Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу між нею та відповідачем та просить після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище - [PERSON]. Позов мотивує тим, що 12 березня 1990 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від спільного життя мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO] року, який самостійний, догляду та утримання не потребує. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на життя, різні характери та інтереси, внаслідок чого в сім'ї виникали непорозуміння та сварки, які призвели до її розпаду. З лютого 2013 року припинили спільне проживання, не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. На час звернення до суду шлюб існує формально. Після фактичного розриву сімейних стосунків, у неї з відповідачем не залишилось неврегульованих майнових питань. Подальше існування шлюбу суперечить її інтересам. Примирення вважає неможливим. Позивач та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач зазначила, що на позовних вимогах наполягає, спору про поділ майна не мають; а відповідач погоджується на розірвання шлюбу, майнового спору не має, на розгляд суду з'явитись не може у зв'язку з виїздом на роботу за межі України. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін та постановити рішення на підставі наявних матеріалів справи. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12 березня 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Згідно позовної заяви подружнє життя сторони фактично припинили з лютого 2013 року, оскільки мають різні погляди на життя, різні характери та інтереси, внаслідок чого в сім'ї виникали непорозуміння та сварки, які призвели до її розпаду. Після припинення спільного проживання, сторони не ведуть спільне господарство, мають окремий бюджет. Відповідач не надав до суду письмових заперечень в спростування обставин викладених позивачкою, а подав заяву, де вказав, що на розірвання шлюбу згоден. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач примирення вважає не можливим. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони припинили сімейні стосунки та з початку лютого 2013 року проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. Частиною 1 ст.113 Сімейного Кодексу України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved