Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про припинення права на частку в спільному майні, звільнення майна з-під арешту, мотивуючи позов тим, що позивачу на праві приватної власності належить 41/200 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2003 року, виданого державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Онопенко Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №3-192. Відповідачу [PERSON], на праві приватної власності належить також 41/200 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2003 року, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Онопенко Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №3-192. Відповідно до відповіді КП «ВМБТІ» від 30.04.2013 року №2385, згідно матеріалів інвентаризаційної справи №19037, 41/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] було зареєстровано в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 03.02.2003 року №3-192. Повідомлено, що згідно акту прийомки до експлуатації прибудов до господарських будівель від 10.09.1996 року № 341, виданого згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 19.10.1996 року за №869 в житловому будинку літ. «А»: кухня 2-5 площею 6,9 кв.м., кімната 2-4 площею 10,7 кв.м., кімната 2-3 площею 10,5 кв.м., загальною площею 28,1 кв.м., житловою - 21,2 кв.м.; гараж з оглядовою ямою літ. «Г», що складали 41/100 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], належали померлому [PERSON]. Відповідач своєю частиною майна не користується, знаходиться у Літинській виправній колонії Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№123) - відбуває покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч.1 ст. 115 КК України. Цим же вироком з Відповідача стягнуто на користь [PERSON] (потерпілої від злочину) 500 000,00 грн. моральної шкоди та 30154,00 грн. матеріальної шкоди. Вишенським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження для примусового виконання виконавчого листа №1-608/10 виданого 17.03.2011 року Ленінським районним судом міста Вінниці про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 530 154,00 грн. на користь [PERSON]. В ході виконавчого провадження було описано майно, що належить боржнику на праві приватної власності та в подальшому передано на реалізацію. Тому позивач звернулася до суду з позовом та просила припинити право власності [PERSON] на 41/200 частку житлового будинку, шляхом виплати відповідачу вартості його частини, звільнити з під арешту 41/200 часток житлового будинку та визнати за нею право власності на вказану частку. Представник позивача в судовому засіданні [PERSON], позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився та подав до суду заяву в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Справу просив розглянути без його участі. Представник третьої особи без самостійних вимог Вишенського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції - Наконечний С.С., проти задоволення позову не заперечував. Не заперечував також проти звільнення майна з - під арешту. Представник третьої особи [PERSON], - [PERSON], в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення, для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 41/200 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2003 року, виданого державним нотаріусом першої Вінницької державної нотаріальної контори Онопенко Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №3-192. Відповідачу [PERSON], на праві приватної власності належить також 41/200 часток будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2003 року, виданого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Онопенко Л.П., зареєстрованого в реєстрі за №3-192 (а.с. 7-8). Відповідно до відповіді КП «ВМБТІ» від 30.04.2013 року №2385, та матеріалів інвентаризаційної справи №19037, 41/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] було зареєстровано в рівних частках за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою 03.02.2003 року №3-192. Повідомлено, що згідно акту прийомки до експлуатації прибудов до господарських будівель від 10.09.1996 року № 341, виданого згідно рішення виконкому Вінницької міської ради від 19.10.1996 року за №869 в житловому будинку літ. «А»: кухня 2-5 площею 6,9 кв.м., кімната 2-4 площею 10,7 кв.м., кімната 2-3 площею 10,5 кв.м., загальною площею 28,1 кв.м., житловою - 21,2 кв.м.; гараж з оглядовою ямою літ. «Г», що складали 41/100 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS], належали померлому [PERSON] (а.с. 9). Відповідач своєю частиною майна не користується, знаходиться у Літинській виправній колонії Управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області (№123) - відбуває покарання, призначене вироком Ленінського районного суду м. Вінниці за ч.1 ст.115 КК України (а.с. 10). Цим же вироком з відповідача стягнуто на користь [PERSON] (потерпілої від злочину) 500 000,00 грн., моральної шкоди та 30154,00 грн., матеріальної шкоди. Як встановлено судом за результатами огляду в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження, Вишенським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції 26.03.2011 року відкрито виконавче провадження для примусового виконання виконавчого листа №1-608/10 виданого 17.03.2011 року Ленінським районним судом міста Вінниці про стягнення з [PERSON] коштів в сумі 530154,00 грн. на користь [PERSON]. В ході виконавчого провадження було описано майно та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.04.2011 року, що належить боржнику на праві приватної власності та в подальшому передано його на реалізацію. (а.с. 136 - 139). В судовому засіданні було оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 19037 на об'єкт нерухомого майна, а саме: будинковолодіння за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.09.2014 року визнано недійсними прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, яке належить [PERSON] та знаходиться за адресою: [ADDRESS], а саме 41/200 часток житлового будинку, загальною площею 28,1 кв.м, житловою 21,0 кв.м., проведені 07 липня 2014 року. Застосовано наслідки недійсності правочину (а.с. 11-12). Згідно ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, спільна часткова власність - це власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.1 ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це, або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON], не заперечує щодо припинення його права власності на частку в нерухомому майні (а.с. 36-37). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації, згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника можливий за наявності хоча б однієї з трьох (п.п. 1 - 3), передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, проте таке припинення в усякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, ( сукупності з п. 4) і за умови попереднього внесення іншим співвласником вартості цієї частки, обчисленої виходячи із дійсної вартості квартири на ринку житла на момент вирішення справи судом, на депозитний рахунок суду. Верховний Суд України в п. 6 постанови Пленуму № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок» від 04.10.1991 року (із змінами), звернув увагу на те, що при неможливості виділу частки будинку в натурі власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди - судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 168 від 30.03.2015 року, складеного ТОВ «Подільський центр судових експертиз», ринкова вартість 41/200 часток домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на час проведення дослідження визначена за порівняльним підходом складає 87482,00 грн. Виділити а натурі 41/200 частку житлового будинку неможливо (а.с. 80-118). Відповідно до квитанції № 680210009 від 02.06.2015 року, позивачем [PERSON], на депозитний рахунок суду (отримувач - ТУ ДСАУ у Вінницькій області) перераховано грошову компенсацію вартості 41/200 часток домоволодіння [PERSON], в розмірі 87482,00 грн. (а.с. 135). Як вбачається з довідки ПАТ «Юніон Стандард Банк» від 04 червня 2015 року № 22 [PERSON] у вказаному банку відкрито банківський рахунок [NUMBER], ЄДРПОУ 2997704479, МФО Банка 305987. (а.с. 151). Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (із змінами та доповненнями) передбачено, що оскільки позивач вправі об'єднати в одній позовній заяві декілька вимог, пов'язаних між собою, в одному провадження можуть розглядатись вимоги про визнання права власності на майно і виключення його з опису. Відповідно до постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.04.2011 року на майно [PERSON], було накладено арешт у виконавчому провадженні № 25556547, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів в розмірі 530154,00 грн. (а.с. 136-150). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27.08.1976 року, у тих випадках, коли предметом позову є частка в спільній власності на неподільну річ, на яку звертається конфіскація або стягнення на користь організації, питання про звільнення її з-під арешту (за відсутності іншого спільного майна) може бути вирішене судом з урахуванням конкретних обставин справи. Суд може виключити річ з акта опису і арешту та стягнути з позивача в дохід держави чи на користь організації грошову компенсацію за частку, що припадає боржнику, або залишити річ в акті опису і арешту, зобов'язавши відповідний орган Державного казначейства або організацію, виплатити позивачу відповідну частину її вартості. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про припинення права [PERSON] на 41/200 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом виплати [PERSON] вартості частки в розмірі 87482,00 грн. на його банківський рахунок відкритий в ПАТ «ЮСБ Банк» [NUMBER], ЄДРПОУ 2997704479, МФО Банка 305987; звільнити з-під арешту 41/200 часток житлового будинку, який находиться за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON]; та відповідно визнати за [PERSON] право власності на 41/200 частку житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати за клопотанням позивача суд залишає за нею, суд відповідно у цьому зв'язку враховує, що представник позивача [PERSON] просила залишити судові витрати за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved