Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» та просила стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 17371,00 грн. та нараховані, але не виплачені компенсаційні витрати на відрядження в сумі 6381,82 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з 29.08.2011 року по 07.03.2013 року працювала у ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ». Наказом №797-ОС від 06.03.2013 року її було звільнено у зв'язку зі скороченням штату, відповідно до п.1. ст. 40 КЗпП України, з 07.03.2013 року. Зазначає, що на день звільнення розрахунку з нею проведено не було. Згідно довідки про доходи №3104 від 01.04.2013 року заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2012 року по квітень 2013 року становить 14269,54 грн. Згідно довідки № 160 від 27.02.2013р. заборгованість по компенсаційним витратам на відрядження (добовим) становить 6381,82 грн. Крім того, на підставі ст. 117 КЗпП України також просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 69525,00 грн. за період з 07.03.2013 по 01.03.2015. На підставі викладеного просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги збільшила, та просила стягнути середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, тобто з 01.03.2013р. по 27.04.2015р. у сумі 74301,25, стягнути заборгованість по заробітній платі та компенсаційних витратах на відрядження. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, врахувавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 12.04.2007 року позивача [PERSON] на підставі наказу №1852-ОС, було прийнято на роботу до ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» на посаду бортпровідника відділу екіпажів пасажирської кабіни директорату сервісу пасажиру на борту ПС льотного комплексу. 10.11.2008 року наказом №272-ОС [PERSON] було переміщено на ту ж посаду до директорату сервісу пасажиру на борту ПС льотного комплексу ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ». 10.07.2012 року наказом №272-ОС позивачку було переміщено на ту ж посаду до департаменту сервісу пасажиру на борту ПС льотного комплексу ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ». 06.03.2013 року позивачка була звільнена із займаної посади в ПрАТ «Авіакомпанія «АЕРОСВІТ» у зв'язку зі скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України), що підтверджується наказом №797-ОС від 06.03.2013 року. Заборгованість з виплати заробітної плати за період з грудня 2012 року по березень 2013 року [PERSON]на час звільнення становить 14269.54 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 01.04.2013 року за №3104. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно ст.. 121 КЗпП України працівники мають право на відшкодування витрат на одержання інших компенсацій у зв'язку з службовим відрядженням. Як вбачається з довідок про доходи № 3104 від 01.04.2013р. та № 160 від 27.02.2013р. заборгованість відповідача перед позивачем складає: по заробітній платі - 14269,54, по компенсаційним витратам на відрядження - 6381,82. Суд вважає за можливе стягнути дані суми з відповідача. Що стосується розрахунку середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні з 07.03.2013 по 27.04.2015, він підлягає частковому стягненню, виходячи з наступного розрахунку: Згідно довідки про доходи № 3105 від 01.04.2013р., середньомісячна заробітна плата позивача на період звільнення складала 2873,53грн. 2873,53 грн. * 25 місяців (період з 07.03.2013р. по 07.04.2015р.) + 136,83(середня заробітна плата за 1 робочий день) * 14 (кількість робочих днів з 08.04.2015 по 27.04.2015), а всього 73753,87грн.., які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача та задовольнити позов в цій частині частково за період з 07.03.2013 року по 27.04.2015 року. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем по виплаті заробітної плати, компенсаційних витрат на відрядження знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Однак, слід зазначити, що позивачка просить стягнути заробітну плату в сумі 17371,00, згідно нарахування, вказуючи, що сплатить обов'язкові платежі у сумі 3101,46грн. сама, проте суд вважає за необхідне стягнути 14269,54 грн., тобто суму, що підлягає виплаті згідно довідки, наданої позивачем. Згідно п. 2 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 944,05 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial