився, подав на адресу суду заяву, про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги заперечив у повному обсязі, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, та додаткових заявах від 11.06.2019 року та 12.09.2019 року. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав і стягувати з нього аліменти на утримання дитини, оскільки раніше визначений розмір станом на день розгляду справи є меншим мінімально встановленого законом. Зазначив, що відповідач не з`являвся на засідання комісії, органу опіки та піклування та з клопотанням про становлення йому графіку побачень з дитиною, Просив позов задоволити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що будучи сусідом позивачки не бачив, щоб відповідач протягом тривалого часу проявляв інтерес до дитини та з`являвся по місцю проживання сина. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивача суду пояснила, що відповідач покинув сім`ю, коли дитині було три місяці, після того приїжджав, коли синові виповнився один рік, на день народження, у 2014 році, тоді востаннє і бачив сина. З того часу не спілкується з дитиною. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , брат позивачки, суду повідомив, що відвідує позивача що вихідних та йому відомо, що востаннє відповідач бачив сина на його перший день народження, після того жодного спілкування між батьком і дитиною не відбувалося. Заслухавши пояснення учасників справи, їх представників та свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28 серпня 2013 року. Шлюб між сторонами було розірвано 21 жовтня 2014 року р Пустомитівського районного суду Львівської області. З довідки довідка про склад сім`ї № 643 від 13.11.2018 року та акту обстеження житлово-побутових умов від 13.11.2018 року та акту обстеження житлово-побутових умов від 12.06.2019 року вбачається, що дитина [PERSON] , 2013 року народження проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено судом, що дитина [PERSON] , є вихованцем Закладу дошкільної освіти с. Містки, Пустомитівської РДА з вересня 2015 року. Характеристика наявна в матеріалах справи із дошкільного закладу визначає дитину, її розвиток та навики, такими що відповідають нормальному розвитку дитини відповідного віку. Разом з тим, в матеріалах справи наявний висновок № 61-2607/0/2-18 Пустомитівської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування від 11 грудня 2018 року, згідно з яким Пустомитівська РДА як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] оскільки він повністю ухилився від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з ними не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров`я [PERSON] , не бере участі у його вихованні, не піклується про духовний та фізичний розвиток сина, не забезпечує його необхідним харчуванням, допомогою при лікуванні, фінансово та матеріально не допомагає. З розрахунку заборгованості по аліментах здійсненого державним виконавцем Кам`янка-Бузького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 14.11.2018 року, вбачається, що станом на 14.11.2018 року була наявна заборгованість у [PERSON] , 1989 року народження, по сплаті аліментів в розмірі 8563,79 гривень. Однак з долученої відповідачем до матеріалів справи довідки № 15.20/14102 від 09.09.2019 року вбачається, що заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 450//88/14-ц від 13.03.2015 року станом на 09.09.2019 року відсутня. Заперечуючи позов відповідач зазначає, що не має можливості спілкуватися з дитиною, оскільки син проживає із позивачкою, яка має іншу сім`ю, окрім того зазначає що позивачка не надає звіту відповідачу про використання коштів, які той сплачує на утримання сина, зазначаючи, разом з тим, що зі слів сусідів остання вживає алкогольні напої та палить. Батьки позивача настроєні агресивно щодо відповідача, а тому той боїться через можливість застосування ними фізичної сили до відповідача. Згідно наявної в матеріалах справи довідки-характеристики № 261 від 11.06.2019 року [PERSON] за час проживання на території Містківської сільської ради зарекомендувала себе з позитивної сторони, одружена, на час видачі довідки здійснює догляд за дитиною до трьох років, виховує двоє дітей, зі сторони виконавчого комітету сільської ради до [PERSON] зауважень немає та не було. Безспірно встановлено, що протягом тривалого часу [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини. Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання, ця відповідальність покладена переш за все на батьків. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язків, дитиною, її здоров`ям, моральним та психологічним розвитком не цікавиться, не бере участі в її вихованні та навчанні, не цікавиться навчанням і шкільним життям, разом з нею не проживає, сина не навідує. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої доньки, не приймає участі в її вихованні, не відвідує її, не цікавиться її життям, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вказані обставини стверджуються письмовими доказами, зокрема довідкою з місця навчання дитини, актами обстеження житлово-побутових умов, висновком Пустомитівської районної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування та пояснення позивача, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не суперечать вказаним вище письмовим доказам, а також стверджуються свідченнями свідків, допитаних у судовому засіданні. Натомість суд критично оцінює заперечення відповідача, які окрім довідки про відсутність заборгованості по сплаті аліментів жодними доказами не підтверджені, а тому являються голослівними та необґрунтованими. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, враховуючи що в матеріалах справи відсутні докази, які б позитивно характеризували відповідача, як особистість та члена суспільства, те, що батьківські обов`язки не обмежуються лише обов`язком щодо сплати аліментів на користь того з батьків з ким проживає дитина на її утримання, суд приходить до переконання, що позовна заява є підставною і підлягає задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не виявляє щодо сина батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно його сина - [PERSON] , [INFO] . Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених кодексом. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі судового наказу № 450/88/14-ц від 13.03.2015 року Пустомитівського районного суду Львівської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 600,00 гривень до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене вище, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який змінився з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, присуджений розмір аліментів в сумі 600,00 гривень, який на день розгляду справи не може вважатись достатнім для належного утримання дитини та є нижчим гарантованого законом, а також беручи до уваги інтереси дитини та обов`язок батьків утримувати її, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про збільшення розміру аліментів і присудження таких у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають сплаті після набранням рішенням законної сили. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 768,40 гривень судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, а також в користь держави з відповідача слід стягнути 768,40 гривень судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved