Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. Вимоги мотивує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. У даній квартирі зареєстровані вона, її син та відповідач. Позивач вказує, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який 08.11.2011 року рішенням Дніпровського районного суду м. Києва було розірвано. Відповідач не проживає у квартирі з грудня 2008 року, виїхав з міста Києва, після чого у квартирі жодного разу не з'являвся, спілкування з ним припинено, засоби зв'язку не відомі. Вона лише інформована про те, що відповідач мешкає у м. Чернівці або в області та має іншу сім'ю. Реєстрація відповідача у квартирі створює незручності у користуванні житлом пов'язані із нарахуванням коштів за комунальні послуги, які нараховуються виходячи із кількості зареєстрованих у квартирі осіб. 09 листопада 2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву для повторного виклику відповідача у судове засідання призначене на 18.12.2017 року о 09 год. 50 хв. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та викладені у ньому обставини, просила ухвалити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, Дніпровським районним судом м. Києва 18 грудня 2017 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. На підставі договору дарування квартири від 23.07.2016 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 1072, та відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 28.07.2016 року № 64521118, [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS] (а.с. 7-9). Відповідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києві № 9458243 від 28.09.2017 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані сторони по справі та [PERSON] (а.с. 6). Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.06.1989 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2011 року у цивільній справі № 2-4463/2011 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10-10 зв.). За повідомленням позивача та її представника, відповідач у спірній квартирі не проживає з грудня 2008 року. Про обставини не проживання відповідача з вказаного часу у квартирі [ADDRESS] свідчать акти від 18.04.2017 року та від 02.09.2017 року, затверджені головою правління ОСББ «АРСЕНАЛЕЦЬ-4» (а.с. 11, 12). Крім цього, відповідно до листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва № 794/06 від 25.09.2017 року, убачається, що [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою [ADDRESS] до лікувального закладу не звертався та його медична картка амбулаторного хворого відсутня (а.с. 13). Факт не проживання відповідача у спірній квартирі також підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків. Так, свідок [PERSON] засвідчила, що позивач є її близька подруга з 1995 року, відповідач колишній чоловік [PERSON], який вже близько десяти років у квартирі позивача не проживає. Сторони у справі не спілкуються, позивач мешкає з сином [PERSON], речей відповідача у Тетяниній квартирі немає, за житло він не сплачує та квартирою не цікавиться, ніколи там не з'являвся, місце мешкання відповідача невідоме. Свідок [PERSON] засвідчила, що працює в будинку [ADDRESS] головою правління ОСББ «АРСЕНАЛЕЦЬ-4». [PERSON] проживав у квартирі [ADDRESS] десь до 2008-2009 років, після чого відповідача жодного разу не бачила. Квартиру оплачує позивач, будь яких заяв щодо збереження реєстрації до правління ОСББ «АРСЕНАЛЕЦЬ-4» відповідач не подавав, житло залишив добровільно. Позивач посилається на норму ч. 2 ст. 405 ЦК України, відповідно якої член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Разом з тим, відповідач є колишнім членом сім'ї позивача, так як шлюб між ними розірваний. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 150 Житлового кодексу України власники квартири користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей, мають право на розпорядження квартирою, що знаходиться в приватній власності. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що відповідач більше року без поважних причин постійно не проживає у спірній квартирі, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] не здійснює, у зв'язку з чим позивачу, яка є власником квартири [ADDRESS], відповідач чинить перешкоди у користуванні житловим приміщенням, позивач не може належним чином користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, несе за відповідача майнові витрати по утриманню житла, а тому позов у частині вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування зазначеною квартирою підлягає задоволенню, так як знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. У решті заявлених вимог слід зазначити наступне. Відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації. Згідно положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 640 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved