Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання спільної дитини в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15.02.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим, оскільки вони мають різні погляди на шлюб та сім'ю, у зв'язку з чим просить розірвати шлюб. Крім того, позивач зазначила, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання дітей та не цікавиться їхнім життям. Тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини його заробітку визнав в повному обсязі. За наявності вищенаведених заяв позивача та відповідача, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності та без фіксації судового процесу. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається із матеріалів справи, 15.02.2014 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №98, про що свідчить свідоцтво про одруження серія [NUMBER]. Від зареєстрованого шлюбу у сторін народилась донька - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунків не підтримують, шлюб носить лише формальний характер. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Як убачається з пояснень позивача, почуття любові та поваги між сторонами зникли, тому збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини. Проти розірвання шлюбу відповідач не заперечував. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст. ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача та відповідача, позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить із наступного. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач не надає допомоги на утримання спільних дітей. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання спільних дітей. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.183 СК України визначено що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Враховуючи наведене, суд вважає, що виходячи з того, що діти сторін проживають разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дітей, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Щодо іншої частини позовних вимог, то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки їх задоволення призведе до порушення прав відповідача та поставить сторони в неоднакове становище, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Крім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» визначено право того з батьків, з яким проживають діти, отримувати аліменти на двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved