Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що напередодні нового року, 28.12.2015, вона від свого чоловіка отримала в подарунок сумку ТМ «Louis Vuitton», моделі EVA, серійний номер MB 2195, вартістю 15400,00 грн. 30 грудня 2015 року нею була куплена червона спідниця ТМ «Кіrа Plastinina» у магазині «Кіrа Piastinina» у торговому центрі «Ocean Plaza». Однак, після одноразового одягання даної спідниці, сумка ТМ «Louis Vuitton», яка була одягнута через плече, стала рожевого кольору, що зумовило заявника 12.01.2016 звернутися до адміністратора магазину «Кіrа Piastinina» для вирішення питання зіпсованої сумки, яка була зіпсована внаслідок одягання спідниці. В подальшому, 14.01.2016 їй було відшкодовано вартість спідниці у розмірі 1259,00грн., однак, сумку повернуто у тому стані, в якому вона була передана адміністратору, при цьому, остання зазначила на те, що елементи сумки не можуть бути видалені за допомогою хімчистки, що зумовило заявника 16.01.2016 подати заяву про відшкодування шкоди зіпсованої сумки, внаслідок продажу товару неналежної якості. Крім цього, заявник вказує, що при зверненні до магазину «Louis Vuitton», їй було надано відповідь, що сумка відновленню не підлягає. Також, при зверненні заявника до різних хімчисток, останніми надано відповідь, що сумка хімічній чистці та відновленню не підлягаю. З метою досудового врегулювання спору, 01.02.2016 позивач звернулася до ТОВ «Кіра Пластініна Україна» із письмовою претензією про відшкодування вартості зіпсованої сумки. Однак, станом на момент звернення з позовом до суду, жодної відповіді нею не отримано, гроші за зіпсовану сумку, не перераховані, що зумовило заявника звернутися з позовом до суду про стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої товаром неналежної якості та моральної шкоди, яка полягає в емоційних стражданнях, які пов'язані з невиконанням обіцянки працівників ТОВ «Кіра Пластініна Україна» виправити пошкодження, які завдані сумці та неможливістю носити сумку. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, заперечень на позов не надавав та не просив слухати справу за його відсутності. Представник третьої особи ТОВ «Луї Вюіттон Україна» в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, відповідно до ст.ст.169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи ТОВ «Луї Вюіттон», дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Так, судом з наявних матеріалів справи та з пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 2015 року позивач придбала червону спідницю ТМ «Кіrа Plastinina» у магазині «Кіrа Piastinina» у торговому центрі «Ocean Plaza». Після одноразового одягання даної спідниці, сумка ТМ «Louis Vuitton», моделі EVA, серійний номер MB 2195, вартістю 15400,00 грн. (а.с.9), яка була придбана 28.12.2015 в магазині «Louis Vuitton» її чоловіком [PERSON] (третя особа у справі) та яка була одягнута нею через плече, стала рожевого кольору. У зв'язку з цим, позивач звернулася до адміністратора магазину «Кіrа Piastinina» для вирішення питання зіпсованої сумки та передала адміністратору спідницю та зіпсовану сумку. В подальшому, позивачу було відшкодовано вартість спідниці у розмірі 1259,00грн., що підтверджується копією видаткового чеку ТОВ «Кіра Пластініна Україна» від 13.01.2014 (а.с.16.) При, цьому, як стверджувала позивач, 16.01.2016 адміністратор магазина повернула їй зіпсовану сумку у тому ж стані, в якому вона була передана, з посиланням на те, що елементи сумки не можуть бути видалені за допомогою хімчистки, у зв'язку з чим, того ж дня позивачем була подана до ТОВ «Кіра Пластініна Україна» заява про відшкодування вартості зіпсованої сумки або виправлення пошкоджень, які були зроблені спідницею (а.с.15). У відповідь на звернення позивача від 16.01.2016, ТОВ «Кіра Пластініна Україна» 25.01.2016 за вих. № 39/1 було надано відповідь з посиланням на те, що до заяви позивача не надано жодних доказів, які б підтверджували викладені у заяві обставини, що позбавляє можливості ТОВ «Кіра Пластініна Україна» розглянути заяву та прийняти рішення по суті викладених у заяві вимог (а.с.20). Також судом встановлено, що при зверненні позивача 29.01.2016 до магазину «Louis Vuitton», де була придбана вказана сумка з повідомленням про те, що внаслідок ношення сумки з червоною спідницею, фарба спідниці відбилася на сумці, внаслідок чого на товарі з'явився рожевий відтінок, магазином була надана відповідь, що товар є якісним і відповідає всім вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів України, а також, звернуто увагу на те, що зміна кольору могла бути викликана багатьма факторами, що не залежать від якості товару, включаючи, але не обмежуючись неправильним його використанням. При цьому, позивачу, відповідно до ст.6, 8 та 17 Закону України «Про захист прав споживачів» запропоновано, з метою встановлення точної причини та джерела відбиття фарби на сумці, на її запит, здійснити перевірку якості товару, зокрема, шляхом проведення експертизи експертною установою (а.с.24). З метою досудового врегулювання спору, 01.02.2016 позивач повторно звернулася до ТОВ «Кіра Пластініна Україна» із письмовою претензією про відшкодування вартості зіпсованої сумки у розмірі 15400,00грн. (а.с.17-19). Однак, вказана вимога залишена без задоволення, кошти за сумку не повернуто. На неодноразові звернення до хімчисток з метою очищення сумки від рожевого кольору не дали позитивного результату (а.с.21-23). Відповідно до ч.1 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну. Згідно з п. 3 ч. 7 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило заподіяння шкоди життю, здоров'ю або майну споживача - споживач має право пред'явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені законом, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об'єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором. Право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої споживачу, передбачено п.5 ч.1 ст. 4 та ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19.05.2011 №3390-VI). Так, пунктом п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про захист прав споживачів» шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відшкодовується відповідно до Закону. Згідно з ч. 3 ст. 1209 ЦК України підстави для відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі такого, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, встановлюються законом. Відповідно до ч.1 1210 ЦК України шкода, завдана внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію, підлягає відшкодуванню виготовлювачем товару або іншою особою, визначеною відповідно до закону. 17.09.2011 набув чинності Закон від 19.05.2011 №3390-VI «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» (далі - Закон), яким установлено порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, які є рухомим майном. Відповідно до ст. 2 цього Закону, цей Закон регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні. До відносин, не врегульованих цим Законом, застосовуються положення цивільного, процесуального законодавства та законодавства про захист прав споживачів. Згідно з п. 4, 6 ч.1 Закону, потерпілий - споживач або користувач, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції; шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. Статтею 5 Закону визначено, що продукція є такою, що має дефект, у разі, коли вона не відповідає рівню безпеки, на яку споживач або користувач має право розраховувати виходячи з усіх обставин, зокрема пов'язаних з розробленням, виробництвом, обігом, транспортуванням, зберіганням, встановленням, технічним обслуговуванням, споживанням, використанням, знищенням (утилізацією, переробкою) цієї продукції, а також наданням застережень та іншої інформації про таку продукцію, у тому числі: 1) представлення продукції споживачеві або користувачеві, включаючи її вигляд, склад, упаковку, маркування та іншу інформацію про продукцію, її споживання, використання та знищення (утилізацію, переробку); 2) використання продукції, яке обґрунтовано можна передбачити; 3) час, коли продукцію було введено в обіг. Відповідно до ст. 7 Закону за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції, відповідає її виробник - будь-яка особа, яка ввезла на митну територію України продукцію з метою її продажу, передання в найм (оренду), лізинг або розповсюдження в будь-якій іншій формі в ході провадження господарської діяльності, а також, кожний її постачальник (продавець) у разі коли виробник продукції не може бути встановлений, або якщо протягом 30 днів не буде повідомлено потерпілому найменування та місце знаходження виробника або особи, яка поставила йому цю продукцію. Згідно з ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частиною 2 ст. 1166 ЦК України визначено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Підстави звільнення від відповідальності та зменшення відповідальності виробника за шкоду передбачено ст. 9 Закону. При цьому, звільнення виробника від відповідальності за шкоду на підставах, визначених цією статтею, не позбавляє потерпілого права вимагати відшкодування шкоди будь-якою особою, з вини якої вона була завдана, відповідно до статей 1166-1208 Цивільного кодексу України. Право вимагати відшкодування завданої шкоди визнається за потерпілим - споживачем або користувачем, якому завдано шкоду внаслідок дефекту в продукції, і не залежить від того, чи перебував потерпілий із виробником (виконавцем, продавцем) у договірних відносинах (ст. 4 Закону). Водночас, відповідно до ст.6 Закону потерпілий повинен довести: наявність шкоди; наявність дефекту в продукції; наявність причинно-наслідкового зв'язку між дефектом в продукції та шкодою. Потерпілий має право вимагати від виробника надання документації на продукцію, внаслідок дефекту в якій завдано шкоду, в обсязі, необхідному для доведення обставин, зазначених у частині першій цієї статті. При цьому, ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює, що у разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Відповідно до приписів частини 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 58 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування ч.2 ст.59 ЦПК України). Разом з тим, позивачем не надано суду належних та достатніх доказівпередбачених ст.58, 59 ЦПК України на підтвердження того, що сумка була зіпсована внаслідок одягання спідниці неналежної якості. При цьому, позивач фактично просить відшкодувати витрати на придбання цієї сумки у розмірі 15400,00грн. Крім того, позивач, в ході розгляду справи, не скористалася своїми правами, передбаченими ст.27 ЦПК, клопотань, в порядку ст. 143 ЦПК України та відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» не заявляла. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таким чином, з огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed