Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про встановлення факту її проживання із [PERSON], однією сімєю без реєстрації шлюбу з травня 2008 року до 15 червня 2013 року, оскільки встановлення даного факту необхідно їй для поділу боргових зобовязань перед публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» за кредитним договором № 500272672 від 26.04.2012 року по ? частині на кожного, оскільки грошові кошти були витрачені на ремонт та утримання будинку № 21 по провулку Праці в місті Миколаєві, на оплату комунальних послуг, купівлю побутової техніки. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі. Відповідач та представник третьої особи у судове засідання не зявилсь, про причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Позивач вказує на те, що вона разом із [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з травня 2008 року, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проживали в [INFO], який належав відповідачу. Як вказує позивач, за їх спільне проживання вони взяли споживчий кредит для придбання побутової техніки, сплати заборгованості по комунальним послугам та ремонту в будинку, в якому вони проживали. До державної реєстрації сторони повінчалися, обряд якого відбувся 23.10.2010 року у с. Спас Рожнятівського району Івано-Франківської області, про що свідчить свідоцтво таїнства подружжя від 23.10.2010 р. про що зроблений запис в Книзі реєстрації вінчань, книга І том І стор. 84 число 90 (а.с. 7). Сторони зареєстрували шлюб 15 червня 2013 року в Ленінському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФП № 094344 (а.с. 8). Шлюб між сторонами розірвано 20 січня 2016 року, свідченням чого є свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ФП № 079522 (а.с.9). На підставі свідоцтва про зміну імені, серії І-ФП № 007098 від 03.09.2016 р. позивачка змінила прізвище з «Теслюк» на «Любарську» (а.с.11). Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], підтвердили у судовому засіданні факт проживання [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, вели спільне господарство. Підтвердили, що з 2008 року позивач та відповідач займались ремонтом та будівництвом будинку, якій дістався у спадщину [PERSON], купували техніку, тощо, на що брали кредит у банку. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Пунктом 5 частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу. Факт того, що [PERSON] та [PERSON]. проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з травня 2008 року по 15 червня 2013 року підтверджується поясненнями свідків, а також відповідними доказами, що містяться в матеріалах справи. Приймаючи до уваги надані суду документи та надані в судовому засіданні пояснення сторін та свідків, позов в частині встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу підлягає задоволенню. Щодо поділу боргових зобовязань між позивачем та відповідачем перед публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» за кредитним договором № 500272672 від 26.04.2012 р. по ? частині за кожним, суд приходить до наступного. 26 квітня 2012 року між публічним акціонерним банком «[PERSON] банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500272672 про надання споживчого кредиту у розмірі 19900 грн. 00 коп., з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 25% річних зі строком повернення кредиту до 27 квітня 2015 року. З 21 травня 2012 року по 23 вересня 2013 року вносилися кошти на погашення кредиту. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 65\~СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Згідно з\~статтею 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення\~глави 8 цього Кодексу. Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що\~стаття 74 СК України\~поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази:\~ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обовязків, з'ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у шлюбі, в тому числі і в кредит, є спільною сумісною власністю чоловіка та дружини з часу набуття цього права. Відповідно до п. 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~судами законодавства\~при розгляді\~справ про\~право на\~шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~№11\~від 21\~грудня 2007\~року до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Виходячи з того, що у судовому засіданні було встановлено, що кредитні кошти були використані для ремонту та добудування будинку, в якому вони проживали, який дістався у спадщину [PERSON], що неспростоване відповідачем, відповідно використані в інтересах сім'ї та в силу\~ст. 61 ч.3 СК України\~дані кошти є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому відповідач має нести солідарний обов'язок за зобов'язанням. Виконання кредитних зобов'язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК. Так, відповідно до\~ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.\~Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов'язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. В той же час, позивачем не визначено розміру боргових зобовязань які підлягають поділу. Судом було розяснено право позивача на зміну, уточнення, збільшення або зменшення позовних вимог, однак позивач цим правом не скористався та залишив позовні вимоги без змін. Враховуючі відсутність у суду можливості самостійно визначити обсяг та розмір кредитних зобовязань позивача, відсутність визначеної позивачем суми боргу, яка підлягає поділу як боргові зобовязання подружжя, суд вважає, що позов в частині поділу боргових зобовязань подружжя задоволенню не підлягає. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн..

Outcome: partial