Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що з 22 липня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю і перебуває на її утриманні, при цьому відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. На час звернення до суду спільний побут та господарство сторони не ведуть, як сім`я не проживають. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. До подання позову до суду добровільно про сплату аліментів з відповідачем домовитися не вдалося. У заявленій позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, дитину залишити проживати разом із нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання їхньої доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісяця. Ухвалою від 30.03.2021 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. Також даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги уточнив, наполягає на розірванні шлюбу, залишити проживати дитину разом із матір`ю, стягнути аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. та просить не стягувати витрати на правову допомогу в сумі 4 200 грн. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовну вимогу про розірвання шлюбу визнав, не заперечує щодо залишення проживати дитину разом із матір`ю, та сплачувати аліменти на її утримання в розмірі 3 000,00 грн. Представник відповідача адвокат Шпакович О.В. зазначила, що відповідач ніде не працює, має важку хворобу та утримує матір похилого віку, а тому заявлені до стягнення аліменти в розмірі 10 000,00 грн. є безпідставними і непомірними для відповідача. Представник третьої особи до суду не з`явився, подав заяву в якій просить проводити розгляд справи за їх відсутності. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позовні вимоги, з урахуванням уточнень заявлених представником позивача, підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 22.07.2006 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , за актовим записом №112. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] надано прізвище [PERSON] . Сторони мають дитину: [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . На даний час шлюб носить формальний характер, оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини і примирення між ними стало неможливим. У відповідності до ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а відтак, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу України. За змістом ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягаючи на розірванні шлюбу, оскільки фактично сімейні стосунки припинені. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Таким чином, сім`я фактично розпалася і збережена бути не може, стосунки, які існують між сторонами, виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб необхідно розірвати. Враховуючи, що дитина проживає разом із матір`ю, а також відсутні заперечення відповідача з даного приводу, суд вважає за необхідне визначити місцем проживання [PERSON] , [INFO] - місце проживання позивача. Щодо стягнення аліментів то відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень статей 141, 180-182 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 05.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Враховуючи спільний обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття, визначений ст. 180 СК України, всі перелічені в сукупності обставини дають підстави для покладення на відповідача обов`язку сплачувати аліменти в розмірі 3000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави та позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved