Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 червня 2013 року між ними зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Вважає, що шлюб розпався остаточно, оскільки вони не ведуть спільне господарство з вересня 2019 року. Причиною розпаду сім`ї стала невідповідність їх характерів та поглядів на життя, що породжувало постійні непорозуміння та складнощі у стосунках. Просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, проти заочного розгляду справи заперечень не надала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за місцем проживання останнього, зареєстрованим у встановленому законом порядку, при цьому, будь - яких заяв про розгляд справи в його відсутності, відзиву не надав. На підставі наявних у справі доказів, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 21 червня 2013 року Інгулецьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №94, між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6). Сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.5). Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, спір про поділ спільного майна зараз відсутній, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як видно зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню як обґрунтовані та підтверджені належними доказами. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За бажанням позивача суд вважає необхідним залишити останній прізвище - « [PERSON] ». Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, сплачені позивачем при подачі позову до суду, у виді судового збору, у розмірі, встановленому Законом України «Про судовий збір», що становить 840,80 гривень.

Outcome: approved