Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини заробітку ( доходу),але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку за минулий час - один рік, починаючи з 22.01.2018 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, так як рішення суду про розірвання шлюбу , ще не набрало законної сили . Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] ,яка знаходиться на утриманні позивача. Відповідач офіційно працює , отримує постійний дохід , має у власності нерухомість , але спільну доньку не утримує протягом року. \~ \~ \~ \~ Ухвалою судді від 05 березня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду , відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та справу призначено у судове засідання . 29 березня 2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування відзиву зазначив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] на протязі останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось , що привело до фактичного припинення шлюбних відносин. На момент подачі позову до суду про розірвання шлюбу так і на сьогодні сторони проживають в одному будинку , відповідач повністю забезпечує ,як позивача так і свою доньку. Сама ж позивач в апеляційній скарзі на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова про розірвання шлюбу зазначила, що вона з відповідачем та їх донькою проживають разом, ведуть спільне господарство , родинні відносини між ними не припинилися, чим спростовуються твердження позивача про те, що відповідач матеріально не піклується про дитину. А отже позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов,язків. Посилання на те, що відповідач протягом року не виконує свої батьківські обов`язки по отриманню дитини є безпідставними , необгрунтованими та жодним чином не підтвердженими. Рішенням Харківського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано . Відразу після розірвання шлюбу позивач звернулася до суду з заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки . Заяву 26 лютого 2019 року задоволено , дізнавшись про видачу судового наказу відповідач добровільно став сплачувати аліменти , він жодним чином не відмовляється від свого обов.язку сплачувати аліменти та інші додаткові платежі на утримання своєї дитини. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали , просили його задовольнити., в подальшому в судове засідання не з,явилися , надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши вступне слово позивача та її представника, допитавши свідків, з,ясувавши обставини справи та дослідивши докази в їх сукупності , прийшов до наступного. \~ \~ \~ \~ Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2018 року розірвано. Від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 лютого 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07 лютого 2019 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: - до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; - особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо). Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 статті 77 ЦПК України). Як передбачено статтями 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права , бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір,ю позивача . Відповідач з листопада 2017 року обіцяв забезпечувати позивача та їх доньку , але аліменти на утримання онуки не сплачував. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є подругою позивача . Аліменти на утримання дитини відповідач обіцяв сплачувати з січня 2018 року у розмірі приблизному 10 000 грн, але грошові кошти на утримання дитини не надавав. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Матеріали справи не містять доказів того, що до 22.01.2018 року [PERSON] приймала заходи щодо одержання аліментів від відповідача на утримання доньки. Крім того, відсутні докази ухилення [PERSON] від сплати аліментів з 22.01.2018 року до подання позову. Суд , вивчивши матеріали справи та враховуючи , що позивачем не надано будь-яких доказів того, що вона вживала заходів відносно одержання аліментів з відповідача на утримання дитини, а також того, що відповідач ухилявся від їх сплати, позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed