Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06 листопада 2004 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] Під час шлюбу з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Вказує, що з відповідачем проживала до жовтня 2017 року. Зазначає, що відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. Оскільки відповідач здоровий і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, то в позові ставиться питання про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 всіх доходів (заробітків), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 01.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не прибула, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, у порядку, визначеному ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Справа розглядається в порядку ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що під час шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7, 9). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як убачається з матеріалів справи, сторони по справі спільно не проживають, шлюб між ними не розірвано, відповідач по справі участі в вихованні дитини не приймає, матеріально не забезпечує. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд виходить з наступного. Законом України від 17.05.2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, частину 2 статті 182 ЦК України викладено в новій редакції - розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3, розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Таким чином проаналізувавши надані докази, враховуючи стан здоров`я, матеріальний стан дитини та відповідача, суд дійшов висновку, що стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів не порушує інтереси дитини, її право на достатній життєвий рівень та забезпечення гармонійного розвитку дитини та є достатнім для її утримання, тому позов про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню повністю. Також з відповідача слід стягнути судовий збір за розгляд справи в розмірі 768,40 грн., оскільки позивач був звільнений від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.6 ст. 141 ЦПК України. Окрім того, місце проживання відповідача по справі зареєстровано в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відповідно відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII (в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII) учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Оскільки місце проживання відповідача по справі зареєстровано на тимчасово окупованій території, він не має офіційної електронної адреси, то про ухвалення цього рішення суд вважає необхідним повідомити відповідача [PERSON] шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному реєстрі судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала рішення суду.

Outcome: approved