Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого 20.07.2018 Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві та стягнення аліментів на неповнолітню дитину з відповідача, повідомила, що з відповідачем не зійшлися характерами, мають різні погляди на сімейне життя, різні вподобання, тому збереження сім`ї є неможливим. Також, позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму з [PERSON] , оскільки добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, та не приймає участі у її вихованні. Відповідач надав заяву, визнав позовні вимоги в повному обсязі, заперечень не мав. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про доцільність задоволення позову в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлено, що сім`ю зберегти неможливо, на думку сторін, примирення неможливе, подружжя мешкає тривалий час, окремо, і подружні відносини не підтримуються, та спільне господарство не ведеться, тривалий час, неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивачки, відповідач участі у вихованні дитини, збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Шлюб сторін зареєстровано 20.07.2018 Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про що в книзі реєстрації шлюбів внесено актовий запис № 726, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка постійно мешкає та перебуває на утриманні і вихованні лише матері, позивача по справі. Відповідно до ч.3ст.105Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу, - не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягай повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст.112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного КодексуУкраїни - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і, що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст.180СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.183СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач є працездатним, інших осіб не має на утриманні, працює, має змогу та зобов`язаний утримувати і неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] від цього шлюбу, тому позовні вимоги про стягнення аліментів на неповнолітню дитину підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене в позовній заяві позивача, суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Судові витрати, згідно ст.141ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved