Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з [PERSON], третя особа ТОВ «Автосвіт ЛТД», яка не заявляє самостійних вимог, матеріальну шкоду у розмірі 809,38 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2300,00 грн. В обґрунтування позову позивач вказувє, що вона є інвалідом другої групи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії. 21.03.2016 вона здійснювала безкоштовний проїзд автобусом за маршрутом ЛугиниЧервона [PERSON], державний номерний знак [NUMBER] на підставі посвідчення постраждалої від Чорнобильської АЕС. Однак, водій вказаного автобуса [PERSON], відмовив позивачу в перевезенні по пільговому квитку, мотивуючи тим, що керівник підприємства дав наказ не перевозити пасажирів по пільговим проїздним документам. Крім того, позивач зазначила, що відповідач кричав та висловлювався нецензурною лайкою в її адресу в присутності усіх пасажирів, Все це призвило до втрати душевного спокію, рівноваги та звичайного способу життя позивача, вона була змушена звернутися за медичною допомогою, у зв'язку з чим просить стягнути матеріальну та моральну шкоду. В судовому засіданні позивач, представник позивача [PERSON] підтримали позов у повному обсязі, пояснивши, що водій автобуса відмовив її у наданні послуг в образливій формі, чим спричинили сильні душевні хвилювання. Крім того, зазначила, що управління праці та соціального захисту населення Лугинської РДА листом від 25.03.2004 надало позивачу право на пільговий проїзд в приміських маршрутах, у зв'язку з чим, вона має право на безкоштовний проїзд. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що згідно чинного законодавства з 01.01.2016 пільгові перевезення відшкодовуються за рахунок органів місцевого самоврядування, а на дану категорію пасажирів (постраждалих від ЧАЕС) скасовано. Позивач постійно конфліктує й з іншими водіями вказаного маршруту, не звертає уваги на інформаційні листи в салоні автобусу, які вказують перелік осіб, яким надано безкоштовний проїзд та предявляє лист Управління праці та соціального захисту населення Лугинської РДА за 2004 рік щодо безкоштовного користування громадським транспортом, як потерпілої від ЧАЕС 1 категорії, всі інші пасажири даної категорії пільг оплачують проїзд. Представник третьої особи ТОВ «Автосвіт ЛТЛ» - [PERSON] позов не визнала, зазначивши, що відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про автомобільний транспорт»\~органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані забезпечити компенсацію втрат автомобільному перевізнику внаслідок перевезення пільгових категорій пасажирів. Статтею 37 даного Закону визначено, що види та обсяги пільгових перевезень установлюються державним замовленням. В Законі України «Про державний бюджет України на 2016» видатки з державного бюджету місцевим бюджетам не були передбачені, а пільгове перевезення пасажирів автомобільний перевізник зобовязаний здійснювати на підставі замовлення державного органу. ТОВ «Автосвіт ЛТЛ» не здійснює пільгових перевезень осіб, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС та інвалідів (крім інвалідів по зору І групи) в звязку з не передбаченням у державному бюджеті на 2016 рік фінансування таких витрат. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] суду пояснив, що є постраждалим від ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи пільгами на даний момент не користується. 21.03.2016 разом з [PERSON] їхав як пасажир у автобусі за маршрутом смт Лугини с. Червона Волока і був свідком грубого поводження, що супроводжувалося нецензурними словами водія автобуса до позивача. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] суду пояснив, що є односельцем позивача, постраждалим від ЧАЕС 1 категорії та інвалідом 2 групи пільгами на даний момент не користується. 21.03.2016 разом з [PERSON] як пасажир автобусу за маршрутом смт Лугини с. Червона Волока, був свідком конфлікту водія з пасажиркою, яка не сплачувала за проїзд та обурений грубою поведінкою водія до пенсіонерки [PERSON] Допитаний в судовому засіданні за клопотанням відповідача свідок [PERSON]І суду пояснив, що працює на газовій АЗС наповнювачем. 