Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

позивач звернулися до суду з позовом в якому зазначали, що вони та відповідач є власниками земельної ділянки площею 7,0445 га -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Бровківської сільської ради. Відповідач використала своє право на виділення частки в натурі та рішенням Андрушівського районного суду від 20.12.2010 року їй було виділено частку в натурі, яка складала 1/4 частину від загальної площі земельної ділянки. В подальшому вона виготовила правовстановлюючі документи на свою ділянку. Позивачі також скористалися правом на виділення частки в натурі про що подали відповідні заяви до Андрушівської райдержадміністрації та розпорядженням їм було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на виділ часток. Позивачі виготовили технічну документацію, яка була затверджена розпорядженням Андрушівської райдержадміністрації, в подальшому вони виготовили технічну документацію на свої частки, яким було присвоєно кадастрові номера та такі ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі України, про що їм було видано відповідні витяги. Однак звернувшись до державного реєстратора речових прав нерухомого майна, їм було роз`яснено, що відсутні підстави реєстрації земельних ділянок, оскільки станом на день звернення у них є спільна сумісна власність у земельній ділянці площею 7,0445 га і державний акт серії ЖТ №173447 від 03.09.2004 року, який є діючим. Позивачі просять визнати недійсним вказаний державний акт, оскільки земельна ділянка площею 7,0445 га на території Бровківської сільської ради відсутня та визнати за ними право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Бровківської сільської ради : за [PERSON] - площею1,7611 га; за [PERSON] - площею 1,7611 га; за [PERSON]- площею 1,7612 га. Представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав та просив задовольнити, зазначивши, що після винесення судом рішення в 2010 році про виділення відповідачу в натурі її частки мали би бути внесені відповідні зміни до державного акта серії ЖТ №173447 від 03.09.2004 року, однак цього зроблено не було та на даний час вказані зміни внести неможливо. Позивачі скориставшись своїм правом також виділили свої частки та виготовили технічну документацію із землеустрою, однак позбавлені права зареєструвати право власнності на земельні ділянки, так як існує державний акт про спільну сумісну власність позивачів та відповідача, що не відповідає дійсності. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явилася, про день та час слухання справи була завчасно повідомлена у встановленому законом порядку через засоби масової інформації, тому суд зі згоди представника позивачів ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Треті особи відділ Держземагенства в Андрушівському районі та Андрушівська райдержадміністрація направили до суду заяви про розгляд справи у відсутності їхніх представників. Представник третьої особи відділу Державної реєстраційної служби Андрушівського РУЮ в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачі зверталися до відділу в усній формі за консультацією про можливість реєстрації за ними права власності на земельні ділянки та їм було повідомлено, що це неможливо, так як їм необхідно подати правовставновлюючий документ, а вони могли надати лише державний акт, згідно якого у них є спільна сумісна власність на земельну ділянку площею 7,0445 га -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вважав, що позивачі позбавлені можливості реалізувати свої права на отримання у власність земельних ділянок в позасудовому порядку. Як вбачаєтсья із матеріалів справи, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 173447 від 03.09.2004 року у позивачів та відповідача у спільній сумісній власності перебувала земельна ділянка площею 7,0445 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в с.Бровки на території Бровківської сільської ради (а.с. 18). Рішенням Андрушівського районного суду від 20.12.2010 року відповідачу [PERSON] було виділено в натурі 1/4 частину земельної ділянки площею 7,0445 га -для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, її було забов`язано за власний рахунок замовити проект виділення її частки в натурі, оформлення відповідних змін, також вказаним рішенням зобов`язано Андрушівську райдержадміністрацію надати [PERSON] дозвіл на підготовку проекту виділення їй в натурі 1/4 земельної ділянки площею 7,0445 га та після проходження державної землевпорядної експертизи, прийняти відповідне рішення щодо внесення змін в державний акт серії ЖТ №173447 від 03.09.2004 року та видати [PERSON] державний акт на земельну ділянку виділену в натурі із спільної сумісної власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,0445 га (а.с.20). Як видно із державного акта зміни до нього згідно рішення суду внесені не були, а тому вказана у державному акті інформація про спільну сумісну власніть [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не відповідає дійсності. Позивачам відповідно до поданих ними заяв розпорядженням Андрушівської РДА від 26.10.2011 року № 422 було надано дозвіл на розробку технічних документацій із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки по 1/4 частині [ADDRESS] із загальної площі земельної ділянки 7,0445 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по Бровківській сільській раді. Розпорядженням Андрушівської РДА від 22.11.2012 року № 572 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на 1/4 земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 7,0445 га, в тому числі [ADDRESS] (б) площею 1,7611 га [PERSON] та [ADDRESS] (г) площею1,7611 га [PERSON] (а.с.6-7,10-11). Аналогічним розпорядженням Андрушівської РДА від 09.11.2012 року №550 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на 1/4 земельної ділянки [ADDRESS] загальною площею 7,0445 га, в тому числі [ADDRESS] (в) площею 1,7612 га [PERSON] (а.с.15-16). Вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі України та їм присвоєно кадастрові номери відповідно: 182038088000:03:000:0155, 182038088000:03:000:0154, 182038088000:03:000:0156 (а.с.8,12,17). Однак позивачі позбавлені можливості зареєструвати право власності на зазначені земельні ділянки, оскільки державний акт серії ЖТ №173 447, відповідно до якого у них у спільній сумісній власності знаходиться земельна ділянка площею 7,0445 га є діючим, хоча відповідачем [PERSON] ще у 2010 році було виділено її частку в натурі. Ст. 126 ЗК України встановлює, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до положень вказаного Закону документом, що підтверджує право власності на земельну ділянку є витяг про зареєстровані права та/або їх обтяження з Державного реєстру прав. Державні ж акти в якості підтвердження права власності на землю на сьогоднішній день вже не видаються та зміни до них не вносяться. Земельна ділянка належала позивачам та відповідачу як співвласникам на праві спільної сумісної власності. Після винесення рішення суду щодо виділення частки відповідачу [PERSON] зміни до державного акта внесені не були та з 01.01.2013 року вказані зміни внести неможливо. Відповідно до абзацу 2 п.7 Постанови ВСУ від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Вислухавши представника позивачів, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що є сі підстави для визнання державного акта серії ЖТ №173447 від 03.09.2004 року недійсним та визнання за позивачами права власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Outcome: approved