Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач звернуся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та усунення перешкод [PERSON] у користування та розпорядженні квартирою [ADDRESS] шляхом зняття відповідача з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі посилаючись на те, що він є власником вище вказаної квартири. В даному житловому приміщенні зареєстровано дві особи: позивач [PERSON] та [PERSON] . Рішенням від 05 червня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Відповідач не будучи власником даного житлового приміщення, ні членом сім`ї позивача залишається зареєстрованим за попереднім місцем свого проживання. З 2018 року і до дня подання позовної заяви відповідач жодного разу не з`являється в квартирі. Особистих речей [PERSON] в даному житловому приміщенні немає, дана обставина підтверджується Актами обстеження від 25 січня 2019 року та 26 липня 2019 року. Також, відповідач не несе будь яких витрат по утриманню квартири. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі заважає позивачу як власнику в повній мірі користуватися своїм майном та розпоряджатися на власний розсуд. Позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суд не повідомила, а тому по справі необхідно постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України через неявку відповідача в судове засідання. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 09 грудня 2019 року, постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009р. № 14 «про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 22 лютого 1993 року виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 22 лютого 1993 року № 2/298, квартира [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05 червня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З наданих актів від 25 січня 2019 року та 26 липня 2019 складених майстром технічної дільниці [PERSON] на підставі заяв сусідів вбачається, що [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2016 року по теперішній час. Відповідно до вимог ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад одинрік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. В судовому засіданні свідок [PERSON] надав свідчення, що перебуває з позивачем в дружніх стосунках, часто приходить в гості та кожного дня спілкуються по телефону. Речей відповідачі в квартирі він не бачив. Останній раз бачив її приблизно 2-3 роки назад. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надала свідчення, що є сусідкою позивача. Відповідачку знає наглядно, так як раніше вона вигулювала собаку, але останніх три бо два роки її не бачить та не зустрічає на вулиці. З урахуванням наведеного, у суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про його заінтересованість в результаті розгляду справи судом не встановлено, покази свідків об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Як визначено в статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. (ч. 1 ст. 95 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до вимог ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у спірній квартирі, дійсно перешкоджає позивачу здійснювати її право власності, а позивач має право вимагати усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у зв`язку з чим, суд, вважає за необхідне визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про усунення перешкод [PERSON] у користування та розпорядженні квартирою шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі слід зазначити наступне. Згідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється відповідними органами реєстрації на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, виходи з вище вказаної норми, суд не наділений повноваженнями щодо зняття з реєстраційного відповідача, тому дана позовна вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial