Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 5000грн. щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону; стягнути із відповідача на користь позивача аліменти за останні три роки у сумі 180000грн. із розрахунку 5000грн. на місяць на утримання дитини. В підтвердження своїх вимог позивач зазначає, що з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 10.11.1999 по 13.11.2012, від якого 21.12.2000 народився син [PERSON]. З 2008 і по теперішній час батько дитини не приймає участі у вихованні та утриманні сина,позивач з цього часу проживає з сином окремо. Відповідач іноді надавав допомогу в утримання сина, однак така допомога мала мінливий характер та не покривала потрібні та понесені витрати на утримання дитини. Також позивач зазначає, що між нею та батьком дитини мали місця усні домовленості щодо утримання сина, вирішувались питання щодо поділу сумісного придбаного майна тощо, однак відповідач свої обіцянки та наміри не виконував. Представник позивача підтримав викладені обставини і вимоги позову у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи належним чином, заяв про поважні причини своєї відсутності або про розгляд справи за його відсутністю не надав, тому суд зі згодою представника позивача розглядає справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить правилам ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Між сторонами шлюб розірвано 13.11.2012 та батьки дитини разом не проживають, остання знаходиться на утриманні матері і проживає разом з нею. Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13.11.2012, (а.с.5-8). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до правил ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначені аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей тощо, інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить стягнути з відповідача розмір аліментів в сумі 5000грн., посилаючись на достатній дохід останнього, при цьому, не надавши будь-яких доказів щодо підтвердження такої визначеної суми. Надання довідки про доходи позивача станом на 2014 рік, відомостями про індекси споживчих цін на товари та послуги у 2015, на думку суду, не є належними та переконливими доказами визначеної позивачем суми аліментів. Отже, суд, приймаючи на увагу правила ст.ст. 180-182 СК України, вважає за доцільне стягнення з відповідача аліментів в сумі 2000грн. Далі, позивач просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період. Відповідно до правил ч.2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Між тим, з боку позивача не надано суду жодного доказу у підтвердження такої вимоги позову, що передбачає ч.2 ст. 191 СК України. Не містять таких доказів і матеріали справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються аліменти за рішенням суду від дня предявлення позову. Судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: partial