Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований за адресою: смт. Пісочин Харківського району Харківської області, вїзд Комітерна, 7, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], що помер 14 листопада 2013 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 1/2 частина вищевказаного житлового будинку належала на праві власності на підставі договору довічного утримання [PERSON], який заповів їй все своє майно. Після смерті [PERSON] вона в шестимісячний строк звернулася до нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, але нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачем не надано правовстановлюючий документ на спадкове майно. Відповідач утримує усі документи на спадкове майно, чим перешкоджає позивачу в оформленні спадкових прав. Позивач у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, якою просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглянути справу у його відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору довічного утримання, посвідченого 17 січня 1995 року державним нотаріусом Другої Харківського району державної нотаріальної контори [PERSON], житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: смт. Пісочин Харківського району Харківської області, вїзд Комітерна, 7, зареєстрований за [PERSON] та [PERSON] в 1/2 частці за кожним. За життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 14 грудня 2012 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], яким він заповів все належне йому майно [PERSON] 14 листопада 2013 року [PERSON] помер, про що виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського район Харківської області було зроблено актовий запис № 177. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина вигляді 1/2 частини житлового будинку № 7 по вїзду Комінтерна в смт. Пісочин Харківського району Харківської області. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому, законодавцем визначено пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом. Спадкування за законом має місце у разі відсутності заповіту, визнання його повністю або частково недійсним, відмови спадкоємців за заповітом від прийняття спадщини, усунення спадкоємців за заповітом від спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 УК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], померлого 14 листопада 2013 року заведено спадкову справу № 43/2014, в якій міститься заява [PERSON] від 12 березня 2014 року про прийняття спадщини за заповітом, що була подана у встановлений ст. 1270 ЦК України строк. Також, у вказаній спадковій справі міститься заява відповідача, якою він приймає спадщину після смерті брата [PERSON] Разом з тим, постановою державного нотаріуса Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON] від 21 червня 2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 14 листопада 2013 року. Підставою для відмови у вчинення вищевказаної нотаріальної дії стали ті обставини, що спадкоємцем не було надано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно, крім того, встановлено, що вище зазначений будинок за адресою: смт. Пісочин Харківського району Харківської області, вїзд Комітерна, 7, зареєстрований в цілому за [PERSON], у єдиному реєстрі заборон встановлено наявність заборони на цей житловий будинок, яку накладено на підставі договору довічного утримання, посвідченого 17 січня 1995 року Другою держнотконторою Харківського району за реєстровим № 3-65. Натомість, як вбачається із інформації виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за № 1742 від 18 квітня 2007 року, у звязку з упорядкуванням поштової адреси та нумерації житлових будинків по вїзду Комінтерна, домоволодіння № 7 в с. Пісочин гр. [PERSON] на даний момент значиться по вїзду Челюскіна, 9. Згідно інформації КП «Харківське районне БТІ» за № 232 від 27 квітня 2015 року за архівними матеріалами справи за адресою:смт. Пісочин Харківського району Харківської області, вїзд Челюскіна, 9 (колишня адреса вїзд Комінтерна, 7, зміна адреси відбулася на підставі довідки про упорядкування поштової адреси, виданої виконкомом Пісочинської селищної ради 18 квітня 2007 року, 1742) зареєстровано станом на 31 грудня 2012 року право власності на імя [PERSON] на підставі дублікату договору дарування, посвідченого Другою державною нотаріальною конторою Харківського району 23 червня 1975 року, р. № 2623, дублікат виданий Харківським обласним держнотархівом 14 травня 2012 року, р.№ 1-240. Витяг про реєстрацію права власності було видано за колишньою адресою: с. Пісочин Харківського району Харківської області, вїзд Комінтерна, 7 (на теперішній час вїзд Челюскіна, 9). Тобто, мала місце зміна адреси, а тому вважати, що спірний будинок належить [PERSON] підстав немає. З огляду на наведене, враховуючи, що підстави для спадкування за законом відсутні, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], прийняла спадщину у встановлений ст. 1270 ЦК України строк, суд вважає її вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору.

Outcome: approved