21.03.2016 був пасажиром вищевказаного автобуса, водій якого [PERSON] Разом з ним їхала [PERSON] Коли позивач відмовилася оплачувати проїзд, водій запропонував її вийти з автобусу, конфлікту між ними не було, [PERSON] не грубив позивачу. Судом встановлено, що [PERSON] є постраждалою від Чорнобильської АЕС першої категорії. У 2004 році Управління праці та соціального захисту населення Лугинської РДА Житомирської області дозволило користуватися безкоштовно всіма видами міського та приміського транспорту, про що свідчить досліджена в судовому засіданні копія посвідчення, серії А №120522 виданого 08.06.2000 та копія листа УПСЗН Лугинської РДА№275 від 25.03.2004. 21.03.2016 позивач намагалася скористатися безкоштовною послугою перевезення за вказаним маршрутом, в чому її було відмовлено водієм автобуса. Крім того, водій [PERSON] не взмозі стримати свої емоції, відреагував на адресу позивача нецензурними висловами, на що не мав права відповідно до Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, в будь-якій ситуації він мав чемно поводитися з пасажирами. Приймаючи до уваги викладені обставини, надана позивачем довідка Лугинського ЦПМСД амбулаторії практики сімейної медицини с. Червона Волока №15 від 21.03.2016 про погіршення стану здоровя [PERSON] та товарні чеки щодо визначення вартості медикаментів підтверджують матеріальні збитки, завдані позивачу на суму 809,38 грн. З огляду на викладеене, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача матеріальна шкода на суму 809,38 грн. Разом з тим в Законі України «Про державний бюджет України на 2016 рік» вказано, що пільги, передбачені постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, надаються за рішенням органу місцевого самоврядування за рахунок коштів місцевого бюджету. Тобто, починаючи з 01.01.2016 надання пільг окремим категоріям громадян (в т.ч. постраждалим від Чорнобильської АЕС першої категорії) та фінансування втрат громадського транспорту від перевезення пільговиків покладено на органи місцевої влади та місцевого самоврядування. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень. Представник третьої особи ТОВ «Автосвіт ЛТД» [PERSON] вказала на те, що на виконання\~ст. 36 ЗУ «Про автомобільний транспорт»,\~підприємство надало позивачу послуги пов'язані з проїздом автобусними маршрутами загального користування. Відповідно до вимог\~ст. 37 Закону України «Про автомобільний транспорт», пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. За змістом\~ст. 29 вказаного Закону, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані надати перевізникам, які здійснюють пільгові перевезення пасажирів та перевезення пасажирів за регульованими тарифами, компенсацію відповідно до закону. Отже, з аналізу вказаних норм права вбачається, що компенсацію отримують лише ті перевізники, які здійснюють перевезення, тому посилання позивача щодо неправомірної відмови у безкоштовному перевезенні за відсутності державного замовлення не можуть бути підставою для задоволення позову. Відповідно до вимог\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За змістом ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як роз'яснив Верховний суд України у постанові пленуму № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Тому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння її моральної шкоди, перенесення нею моральних страждань, а також наявності причинного зв'язку між такою шкодою та діями відповідача. Таким чином, розглянувши цивільну справу, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими частково обгрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Частково задовольняючи позов суд керувався вимогами\~Цивільного кодексу України,\~Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»\~та «Про автомобільний транспорт». Крім того, суд керувався принципами справедливості, добросовісності та розумності відповідно до вимог\~ст. 3 ЦК України\~з урахуванням балансу інтересів сторін. Відповідно до п. 2 ч. 3\~ст. 79 ЦПК України\~до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно\~ст. 84 ЦПК України\~витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої\~Законом\~мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним\~Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 2300 грн. 00 коп. належить відмовити. Судові витрати покласти на відповідача пропорційно задоволених вимог у відповідності до положень\~ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved