Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 12 квітня 2006 року між нею та Кредитною спілкою «Берегиня» було укладено депозитний договір № Д448 на суму 23000 грн. строком на 12 місяців під 28% річних з щомісячною виплатою. Відповідач депозит не повернув у встановлений договором строк. Соснівський районним судом м. Черкаси 01 грудня 2008 року винесено рішення яким на користь позивача стягнуто 23030 грн. Проте рішення суду не виконано. Рішенням суду від 07 грудня 2012 року задоволено другий позов, яким передбачено сплату інфляційних та 3% річних по 30.06.2011 року. В подальшому рішенням суду від 15.12.2013 року задоволено позов, яким передбачено сплату інфляційних та 3% річних по грудень 2013 року. На даний час умови договору не виконані відповідачем, вклад та відсотки не повернуті, в звязку з чим звернулася за захистом своїх прав до суду. В судове засідання позивач не зявилась, скерувала до суду заяву в якій просила справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити, стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 34413,91 грн., а також проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, з заявами про розгляд справи у його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2006 року між позивачем та Кредитною спілкою «Берегиня» було укладено депозитний договір № Д448 на суму 23000 грн. строком на 12 місяців під 28% річних з щомісячною виплатою. Відповідач депозит не повернув у встановлений договором строк, свої зобовязання не виконав. Відповідно до рішення суду від 01 грудня 2008 року позов [PERSON] до КС «Берегиня» про стягнення заборгованості по депозитному договору задоволено та стягнуто зі спілки на користь позивача заборгованість в сумі 23030 грн. Проте рішення суду не виконано. Рішенням суду від 01 грудня 2011 року з відповідача стягнуто на користь позивача заборгованість в сумі 16246,58 грн. В подальшому рішенням суду від 15.12.2013 року задоволено позов, яким передбачено сплату інфляційних та 3% річних по грудень 2013 року та стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 1591 грн. однак рішення суду не виконується і відповідач не сплатив кошти позивачу. Статтею\~625 Цивільного кодексу України (далі ЦК) встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч.\~1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч.\~2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобовязання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобовязання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав), не звільняє його від відповідальності. Згідно з ч.\~1 ст.\~598 ЦК зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Ці підстави зазначені у статтях\~599, 600, 604609 ЦК, відповідно до яких зобовязання припиняється: 1) виконанням, проведеним належним чином (ст.\~599\~ЦК). Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання; 2) за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами (ст.\~600 ЦК); 3) зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги (ст.\~601 ЦК); 4) за домовленістю сторін (ст.\~604 ЦК); 5) внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора (ст.\~605 ЦК); 6) поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.\~606 ЦК); 7) неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (ст.\~607 ЦК); 8) смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою (ч.\~1 ст.\~608 ЦК); 9) смертю кредитора, якщо воно є нерозривно повязаним з особою кредитора (ч.\~2 ст.\~608 ЦК); 10) ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю (ст.\~609 ЦК). Зважаючи на відсутність у зазначених правових нормах такої підстави припинення зобовязання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, слід дійти висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.\~2 ст.\~625 ЦК. Ця правова позиція підтверджена і судовою практикою Верховного Суду України (Постанова Верховного Суду України від 20\~грудня\~2010\~р. у справі №\~3-57гс10, від 4\~липня\~2011\~р. у справі №\~3-65гс11, від 12\~вересня\~2011\~р. у справі №\~3-73гс11, від 24\~жовтня\~2011\~р. у справі №\~3-89гс11, від 14\~листопада\~2011\~р. у справі №\~3-116гс11, від 23\~січня\~2012\~р. у справі №\~3-142гс11). Суд погоджується із розрахунком позивача щодо розміру інфляційних та 3% річних, який наведений у позовній заяві. При подачі даного позову позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про судовий збір», тому на підставі ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1218 грн. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, а саме до стягнення з КС «Берегиня» на користь позивача грошові кошти за депозитним договором в сумі 34413,91 грн.

Outcome: approved