Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача в якому просить Позбавити [PERSON] права власності на 1/2 частину домоволодіння № 5 по вул. Київській у с. Копили Полтавського району Полтавської області. В обґрунтування позову посилається на те, що нею були здійснені добудови та поліпшення в домоволодінні тому вважає, що частка відповідача у майні є незначною, дане домоволодіння не може бути поділене, оскільки є неподільним, а спільне володіння і користування майном є неможливим, оскільки в будинку є одне житлове приміщення площею 17,1 кв.м. Припинення права власності [PERSON] не завдасть істотної шкоди його інтересам, так як у власності має нерухомість і своє житло та прохала врахувати ту обставину, що вона користувалась частиною майна відповідача більше ніж 20 років, тоді як він свої обовязки щодо утримання спірного майна не виконував. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та прохали їх задовольнити. Відповідач та представники відповідача позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Так, [PERSON], пояснив, що після придбання частини спірного будинку, проживав у ньому близько місяця, в приміщеннях що позначені на плані будинку у технічному паспорті номером «1-2» - де була його кімната та номером «ІІІ» - звідки був другий окремий вхід. Проте батько позивачки [PERSON] Леонтієвич перешкоджав йому в користуванні будинком, кидався на нього із сокирою, а згодом поки відповідач був у відрядженні, зруйнував перегородку між їхніми приміщаннями та заклав окремий вхід, внаслідок чого було порушено кримінальну справу. В подальшому відповідач погодився забрати заяву із міліції, оскільки [PERSON] обіцяв купити йому нове житло замість пошкодженого, однак помер, так цього і не зробивши, а коли у 1995 році відповідач звернувся до його дочки - [PERSON], остання в агресивній формі не допустила його проживати в будинку. Також зазначив, що іншого власного житла він не має, весь час орендував квартири. Із 1990 року зареєстрований у спірному будинку, в с.Копили, вул.Київська 5. На даний час проживає у дочки та колишньої дружини, де крім нього мешкають ще чотири особи. Також зазначив, що має намір проживати у спірному будинку. [PERSON]Лазоренко,[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили суду, що відповідача проживаючим у спірному будинку не бачили. [PERSON]Педченко, пояснила, що є рідною сестрою позивача, остання із 1995 року проживає в домоволодінні по вул. Київській № 5 по у с. Копили Полтавського району та області, позивач проводила там ремонтні роботи, та добудови, відповідач у спірному будинку не проживав, вона з ним особисто не знайома, однак від батьків чула про їх спірні відносини. [PERSON] Борчукова пояснила, що перебувала в цивільному шлюбу із [PERSON], коли тітка першої дружини подарувала йому частину будинку. В кінці літа 1991 року вини вирішили переїхати у цей будинок за адресою с. Копили , вул. Київська ,5. Однак коли перевозили речі, чоловік який там мешкав співвласник будинку, встав із сокирою та не впустив їх, в звязку із чим речі переносились із залученням дільничного. На той час будинок мав два входи. Чоловік проживав у своїй частині будинку близько трьох місяців, а потім переїхав до неї із дітьми. Відповідач періодично їздив до сільської ради по документи та приймав участь у судах. Він також навідувався до будинку та через деякий час повідомив, що там знесли двері та можливості потрапити до будинку він не мав. Суд, заслухавши пояснення сторін встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядує цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.12.1996 року серія ААА № 527264, зареєстровано в реєстрі за № 2-1791 належить на праві спільної часткової приватної власності 1/2 частина домоволодіння №5 по вул. Київській, у с. Копили, Полтавського району Полтавської області, отримане у спадок після померлого 21 листопада 1995 року [PERSON] (а.с.4,5). [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку по вул. Київській, 5 у с. Копили Полтавського району Полтавської області, що підтверджується дублікатом договору дарування від 30.11.1990 року, Згідно даного договору [PERSON], отримав у дар від [PERSON] 1/2 частину житлового будинку по вул. Київській, 5 у с. Копили Полтавського району Полтавської області, яка була розташована на земельній ділянці державного фонду розміром 0,04 га та складалась в цілому з житлового будинку А-1 площею 30,2 кв. м, сараю Б, курник-б, туалету В та належала останній на підставі свідоцтва на спадщину за законом виданого Полтавською районною Державною нотаріальною конторою 13 лютого 1985 року, зареєстрованого в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №136 в книзі №1. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ч.1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч.3-5, ст..357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Згідно ч.1,2, ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що умовою припинення права особи на частку у спільному майні є усі вище перелічені обставини у їх сукупності. Судом встановлено, що на час розгляду справи позивач та відповідач мають у власності по 1/2 частці житлового будинку в с. Копили по вул. Київська 5. Хоча позивач і посилалась на збільшення своєї частки у домоволодінні, однак доказів на підтвердження цього не надала і такі позовні вимоги не заявляла. Також не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, данні щодо наявності у власності відповідача іншого житла, тоді як останнім такі обставини категорично заперечувались. Доказів неможливості виділення частки в натурі позивачем не надано, тоді як згідно рішення Полтавського районного суду від 21 липня 1986 року, яке набрало законної сили 25 вересня 1986 року та ухвали Полтавського районного суду Полтавської області від 09.11.1988 року про затвердження мирової угоди, між колишніми співвласниками [PERSON] та [PERSON], вже було проведено реальний розподіл, вищезазначене домоволодіння, що спростовує твердження позивача в цій частині. Не виконання відповідачем ремонту та утримання спільного майна, рівно як не проживання відповідача у належній йому половині будинку само по собі не є підставою для позбавлення останнього права власності у спірному житлі. Факт оформлення [PERSON] у приватну власність, земельну ділянку розміром 0,15 га за адресою с. Копили, вул. Київська, 5 згідно державного акту на право приватної власності на землю виданого 26.03.1997 року на підставі свідоцтва про право на спадщину та рішення Виконавчого комітету Терешківської сільської ради народних депутатів від 04.12.1996 року та від 26.12.1996 року № 102, (а.с.13), на спірні правовідносини не впливає, оскільки вони виникли до набуття позивачем право власності на землю під спірним будинком. Крім того на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом розяснювалось позивачу можливість внесення на депозитний рахунок суду суму вартості частки майна відповідача відповідно до положень ст.365 ЦК України, однак позивач таким правом не скористалась, пояснивши, що не бажає сплачувати [PERSON] будь-яку компенсацію. Таким чином суд вважає, що частка відповідача у будинку є істотною, втрата цієї частки завдасть істотної шкоди майновим житловим та інтересам співвласника. Законодавчо визначені підстави для позбавлення [PERSON] права власності 1/2 житлового будинку, що знаходиться в селі Копили по вул. Київській №5 відсутні, а отже таке позбавлення суперечитиме нормам ст.1 додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом. За таких обставин у позові слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed