Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: м. Херсон, вул. Небесної Сотні (40 років Жовтня), 21-а, кв. 54. У спірній квартирі вона фактично не проживає, в квартирі зареєстрований лише її син [PERSON] У квартирі на даний час фактично проживає колишня дружина її сина [PERSON] разом зі співмешканцем [PERSON], та трьома неповнолітніми дітьми, які вселилися у квартиру без згоди позивача. Відповідачі позбавили її доступу до квартири, виселятися добровільно відмовляються, хоча і мають інше місце реєстрації проживання. Позивач має намір використовувати свою квартиру на власний розсуд і постійне проживання відповідачів у цій квартирі створює їй перешкоди у її використанні. Крім того, відповідачі порушують правила співжиття, систематично чинять сімейні сварки, не здійснюють оплату за житлово-комунальні послуги. У звязку з викладеним просить усунути перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою № 54 за адресою: м. Херсон, вул. Небесної Сотні (40 років Жовтня), 21-а, шляхом виселення [PERSON] та [PERSON] без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача в судове засідання надав заяву, в якій просив розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просив проводити розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату та час проведення розгляду справи була повідомлена належним чином, надала заяву в якій просила у задоволенні позову відмовити, оскільки з 30.11.2017 року вона виселилася з квартири. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Небесної Сотні (40 років Жовтня), 21-а, кв. 54 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2552 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-2550, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15807692 від 04.09.2007 року та №15807617 від 04.09.2007 року. Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 03.08.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно довідки № 17.230 від 30.05.2017 року за адресою: м. Херсон, вул. Небесної Сотні (40 років Жовтня), 21-а, кв. 54 зареєстрований [PERSON], власник квартири [PERSON] не зареєстрована. З акту ОСББ-21 вбачається, що за адресою м. Херсон, вул. Небесної Сотні (40 років Жовтня), 21-а, кв. 54 проживає [PERSON] разом зі співмешканцем [PERSON] та троє неповнолітніх дітей без реєстрації в цій квартирі. Квартира належить [PERSON], в якій зареєстрований її син [PERSON] Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Стаття 157 ЖКУ встановлює, що членів сімї власника квартири може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖКУ. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частина 1 ст. 116 ЖКУ визначає, що якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціального співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи з аналізу змісту наведеної норми ст. 116 вказує на такі підстави виселення фізичної особи без надання іншого жилого приміщення: а) систематичне руйнування чи псування жилого приміщення; б) використання його не за призначенням; в) систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку. Крім того, суд не приймає до уваги повідомлення відповідача [PERSON] про виселення з 30.11.2017 року з спірної квартири, оскільки суду не надано будь-яких документально підтверджених доказів про виселення. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Outcome: approved