Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про виділ частки в праві спільної часткової власності як окремого об'єкта нерухомості. В заяві зазначила, що є учасником права спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS]. Їй належить 31/100 частина вказаного нерухомого майна. Власником 69/100 нерухомості за вказаною адресою є відповідач в справі. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2010 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок літ. Л-2, житлову прибудову літ. Л1-2, вольєр літ. М, котельню літ. Н, погріб з шийкою літ. О, сарай літ. П, гараж літ. С, розташовані на земельній ділянці площею 795 квадратних метри. 31/100 частина домоволодіння, належна позивачеві, складається з житлового будинку літ. А, службової прибудови літ. а, сараю літ. Г, сараю літ. Д. Відповідач також є власником ? частини домоволодіння [ADDRESS], яка була знесена, внаслідок чого дві зазначені ділянки об'єднані в одну площею 1662 квадратних метри. Співробітники комунального підприємства «Град проект» на замовлення позивача склали викопіювання земельної ділянки з зазначенням належних сторонам об'єктів нерухомого майна. Виділення частки в праві спільної часткової власності в окремий об'єкт нерухомості необхідне позивачу для вирішення питання про відведення земельної ділянки у встановленому законом порядку, а здійснити це без такого виділу не сталося можливим. На підставі викладеного просить виділити нерухомість, що припадає на її частку в окремий об'єкт нерухомості, припинивши право спільної часткової власності на нерухоме майно на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи у її відсутність. Аналогічну заяву, яка містять повне визнання позову, надала відповідач. Зазначені обставини в силу ст. ст. 158, 169 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність сторін. З'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу частки домоволодіння від 06.03.2015 року [PERSON] придбала 31/100 частину домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а. с. 7-8). Зазначена частка зареєстрована в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 9). Учасником права спільної часткової власності на нерухоме майно за вказаною адресою є відповідач в справі, якій належить право власності на 69/100 домоволодіння (а. с. 11). Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2010 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок літ. Л-2, житлову прибудову літ. Л1-2, вольєр літ. М, котельню літ. Н, погріб з шийкою літ. О, сарай літ. П, гараж літ. С, розташовані на земельній ділянці площею 795 квадратних метри за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). На земельній ділянці, окрім перелічених споруд, розташовані належні позивачу житловий будинок літ. А площею 42,7 квадратних метри, службова прибудова літ. а площею 10,6 квадратних метри, сарай літ. Г площею 0,0326 квадратних метри, сарай літ. Д площею 10,8 квадратних метри. В силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у випадках, встановлених законом. За змістом ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною часткової власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи з наведених положень закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру. Як вже зазначено, право власності на належні відповідачу нерухомі речі встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Запорізька міська рада в особі департаменту архітектури та містобудування погодила поділ домоволодіння по [ADDRESS] на два окремих житлових будинки з присвоєнням їм окремих поштових адрес згідно схеми, виконаної комунальним підприємством «Градпроект» (а. с. 19). У зв'язку з викладеним суд вважає, що вимога позивача про виділення нерухомого майна, яке припадає на її частку і яке відповідає вимогам закону про нерухомі речі (ст. 181 ЦК), а також підпадає під визначене законом поняття житла, зокрема, житлового будинку ст. ст. 379, 380 ЦК України), є такою, що ґрунтується на законі. В силу ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно із «Порядком присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1117 від 08.02.2010 року «Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них» об'єкту нерухомого майна, який утворився у результаті поділу, об'єднання або виділення частки з об'єкта нерухомого майна, присвоюється новий реєстраційний номер, яким є індивідуальний номер, який присвоюється кожному окремо визначеному об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на об'єкт, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об'єкта. Реєстраційний номер присвоюється на нерухоме майно об'єкту нерухомого майна, право власності на який реєструється вперше в Державному реєстрі прав таким об'єктам нерухомого майна, як земельна ділянка, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівля, споруда або їх окремі частини, квартира, житлове та нежитлове приміщення. Згідно із ст. 381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Оскільки в силу закону право власності на нерухоме майно виникає з часу його державної реєстрації, а виділення в окремий об'єкт нерухомості належного позивачу майна є способом створення нового майна, яке підлягає державній реєстрації, а для утворення садиби необхідно оформлення речового права на земельну ділянку під нерухомим майном, суд знаходить за можливе при виділі описаної нерухомості і припиненні права спільної часткової власності встановити, що належний позивачу житловий будинок і господарські споруди розташовані на земельній ділянці за окремою поштовою адресою, а саме: [ADDRESS].

Outcome: approved