Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 36 660 грн. додаткової заробітної плати згідно умов п. 4.1 Трудового договору, 2 444 грн. оплати за роботу у вихідні дні 25-26 січня 2014 року, 15 064 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 16 480,53 грн. компенсації втрати частини заробітку (інфляційне нарахування). Пізніше позовні вимоги було збільшено, а саме просив суд стягнути з відповідача на свою користь 36 660 грн. додаткової заробітної плати згідно умов п. 4.1 Трудового договору, 2 444 грн. оплати за роботу у вихідні дні 25-26 січня 2014 року, 56 490 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 16 480,53 грн. компенсації втрати частини заробітку (інфляційне нарахування), а всього стягнути 112 014,53 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] працювала на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Управління адміністрування персоналу Департаменту управління персоналом у Відкритому акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з 03.11.2008 року по 26.06.2015 року, тобто до дня звільнення. Однак, у день звільнення з посади позивачеві не було виплачено всіх нарахованих коштів, зокрема, додаткової заробітної плати та оплати за роботу у вихідні дні. На підставі викладеного позивач звернувся із відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. [PERSON] працювала на посаді провідного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Управління адміністрування персоналу Департаменту управління персоналом у Відкритому акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з 03.08.2008 року, згідно наказу № 440-п від 31.10.2008 року. 07.11.2011 року позивача переведено на посаду провідного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Управління адміністрування персоналу Департаменту управління персоналом у Відкритому акціонерному товаристві «Всеукраїнський Акціонерний Банк», у відповідності до наказу № 1150-п від 24.11.2011 року. Згідно наказу № 1242-п від 01.12.2011 року [PERSON] переведено на посаду головного спеціаліста відділу організаційно-кадрової роботи Управління адміністрування персоналу Департаменту управління персоналом. 04.03.2013 року позивача переведено на посаду начальника Управління адміністрування персоналу Департаменту управління персоналом, що вбачається із наказу №88-п від 04.03.2013 року. На підставі заяви [PERSON] від 25.06.2015 року, її було звільнено із займаної посади 26.06.2015 року за власним бажанням, у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується наказом № 78-п від 26.06.2015 року. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. За положеннями ст. 1 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. 01.10.2014 року між [PERSON] та ПАТ «ВіЕйБі Банк» укладено Трудовий договір, відповідно до умов якого було визначено особливий режим робочого часу - ненормований робочий день (п. 3.2) та домовлено між сторонами про оплату праці в наступному порядку: щомісячно виплачується заробітна плата у розмірі 12 220 грн. (п. 4.1), 21.11.2014 року працівнику повинна бути нарахована та виплачена додаткова заробітна плата у розмірі 36 660 грн. (п. 4.2). За положеннями ст. 21 КЗпП України трудовий договiр є угода мiж працiвником i власником пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноваженим ним органом чи фiзичною особою, за якою працiвник зобов'язується виконувати роботу, визначену цiєю угодою, з пiдляганням внутрiшньому трудовому розпорядковi, а власник пiдприємства, установи, органiзацiї або уповноважений ним орган чи фiзична особа зобов'язується виплачувати працiвниковi заробiтну плату i забезпечувати умови працi, необхiднi для виконання роботи, передбаченi законодавством про працю, колективним договором i угодою сторiн. Позивач зазначає, що банком не було виплачено при звільненні належної їй суми додаткової заробітної плати у розмірі 36 660 грн., зазначена у трудовому договорі. Дана обставина підтверджується наданою банком довідкою про доходи [PERSON] за період з 01.10.2014 року по 30.06.2015 року та не заперечувалась представником відповідача у судовому засіданні. Посилання відповідача на те, що відповідного розпорядчого або нормативного документу, яким би позивачеві встановлювалась додаткова заробітна плата у розмірі 36 660 грн., не існує, спростовуються укладеним трудовим договором між сторонами. Враховуючи, що представником відповідача не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у позивача права на отримання, передбаченої трудовим договором додаткової заробітної плати, суд приходить до висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткової заробітної плати у розмірі 36 660 грн. підлягає задоволенню. За умовами ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі. У відповідності до розрахункових листів за січень та лютий 2014 року [PERSON] перебувала у відрядженні два вихідних дні у січні, а саме 25.01.2014 року та 26.01.2014 року. Враховуючи, що позивачеві встановлено заробітну плату у розмірі 12 220 грн. згідно п. 4.1 Трудового договору, то [PERSON] мало бути оплачено роботу у вихідні дні в подвійному розмірі, а саме: 12 220 грн. / 20 дн. * 2 * 2 дні = 2 444 грн. Вказана сума позивачеві виплачена не була, а відтак підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 № 13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі,- наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Враховуючи, що позивачеві не були виплачені всі суми, належні йому, при звільненні, то з роботодавця на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, тобто з дня звільнення 26.06.2015 року по 09.10.2015 року. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Час, протягом якого працівники згідно із чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. Так, згідно Довідки про доходи у квітні 2015 року нарахована заробітна плата у розмірі 13 839,94 грн., а у травні 2015 року - 12 454,20 грн. Кількість фактично відпрацьованих днів у квітні - 19 (оскільки, позивач перебував на лікарняному з 29.04.2015 року по 30.04.2015 року у відповідності до Довідки про середню заробітну плату № 20/1/1-17506 від 01.07.2015 року) та 18 днів у травні. Таким чином, середньоденна заробітна плата складає: (13 839,94 + 12 454,20) / (19 + 18) = 710,65 грн. [PERSON] була звільнена 26.06.2015 року, відтак період затримки виплати позивачеві при звільненні всіх належних йому сум з 26.06.2015 року по 09.10.2015 року складає 106 дні. За таких обставин, середній заробіток становить: 710,65 грн. * 106 дн. = 75 328,90 грн. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Таким чином, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача компенсація втрати частини заробітку (інфляційне нарахування) у розмірі 16 480, 53 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved