Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що спільне життя у них не склалося, так як вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки. В зв'язку з цим, в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Від спільного проживання з відповідачем мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], спору щодо місця проживання яких не виникає. В судове засідання позивач не з'явилася, але надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги підтримала, зазначивши, що з часу відкриття провадження по справі вони не примирилися, і примирення між ними неможливе. Спільне проживання вони припинили з вересня 2018 року. Відповідач в судове засідання не з'явився, але надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність. На розлучення не погоджується. Враховуючи позиції сторін та дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було укладено шлюб 10.02.2007 (актовий запис №3). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя , дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання з вересня 2018 року, тобто більше п'яти місяців проживають окремо. На примирення позивач категорично не згодна, тобто фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. Будь-які докази, які б свідчили, що відносини між подружжям можливо покращити, можливо відновити шлюбні відносини та зберегти сім'ю суду не надано. Формальне ж існування шлюбу суперечить інтересам позивача, які мають істотне значення, та має ознаки примушування до його збереження, що є порушенням права дружини на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі ч. 1 ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. в доход держави.

Outcome: approved