Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 27 серпня 2011 року. Від шлюбу мають спільну дитину сина [PERSON], 10.11.2015 р. н. Спільне проживання не склалося, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведуть. Вважає подальше збереження сімї неможливим. Посилаючись на можливість забезпечити сина усім необхідним, з огляду на досвід у суспільстві, вважає необхідним визначити місце проживання дитини з нею. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги не надає. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]; визначити місце проживання дитини [PERSON], 10.11.2015 р. н., з матірю за адресою: Херсонська обл., м. Скадовськ, вул. Чкалова, 6; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 779,50 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Представник Служби у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації в судовому засіданні надала висновок про визначення місця проживання дитини, проти заявлених вимог не заперечувала. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. [PERSON] та [PERSON] одружилися\~ 27 серпня 2011 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Скадовського районного управління юстиції Херсонської області зроблено запис за №89 (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON], 10.11.2015 р. н., є [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,\~ якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Судом встановлено та не заперечувалося учасниками справи, що спільне проживання у сторін не склалося, стосунки погіршились, що призвело до формального існування шлюбу, сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, будь-які інші спільні інтереси між ними відсутні. Спір про місце проживання дитини та поділ спільного майна відсутній. За таких обставин, з урахуванням категоричної позиції позивачки та визнання позову відповідачем, суд вважає подальше збереження шлюбу неможливим і таким, що суперечитиме інтересам сторін. Вимога позивачки про залишення прізвища, присвоєного у звязку з укладенням шлюбу, підлягає задоволенню на підставі ст.113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Статтею 160 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.17 СК України орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обовязків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Статтею 19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини обовязковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку, наданого Службою у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації Херсонської області №01-11/178 від 04.03.2019, орган опіки та піклування районної державної адміністрації вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 10.11.2015 р. н., з матірю [PERSON] (а.с.32). При визначенні місця проживання дитини разом з матірю, судом також враховано позицію батька дитини, який не заперечував, щоб син проживав разом з матірю. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними віку повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину, згідно ч.1 ст.181 СК України, визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Враховуючи, що позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, при цьому відповідач стабільного постійного доходу не має, суд погоджується, що за таких обставин можливо визначити спосіб виконання відповідачем обовязку по утриманню дитини у твердій грошовій сумі. На підставі ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд на підставі ст.12 СК України враховує матеріальний стан сторін, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоровя, оскільки інше не доведено, тому має можливість надавати допомогу дитині та виконувати покладені на нього законом аліментні обовязки. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач, обґрунтовуючи заявлений до стягнення розмір аліментів, посилалася на розмір прожиткового мінімуму для дитини у 2018 році. Згідно Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року 1626 гривень, з 1 липня 1699 гривень, з 1 грудня 1779 гривень. Тобто, розмір аліментів, визначений позивачкою, є меншим, ніж передбачений законом мінімальний розмір аліментів, тому судом не приймається. Оскільки обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням позиції сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 850 грн. щомісячно, що є наближеним до мінімального розміру аліментів, встановленого законом, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного на поточний рік.\~ Відповідно до ст.79 Сімейного кодексу України аліменти\~ присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.\~ Одночасно суд вважає за необхідне розяснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обовязку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Крім того, суд розяснює, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» з урахуванням змін, внесених Законом України №1368-VIII від 17.05.2016 «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі»\~ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема й розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. З урахуванням встановлених судом обставин, позиції учасників справи, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст.141 ЦПК України. При цьому судом враховано, що позов містить одночасно декілька самостійних вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору за вимогою про розірвання шлюбу, та на користь держави за вимогою про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів.

Outcome: approved