Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Позивач звернулася з позовами до відповідача про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні, представник позивача (на підставі угоди) пояснив 15 жовтня 2011 року між сторонами укладений шлюб. Рішенням Кодимського районного суду від 19 червня 2014 року шлюб розірвано.Під час шлюбу сторонами нажите певне майно, яке поділене між ними доровільно. Однак, виник спір щодо поділу житлового будинку в [ADDRESS]. Спірний будинок придбано позивачем за особисті кошти, а не за спільні кошти подружжя. Просить виділити у власність позивачеві житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 0,0968 га, вартістю 44550 грн.. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Не заперечував проти того, щоб було виділено у власність позивачеві спірний житловий будинок. Вислухавши пояснення сторін та представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Законом (ст.ст. 10 ч.3 і 60 ч.1 ЦПК України) передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень… Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Як установлено в судовому засіданні з пояснень сторін вони проживали в зереєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2011 року по 19 червня 2014 року (рішення Кодимського районного суду Одеської області від 19 червня 2014 року (справа №503/896/14)). Як убачається з розписки від 01 жовтня 2013 року [PERSON], отримала від своєї матері на придбання будинку грошові кошти у сумі 140000 грн.. Як зазначено в п.22 постанови №11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснється за правилами, встановленими статтями 89-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Разом з тим, пунктом третім частини першої статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Пленум Вреховного Суду України в пункті 24 своєї постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначив, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов»язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. В судовому засіданні відповідач визнав позов у повному обсязі. З огляду на викладене, суд констатує, що позовні вимоги є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 57 ч.1 п.3 СК України,

Outcome: approved