Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем маж дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду позивач є інвалідом 1 групи, та їй важко самостійно утримувати дитину, яка виявляє здібності до української та іноземних мов, математики та читання, відріжняється від дітей особливими спортивними здібностями (з вересня 2011 року відвідує секцію кіокушинкан карате) та вже здобула перемогу на всеукраїнських змаганнях, став чемпіонкою України у своїй віковій категорії. Не зважаючи на те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею 18 - річного віку, відповідач не виконує цього обов'язку; предмет позову становить вимога про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1 000,00 грн. щомісяця, з дня подання позовної заяви. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач в особі представник позов визнав частково, пояснив, що відповідач має змогу надавати допомогу на утримання дитини в розмірі 400,00 грн. щомісяця, оскільки він не працю, виконує періодично будівельні роботи та перебуває у важкому матеріальному стані. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову частково, виходячи з наступного. Врахував заяви сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як було встановлено судом, [PERSON] народилася 21.01.2005 р., про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис та видано свідоцтво, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої, яка мешкає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Утім, як встановлено судом, сторони у цій справі не досягли домовленості щодо участі батька в утриманні дітей. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Оскільки обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, мешкає разом із матір'ю (позивачем), потребує піклування та утримання. Водночас, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує, що за ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, для суду вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку та за внутрішнім переконанням суду визначення розміру аліментів в сумі 800,00 грн. щомісяця сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед останньою. Водночас, щодо наданих позивачем доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України про оплату спортивних занять дитини та участі у спортивних змаганнях, то за своєї природою вони є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (здібності дитини у навчанні та спортивні досягнення), та передбачений ст. 185 СК України обов'язок участі батьків у додаткових витратах на дитину покладається, у тому числі, на того з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, через що звернення позивача з цього приводу за умови наявності спору не унеможливлено. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ч. 3 ст. 88 та ст. 215 ЦПК України.

Outcome: partial