Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до Порошківської сільської ради Перечинського району про визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з господарськими будовами та спорудами. Свої вимоги мотивує тим, що 21 липня 2011 року померла її мати [PERSON]. Мати залишила заповіт, яким все своє майно, житловий будинок і все те, що буде належати їй на день смерті, заповіла їй. Вона прийняла спадщину за матірю, оскільки постійно проживала з нею на час відкриття спадщини та вела спільне господарство. Будь-яких інших спадкоємців, які б виявили намір прийняти спадщину за покійною матірю немає, її батько помер ще 28 жовтня 1993 року. Для оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок вона звернулася до нотаріуса, однак їй було відмовлено в оформленні такої за відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, у звязку з чим право власності на нього не було зареєстроване. Тому просить задовольнити позов та визнати за нею право власності на вказаний будинок з господарськими будовами та спорудами в порядку спадкування за заповітом. Позивач у судове засідання не зявилася, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача також не зявився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 21 липня 2011 року померла мати позивача [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ФМ №116280, виданого виконкомом Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 22 липня 2011 року. Також встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно, житловий будинок і все те, що буде належати їй на момент смерті заповіла у власність своїй доньці [PERSON], що підтверджується копією заповіту, посвідченою секретарем виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району 09 березня 2006 року та зареєстрованою в реєстрі за № 50. Крім цього встановлено, що згідно довідок виконкому Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області № 1997 від 19 червня 2017 року та № 2050 від 26 червня 2017 року, за даними погосподарської книги головою домогосподарства за адресою: с. Мокра, № 28 Перечинського району Закарпатської області була [PERSON], де на момент її смерті 21 липня 2011 року проживала позивач [PERSON] Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 цього Кодексу спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Разом з цим, як вбачається з повідомлення Перечинської державної нотаріальної контори № 74/01-16 від 21 червня 2017 року, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок № 28 в с. Мокра Перечинського району Закарпатської області. Як розяснено в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за заповітом постійно проживала з покійними батьками у спадковому будинку на час відкриття спадщини та продовжує там жити і після їх смерті, протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не відмовилася від неї, а тому вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 цього Кодексу відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Отже враховуючи те, що позивач протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, однак у неї існують перешкоди в оформленні права на спадщину у нотаріальному порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved