Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Юр'єве Путивльського району помер її чоловік [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина в тому числі і на земельну ділянку загальною площею 0,51 га для ведення особистого підсобного господарства на території Юр'ївської сільської ради Путивльського району відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Юр'ївської сільської ради народних депутатів від 03.11.1993 № 16, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 113. Позивач прийняла спадщину після смерті чоловіка шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, розпорядилася особистими речами померлого, частину спадкового майна оформила в судовому порядку, але у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку приватним нотаріусом було відмовлено в зв'язку з тим, що вказаний державний акт виданий після смерті спадкодавця. Посилаючись на зазначене, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на зазначену земельну ділянку (рілля) кадастровий № [NUMBER], площею 0,5097 га, витрати по справі просила покласти на неї. Позивач в судове засідання не з'явилася, від її представника на адресу суду надійшла письмова заява, в якій він просив справу слухати за його відсутності, позов підтримав. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав суду письмову заяву, в якій справу просив слухати в його відсутність, позов визнав. Про правові наслідки такого рішення обізнаний. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову в судовому засіданні суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на матеріали справи, [INFO] в с. Юр'єве Путивльського району помер [PERSON], чоловік позивача. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, прийняла спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (розпорядилася особистими речами померлого), рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 16.05.2016 за позивачем визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка на окреме спадкове майно - земельну частку (пай) на території Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області. Водночас, позивач не може оформити свої права на успадковану земельну ділянку через те, що державний акт серії [NUMBER] від 15.11.1996 виданий після смерті чоловіка, що вбачається з листа нотаріуса. В той же час, згідно Витягу з Державного земельного кадастру від 14.08.2017 № НВ-5905849772017 вбачається, що [PERSON], мешканець с. Юр'єве Путивльського району Сумської області є власником земельної ділянки - ріллі кадастровий № [NUMBER], площею 0,5097 га, наданої для ведення особистого селянського господарства (вид використання земельної ділянки - для ведення особистого підсобного господарства), розташовану на території Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області, на підставі державного акту серії [NUMBER] від 15.11.1996. Довідкою Юр'ївської сільської ради Путивльського району Сумської області від 13.11.2017 № 384 підтверджена та обставина, що померлий [PERSON] на день смерті мав у приватній власності та користуванні земельну ділянку площею 0,51 га для ведення особистого підсобного господарства, яка була передана йому рішенням сільської ради від 03.11.1993 № 16, що підтверджено записом № 113 у погосподарській книзі № 1. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених п. 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрету), який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», але був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК Української РСР 1963 рокучасом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Частиною 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 рокуприйнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Виходячи з аналізу наведених норм та правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 30.05.2012 у справі № 6-31цс12, документом, що посвідчує право на земельні ділянки, що надавались на підставі вказаного Декрету, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Беручи до уваги наведене, слід дійти висновку про те, що [PERSON] за життя набув право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення сільської ради, про що є запис у погосподарський книзі, тому таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, а тому може бути прийняте. Судові витрати не розподіляються, враховуючи відповідне клопотання позивача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved