Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи втратившою право на користування квартирою № 203 будинок 22 по вул.50 років Жовтня в м.Кіровограді. В обгрунтування вимог зазначено , що є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 28.11.1995 року. 13.03.2013 року [PERSON], зареєстрований за вище вказаною адресою, що підтверджується довідкою про склад сім»ї від 20.04.2015 року але не проживає з моменту реєстрації і не є співвласником зазначеного вище нерухомого майна. Стверджується, що відповідач на контакт щодо добровільного зняття з реєстрації не йде, не сплачує платежів по утриманню квартири, в зв'язку з чим не має змоги отримати субсидію і тому просить суд визнати його таким, що втратив право на користування даним житлом. До судового засідання позивач надав заяву про розгляд справи без його участі та підтримку позовних вимог (а. с. 18 ). Відповідач в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованим листом (а. с. 17 ), за місцем реєстрації, поважні причини неявки суду не повідомлено. Фактичне місце проживання відповідача судом не встановлено. Згідно ст.169 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Позивач згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Судом встановлено наступні факти. Згідно договору дарування від 28.11.1995 року позивач є власником квартири [ADDRESS], (а. с. 4-5). З 13.03.2013 року зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою №1042 від 20.04.2015 року (а. с. 6). 17.07.97 року Україна ратифікувала римську Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, відповідно до п.1 ст.8 якої встановлено, що кожна людина має право на повагу до її житла. Цим правом закріплена недоторканність житла, яка проголошена також ст.30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм майном, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. Зокрема глава 23 Цивільного Кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, оскільки відповідач який є сином позивача, після своєї реєстрації у належному їй житлі не проживав і не проживає без поважних причин понад один рік , що підтверджується актом від 22.04.2015 року (а. с. 7). Зазначене дає підстави вважати , що в розумінні ст. 405 ЦК України відповідач втратив право на користування житлом- квартирою № 203 будинок 22 по вул.50 років Жовтня в м.Кіровограді. Згідно ст.88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 243,60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved