Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та третьої особи про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач як батько дитини безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків, ухиляється від виховання дитини, матеріально її не підтримує. Просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини. Заочним рішенням від 11 лютого 2019 року Новоселицького районного суду позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 08 червня 2021 року заочне рішення скасовано. В судовому засіданні позивач не з`явилася, однак направила заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не з`явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку про розгляд справи у відсутності відповідача і задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що позивач доглядає та матеріально утримує свою дитину, оздоровлює і виховує її. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини, матеріально її не забезпечує, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям, фактично без поважних причин самоусунувся від своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 17 липня 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на дитину [PERSON] . З довідки-розрахунку Новоселицького ВДВС № 13842 від 25 жовтня 2018 року слідує, що відповідач ухиляється від сплати аліментів на дитину та за ним рахується заборгованість по аліментах з червня 2017 року в сумі 14719 гривень 37 копійок. Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати свою дитину, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати їх до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язків батьківського піклування щодо неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вбачається, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виховання своєї дитини, матеріально не забезпечує її, не спілкується з нею та не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про позбавлення його батьківських прав. Відповідно до рішення органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації № 64 від 31 жовтня 2018 року відповідача недоцільно позбавити батьківських прав щодо його дитини з причин неможливості визначити місце знаходження та належного повідомлення. Однак, суд не погоджується з даним висновком органу опіки та піклування, оскільки він суперечить інтересам дитини та є недостатньо обґрунтованим, оскільки орган опіки та піклування не вирішив питання по суті заяви, обмежившись формальною відмовою з посиланням на неможливість визначення місця знаходження відповідача. За вказаних обставин, висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав є безпідставним. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що відповідач позов визнав, крім того проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків, матеріально дитину не забезпечує, не піклуються про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не цікавиться її життям, фактично без поважних причин самоусунулася від своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги, про позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп., підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України, суд

Outcome: approved