Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що вона являється співвласницею двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , частка якої в розмірі 2/3 належить їй на праві спільної сумісної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.12.1994 року, виданого Виконкомом Лозівської міської ради народних депутатів Харківської області, та на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 2-64, від 21.01.2011 року, виданого Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області. Відповідачці [PERSON] , належить 1/3 частина квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 14.12.1994 року. Окрім позивача, в квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , яка являється донькою позивача, та онуки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідачі зареєстровані у квартирі, але фактично не проживають у ній понад 6 років. Вони проживають в іншому місці, за межами України, про даний факт свідчить Виписка з домової книги № 249906 будинку [ADDRESS] . Реєстрація відповідачів у квартирі тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів. Позивач, як співвласниця, несе необґрунтовані витрати на утримання житла, і крім того, у зв`язку з тим, що відповідачі перебувають за межами України, їй відмовляють у наданні субсидії. Позивач неодноразово зверталася до відповідачки [PERSON] з проханням знятися з реєстраційного обліку, вона не заперечувала, але по даний час не виконала свою обіцянку. Позивача не чинила відповідачам перешкод у користуванні жилим приміщенням, за захистом свого порушеного права на проживання [PERSON] ні до суду, ні до інших державних органів не зверталася, особистих речей та майна, яке належать відповідачам, в квартирі не має. На підставі вищевикладеного, просить зняти з реєстраційного обліку [PERSON] , [INFO] , разом з її неповнолітніми дітьми, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Харабадзе К.Ш. від 13.09.2021 було відкрито провадження у даній цивільній справі та вирішено питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, зазначено, зокрема, позивачу про визначений судом строк для подачі доказів, які не були додані до позовної заяви.. 19.10.2021 судом було розпочато розгляд справи по суті. 25.10.2021 позивачем подана заява про долучення доказів у справі. За положеннями ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи наведене, а також те, що [PERSON] , яка подала докази для долучення у справі, не обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний судом строк з причин, що не залежали від неї, зважаючи на те, що до заяви не додано доказів направлення копій цих доказів іншим учасникам справи, суд не приймає їх до розгляду та вважає, що її слід повернути заявнику. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, вказала, що відповідач [PERSON] проживає у іншій державі, за сімейними обставинами не може приїхати в Україну, щоб знятися з реєстрації разом з дітьми. [PERSON] надсилає грошові кошти позивачу для сплати за комунальні послуги Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися судовими повістками про виклик за адресою їх зареєстрованого місця проживання, відзив не надали. Представник третьої особи не заперечував щодо задоволення позову. Згідно до положення ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до такого. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.12.1994 року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2011 належить: 1/3 частки - [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності, 2/3 частки - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Суд зазначає, що відповідно до ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (ч.1 ст.355 ЦК) та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч.2 ст.355 цього кодексу). При цьому спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст.355 цього кодексу). Відповідно до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизовані житлові приміщення передавались у спільну часткову або спільну сумісну власність, а утримання приватизованих житлових приміщень здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів, незалежно від форм власності на них. Суд враховує висновок Верховного Суду України, викладений у Постанові від 4.11.2015 у справі №6-734цс15, за яким правове регулювання правовідносин власників житлового приміщення належного їм на праві приватної власності, здійснюється на підставі норм ЦК, які регулюють правовідносини з права власності. Правовідносини між співвласниками майна як суб`єктами цивільних правовідносин та іншими особами регулюються законами та договорами, укладеними власниками (співвласниками) майна та іншими особами. Таких договорів суду надано не було. Відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю співвідповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачі є громадянами України/а.с. 16-24/. Так, реєстрація місця проживання дитини до 14 років може бути здійснена виключно за місцем реєстрації одного з батьків (разом з матір`ю чи батьком, або за їх спільною адресою). При цьому згода власника житла на реєстрацію дитини не потрібна. У разі, якщо батько і мати дитини зареєстровані за різними адресами, місце проживання дітей реєструється разом з одним із них за письмової згоди другого з батьків. Дозвіл батька (матері) на реєстрацію дитини в квартиру або будинок до другого з батьків не потрібен лише у випадку, якщо місце проживання дітей визначено відповідним рішенням суду або висновком органу опіки. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» гарантує громадянам України свободу пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Як вбачається з довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 04.08.2021 №1359 /а.с.9/, за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , зареєстрована з 09.07.2003 року, [PERSON] - з 23.11.2007 року, [PERSON] - з 27.07.2015 року. Вказані дані підтверджені відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб та ведення реєстру громади Лозівської міської ради Харківської області від 08.09.2021 /а.с.36-38/. Будь-яких угод про порядок користування цим приміщенням між позивачем та відповідачами суду не було надано. Співвідповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були зареєстровані в квартирі на законних підставах та набули право користування цим житловим приміщенням. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: -заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; -судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; -свідоцтва про смерть; -паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; -інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; п ідстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання з урахуванням вимог, визначених частиною одинадцятою статті 6 цього Закону. Разом із заявою особа подає, зокрема, документ, до якого вносяться відомості про зняття з реєстрації місця проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження. У разі подання заяви представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу представника; документ, що підтверджує повноваження особи як представника (законного представника). Зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Матеріали справи свідчать, що відповідачі в порядку, встановленому даним Законом, з власної ініціативи з питанням зняття з реєстрації їх місця проживання до до органу реєстрації не зверталися. Дадана до позову заява [PERSON] від 12.08.2021 від її імені та від імені своїх дітей вказує лише про складання такої заяви в присутності нотаріуса, та не свідчить про реалізацію права особи або перешкоди у здійсненні такого права на зняття з реєстрації у відповідності до Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Позивач у судовому порядку не оспорює підстави реєстрації [PERSON] , неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] у спірній квартирі. Підстав, передбачених Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» щодо зняття з реєстрації місця проживання особи, суд не убачає. Аналізуючи висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради про доцільність визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, суд зазначає, що на розгляді в суді перебуває цивільна справа з іншим предметом позовних вимог - про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом зняття з реєстрації місця проживання. Частиною 3 Статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» передбачено, що органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. За ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були зареєстровані, як діти [PERSON] , в спірній квартирі на законних підставах та набули право користування цим житловим приміщенням. У відповідності до ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Конвенцією «Про права дитини» (ратифікованою Постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991) визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження (ст. 7); жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Малолітні діти не можуть самостійно визначати своє місце проживання, оскільки таким правом наділені батьки. Підстава реєстрації неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] у спірній квартирі у судовому порядку не оспорюється. Факт не проживання дітей у спірній квартирі не є підставою для зняття з реєстрації. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти ? члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Підстав для обмеження права дітей на житло в Україні, реєстрації в ньому суд не убачає. Враховуючи, що місцем проживання неповнолітніх дітей є місце проживання одного з їх батьків, в даному випадку матері [PERSON] , беручи до уваги, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані і набули право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] на законних підставах, як неповнолітні діти члена сім`ї власника житла, а також вказуючи на відсутність підстав для обмеження прав дітей на житло в Україні, реєстрацію в ньому, суд доходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними. Посилання позивачки, що вона несе необґрунтовані витрати на утримання житла, не може оформити субсидію не передбачені законом у якості підстав для зняття з реєстрації. Позивачка сама зазначала в позові, що вона неодноразово зверталася до відповідачки [PERSON] з проханням знятися з реєстраційного обліку, але остання цього не вчинила. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] є співвласником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , ї її право власності, як і право власності позивачки, є непорушним. Стаття 369 ЦК України чітко передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Доказів про будь-які домовленості між позивачем [PERSON] та [PERSON] суду надано не було. Відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, має рівне з позивачем право володіння, користування, розпорядження нею, в тому числі реєстрацію в ній незалежно від тривалості часу відсутності у квартирі, підстав для обмеження її прав шляхом зняття з реєстрації немає. Ті обставини, що відповідачка [PERSON] з її дітьми відсутня в квартирі за місцем своєї реєстрації, не свідчать про її відмову від права власності на нерухоме майно, в тому числі і права користування ним, реєстрації в ньому та не є підставами для зняття з реєстраційного обліку. Відповідачка [PERSON] не позбавлена можливості за власним бажанням реалізувати своє право на зняття з реєстрації у відповідності та з дотриманням вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Оскільки відповідач [PERSON] є співвласником квартири, то як співвласник повинна брати участі в утриманні належного їй майна за вказаною адресою незалежно від її фактичного проживання. Суд зауважує на тому, що в судовому засіданні позивач підтвердила, що відповідач [PERSON] надсилає грошові кошти позивачу для сплати за комунальні послуги, які нараховуються за адресою спірної квартири, тобто бере участь в утриманні належного їй майна. Виходячи з вищевикладеного, суд не убачає законних підстав для задоволення позову. Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»). Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed