Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, у якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14 липня 2001 року Мисайлівською сільською радою Богуславського району Київської області за актовим записом № 5. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтувала тими обставинами, що подружнє життя не склалося, у звязку з постійними непорозуміннями, кожен має різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними виникають постійні сварки, які негативним чином впливають на неї та дітей. Вже тривалий час із відповідачем шлюбних відносин не підтримує, шлюб існує формально. Наміру зберігати сім'ю вона не має, а тому просила розірвати укладений шлюб. В судове засідання позивач не зявилася, у поданій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначила, що заявлену позовну вимогу підтримує та просить її задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності, заявлену позовну вимогу визнав. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позовна вимога, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 липня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 028393, виданим 14 липня 2001 року Мисайлівською сільською радою Богуславського району Київської області, актовий запис № 5. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвами про народження : серії 1-БК № 105285, виданим 23 червня 2003 року Карапишівською сільською радою Миронівського району Київської області, актовий запис № 9; серії 1-ОК № 147552, виданим 04 березня 2010 року виконавчим комітетом Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області, актовий запис № 7. Розглядаючи спір про розірвання шлюбу, суд повинен виходити з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Сторони не мають наміру зберігати шлюб, у звязку із втратою взаємної любові та поваги, почуття сімейної єдності. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин і звернення позивача до суду є те, що між сторонами фактично не існує сімейних стосунків. Шлюбні відносини припинилися у звязку з постійними непорозуміннями, кожен має різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого між ними виникають постійні сварки. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги одне до одного, сторони наміру примирятися не мають, шлюб сторін носить формальний характер. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачені підстави припинення шлюбу. Однією з таких підстав є його розірвання. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність згоди як позивача так і відповідача на примирення, згоду сторін на розірвання шлюбу, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач вказала, що після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем «Кісіленко». Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідач в письмовій заяві, наданій до суду, позов визнав. Суд приймає визнання відповідачем позову, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір в сумі 640 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією № 19 від 10 квітня 2017 року. Понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного, ст. ст. 104, 105, 110 - 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved