Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» та просить зарахувати на картковий рахунок грошові кошти в розмірі 8082,56 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що в період з 01.08.2016 року по 30.11.2016 року з її карткового рахунку було списано 8082,56 грн для погашення заборгованості за договором фінансового лізингу № НАІ5АХ0000267505, укладеному 20.07.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], де [PERSON] була поручителем. Однак, відповідно до ст. 215 ЦК України договір фінансового лізингу № НАІ5АХ0000267505 є недійсним (що відображено в судових рішення від 22.05.2017 року та 22.07.2017 року), а тому у відповідача відсутні правові підстави щодо списання грошових коштів. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що зявою про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу № НАІ5АХ0000267505 від 20.07.2011 р. [PERSON] виразив своє бажання щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті. Заява про приєднання до умов та правил надання фінансового лізингу, додатки до неї, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи разом складають Договір фінансового лізингу, що укладений на підставі статей\~633,\~634 ЦК України. Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк» у платне користування автомобіль марки КІА, модель Cerato, рік випуску 2011, тип ТЗ, легковий автомобіль, № кузова/шасі: KNAFU411BC5942405, реєстраційний номер AЕ0538ЕР та зобов»язався сплачувати щомісячні платежі у розмірі 3650,42 грн. Відповідно до договору поруки, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] остання надала поруку перед лізингодавцем за виконання лізингоодержувачем зобовязань за Заявою про приєднання до Умов та правил надання фінансового лізингу, укладеного між банком та лізингоодержувачем [PERSON] Договором поруки передбачено, що поручитель відповідає перед лізингодавцем за виконання зобовязань за договором в тому ж розмірі, що і лізингоодержувач, включаючи оплату лізингу, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання лізингоодержувачем зобовязань за Договором, лізингоодержувач та поручитель відповідають перед лізингодацем як солідарні боржники. Зазначений договір був укладений у простій письмовій формі. Як вбачається з довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 27.06.2017 року в період з 01.08.2016 року по 30.11.2016 року з карткового рахунку було списано 8082,56 грн. для погашення заборгованості за договором фінансового лізингу № НАІ5АХ0000267505, укладеному 20.07.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] де [PERSON] була поручителем.(а.с.4) Статтею 553 ЦК України\~встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1\~ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч. 1, 2\~ст. 553 ЦК України). Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Оскільки, вказаний договір нотаріально посвідчено не було, то 22.05.2017 року рішенням Балаклійського районного суду Харківської області за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON], третя особа [PERSON] було повністю відмовлено в позовних вимогах ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за цим договором. 27.07.2017 року рішенням Апеляційного суду Харківської області було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги представника ПАТ КБ Приватбанк, а рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 22.05.2017 року залишено без змін. Рішення апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення. Відповідно до ч. 1\~ст. 216 ЦК України,\~недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З аналізу вищезазначеної норми права вбачається, що наслідки недійсності правочину залежать від того, чи було його виконано. Якщо сторони не приступили до виконання правочину, то він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати його виконання. Якщо ж правочин виконано повністю або частково (передано майно, сплачені кошти), то наслідком має бути повернення кожною зі сторін недійсного правочину другій стороні в натурі всього, що вона одержала на його виконання. Згідно ч. 5\~ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до п. 5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Як зазначив Верховний Суд України в Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, у розділі узагальнення «Застосування правових наслідків недійсності правочину», визнання правочину недійсним пов'язане з анулюванням майнових наслідків його вчинення і встановленням наслідків, передбачених законом. Тому належне вирішення цього питання має велике значення не тільки для учасників таких правовідносин, а й для третіх осіб. Норма ч.1\~ст. 216 ЦК України\~є загальною. Згідно зі статтями\~215\~і\~216 ЦК України\~суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності. Визнані недійсними правочини не створюють для сторін тих прав і обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом. І хоча реституція не передбачена у\~ст. 16 ЦК України\~як один із способів захисту, проте норма ч.1\~ст. 216 ЦК України\~є імперативною і суд має забезпечити зазначені в ній правові наслідки. Реституцію цілком можна вважати окремим способом захисту цивільних прав, які порушуються у зв'язку з недійсністю правочину, оскільки у\~ст. 16 ЦК України\~немає вичерпного переліку способів захисту цивільних прав Внаслідок недійсності (нікчемності) договору фінансового лізингу №НАІ5АХ0000267505 від 20.07.2011 року, сторони цього правочину мають повернути одна одній у натурі все, що вони одержали на виконання цього правочину. Отже, грошова сума в розмірі 8082,56 грн. має бути повернута [PERSON], як передбачено\~ст. 216 ЦК України. У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved