Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, обґрунтовуючи його тим, що вона з 26 грудня 2012 року перебувала в шлюбі з [PERSON], про що підтверджується свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 26 грудня 2012 року, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім'ї, про що зроблено відповідний актовий запис №2282. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження номер реєстрації 011/34/16297/2013 видане лікарня Сіті, Дубай, ОАЕ від 25.11.2013 року, який зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, місце реєстрації якого підтверджується довідкою №4937 від 13.04.2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Позивач зазначає, що з 2014 року стосунки між сторонами погіршилися і вони почали проживати окремо, оскільки відповідач переїхав до ОАЕ та проживає в іншому місці, адреса якого позивачу невідомо, будь яких засобів зв'язку з ним відсутні, жодних відомостей про відповідача не відомі. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. 11 травня 2017 року рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач переїхав до ОАЕ та проживає в іншому місці, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання [NUMBER] видане на ім'я відповідача, в якій зазначено дату закінчення строку дії посвідки 28.01.2017 року, після закінчення терміну дії посвідки, у разі відсутності підстав для її продовження, іноземець та особа без громадянства зобов'язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України.? Так, згідно довідки №4937 від 13.04.2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Відповідача знято з реєстрації 18.09.2017 року. Позивач також вказує, що на теперішній час вона має намір забезпечити повноцінний відпочинок та розвиток сина в країнах ближнього та дальньою зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного за морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. В зв'язку з тим, що позивачу не відомо місце проживання та перебування відповідача по справі, будь яких засобів зв'язку з відповідачем немає, отримати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення неможливо. Також дані обставини ускладнюють процедуру оформлення документів на виїзд неповнолітньої особи за кордон для відпочинку, та призводить до переносу запланованих поїздок за межі України. Враховуючи викладене, позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, неповнолітньому [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, а також надати дозвіл [PERSON] на тимчасове багаторазове вивезення за кордон сина [PERSON] без згоди батька [PERSON] до досягнення нею шістнадцятирічного віку та на виготовлення проїзних документів на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В судове засідання позивач не з'явилася, її представник надав заяву про розгляд справи у свою відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки судові не повідомив. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2012 року позивач [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON], про що підтверджується свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 26 грудня 2012 року, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з Державним центром розвитку сім'ї, про що зроблено відповідний актовий запис №2282. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження номер реєстрації 011/34/16297/2013 видане лікарня Сіті, Дубай, ОАЕ від 25.11.2013 року, який зареєстрований та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні, місце реєстрації якого підтверджується довідкою №4937 від 13.04.2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. З 2014 року стосунки між сторонами погіршилися і вони почали проживати окремо, оскільки відповідач переїхав до ОАЕ та проживає в іншому місці, адреса якого позивачу невідомо, будь яких засобів зв'язку з ним відсутні, жодних відомостей про відповідача не відомі. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. 11 травня 2017 року рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач переїхав до ОАЕ та проживає в іншому місці, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання [NUMBER] видане на ім'я відповідача, в якій зазначено дату закінчення строку дії посвідки 28.01.2017 року, після закінчення терміну дії посвідки, у разі відсутності підстав для її продовження, іноземець та особа без громадянства зобов'язані в семиденний строк знятися з реєстрації місця проживання та виїхати за межі України.? Так, згідно довідки №4937 від 13.04.2018 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Відповідача знято з реєстрації 18.09.2017 року. На теперішній час позивач має намір забезпечити повноцінний відпочинок та розвиток сина в країнах ближнього та дальньою зарубіжжя, за для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану його здоров'я, фізичного, духовного за морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. В зв'язку з тим, що позивачу не відомо місце проживання та перебування відповідача по справі, будь яких засобів зв'язку з відповідачем немає, отримати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон для відпочинку та оздоровлення неможливо. Також дані обставини ускладнюють процедуру оформлення документів на виїзд неповнолітньої особи за кордон для відпочинку, та призводить до переносу запланованих поїздок за межі України. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Щодо обов'язків батьків, то обов'язки батьків визначені у ст. 150 СК України та відповідно до даної правової норми батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані готувати дитину до самостійного життя. Відповідно до протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї зі змінами, внесеними Протоколом №11, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві. Відповідно до ч.2 ст.313 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Як встановлено судом за розгляду справи сторони не досягли згоди щодо можливості виїзду за межі України їх неповнолітньої дитини шляхом ненадання засвідченої в установленому порядку заяви другого з батьків, яка є обов'язковою відповідно до Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р., та Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 грудня 2004 року № 1603, унеможливлюється виїзд дитини за межі України для оздоровлення та відпочинку. Так, як обмеження права залишати будь-яку країну в даній справі не встановлені, зважаючи, що відповідач ухиляється від оформлення дозволу на виїзд дитини за межу України, з метою захисту прав та інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат вирішено у даній справі відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved