Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати недійсним договір міни укладений нею з відповідачем [PERSON], та посвідчений 11 листопада 2003 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстр № 1-2216, та просить зобов'язати сторони цього договору повернути одна одній у натурі все, що кожною з них було одержано на виконання цього договору. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 11 листопада 2003 року між позивачем та відповідачем укладено договір міни, посвідчений Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, реєстр № 1-2216, відповідно до умов якого позивач та відповідач поміняли між собою житловий будинок [ADDRESS], який належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області 13 вересня 2003 року, реєстр № 1-1826 на 1/3 частину трикімнатної квартири [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Центром приватизації державного житлового фонду Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради 10 березня 2002 року згідно з розпорядженням від 10 березня 2000 року № 3868, реєстраційний № 2А-00-195546. Після укладення вищевказаного договору позивач переїхала до квартири [ADDRESS], а відповідач до житлового будинку [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] знаходилася у спільній сумісній власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] і між ними ніколи не укладалося жодної угоди, договору, які були б спрямовані на припинення права спільної сумісної власності на цю квартиру, виділу долі з спільного майна, визначення ідеальних часток у праві власності, встановлення порядку користування чи користування та володіння вказаним спільним майном. Тобто виявилося, що позивач не могла набути права власності на 1/3 частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS], як це вказано у витягу про реєстрацію права власності, оскільки норми чинного на момент укладення договору законодавства України не передбачали предметом цивільного обігу право співвласника у спільній сумісній власності на спільну річ, не можливо вважати, що це право на вищевказану квартиру могло перейти до позивача за договором міни. В ході розгляду цивільної справи № 2/2018/226/2012, провадження № 2018/2-1604/11, що розглядається у Київському районному суді м. Харкова, за клопотанням позивачів була проведена будівельно-технічна експертиза, з висновків якої позивач довідалася, що квартира [ADDRESS] з огляду на цільове призначення є неподільною і що розподілити квартиру [ADDRESS] між трьома співвласниками квартири неможливо, оскільки при розділі квартири на трьох співвласників кожному зі співвласників необхідно влаштувати ізольовану квартиру з окремим виходом, а це технічно неможливо. Отже, позивач не могла стати і власником 1/3 частини квартири, як це вказано у договорі міни. Наразі вказаний позов за заявою прзивача залишено без розгляду. Але Київським районним судом міста Харкова відкрита нова цивільна справа № 640/10652/13-ц, провадження № 2/640/2723/13 за позовом [PERSON] про припинення права власності позивача на частку у спільному майні та визнання за ними права власності на частину квартири, тобто сім'я [PERSON] навіть до цього часу вважає, що частки а праві власності на квартиру існують, що не відповідає дійсності. Таким чином, позивач обміняла цілком реальне домоволодіння з земельною ділянкою на не видільну 1/3 частину квартири, щодо якої не визначене право власності у існуючому праві спільної власності на квартиру, яка [PERSON] не виділялася, не визначалася, і яка не була за ним зареєстрована. Позивач вважала, що відповідно до договору міни є власником 1/3 частини квартири, яка окрім іншого, складається з трьох кімнат, та належала раніше [PERSON], а у договорі міни не було зазначено, що на належну [PERSON] частину квартири мають права ще якісь особи, і що вони не надавали своєї згоди на укладення цього договору міни. Внаслідок укладення договору міни з [PERSON] позивач не отримала у власність реальну частину квартири, тобто правові наслідки, на які вона розраховувала, не настали. Позивач вважає, що вищезазначений договір міни був укладений нею внаслідок помилки, що має істотне значення, і що ця угода повинна бути визнана недійсною та як наслідок поверненням обома сторонами одержаного ними один від одного в натурі, тому звернулася до суду з позовом. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач, у судовому засіданні проти позову заперечував, просив в його задоволенні відмовити за недоведеністю та безпідставністю вимог та просив застосувати строк позовної давності. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог та просила застосувати строк позовної давності. Третя особа [PERSON], яка діє від себе особисто та на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити та застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи Управління служб у Справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Харківської області у судове засідання не з'явився подав до суду заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності, щодо рішення поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача, третю особу, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 11 листопада 2003 року позивач та відповідач уклали та посвідчили у Першій державній нотаріальній конторі Харківського району Харківської області, реєстр № 1-2216, договір міни, відповідно до якого позивач поміняла належний їй житловий будинок за адресою: [ADDRESS], на належну відповідачу 1/3 частину квартири [ADDRESS], про що свідчить договір міни від 11.11.2003 року. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 1560460 від 24.09.2003 року, що сформований 24 вересня 2003 року Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», квартира [ADDRESS], на праві приватної спільної сумісної власності зареєстрована за [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтво про право власності на житло від 10 березня 2000 року. Позивач в якості доказів надала суду: договір купівлі- продажу від 13.09.2003 року за яким позивач придбала за 20140 грн. житловий будинок за адресою: [ADDRESS] і витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивача і з реєстру прав власності на вказаний будинок; свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], що видане 10 березня 2000 року, де власниками вказані [PERSON], [PERSON], [PERSON]; свідоцтво про розірвання шлюбу позивача та [PERSON]; свідоцтво про народження [PERSON], [INFO]; ухвала від 23 травня 2013 року Київського районного суду м. Харкова про залишення без розгляду позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визначення прядку користування та про виділ частки із спільної часткової власності; ухвала Київського районного суду м. Харкова від 23 червня 2013 року про відкриття провадження по цивільній справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та про визнання права власності на частину квартири; висновок судової будівельно - технічної експертизи № 126 від 01.04.2013 року, свідоцтво про реєстрацію позивача фізичною собою підприємцем; технічний паспорт на квартиру [ADDRESS]. Відповідач в якості доказів надав: довідку № 158 від 15.11.2013 року Виконавчого комітету Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, відповідно до якої у будинку за адресою: [ADDRESS], з листопада 2003 року зареєстрований [PERSON], в період з липня 2003 року по грудень 2003 року ніхто зареєстрованим не був; супровідний лист Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області; заява [PERSON], [PERSON], [PERSON] до нотаріальної контори про визнання, що вони є співвласниками по 1/3 частині кожний квартири [ADDRESS]; лист КП «ХМБТІ» відповідно до якого за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], на підставі договору міни від 11.11.2003 року; заява [PERSON] до органів міліції; копію позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про примусове стягнення коштів; постанови про відмову в порушенні кримінальної справи; державні акти на право приватної власності на земельні ділянки за адресою [ADDRESS], на ім'я [PERSON]; типовий договір про надання послуг з газопостачання за адресою: [ADDRESS], укладений із [PERSON]; ухвала Харківського районного суду Харківської області від 06 грудня 2011 року про відмову у відкритті провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору міни; ухвала Харківського районного суду Харківської області від 23 травня 2012 року про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним, треті особи [PERSON], [PERSON], Перша державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 61 частиною 1 ЦПК України доказуванню не підлягають обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 241 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на момент укладання угоди міни між сторонами, передбачено, що за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, при цьому відповідно до ст. 242 вказаного кодексу до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до норм ЦК України в редакції 1963 року, недійсними можуть бути угод укладені в тому числі: внаслідок помилки, внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною або збігу тяжких обставин. Відповідно до ст. 56 ЦК України в редакції 1963 року, угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки; мнимі і удавані угоди. Відповідно до ст. 57 ЦК України в редакції 1963 року, угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Відповідно до ст. 58 ЦК України в редакції 1963 року, недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода). Якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі. Суд, аналізуючи надані докази у їх сукупності приходить до висновку що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не зазначено жодної обставини, яка є передбаченою законом підставою вважати, що договір міни укладений між позивачем та відповідачем є недійсним внаслідок помилки, внаслідок обману, а посилання позивача на те, що вона міняла житловий будинок на 1/3 частину квартири, яка складається з трьох кімнат, про те що не відбулося реальної передачі майна, що співвласники не визнають, що вона набула права власності на 1/3 частину квартири, що долі між співвласниками не визначені, суд вважає надуманими та спростовуються наданими суду доказами, при цьому сама позивач визнала, що вона проживала і проживає у квартирі [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, а позивач не довела, що договір міни є недійсним, тому суд повністю відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог, при цьому не приймає до уваги докази, які не стосуються предмета доказування і не мають значення для вирішення справи. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю вимог, відсутні підстави для застосування строків позовної давності. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, суд відносить за її рахунок.

Outcome: dismissed