Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору №4925 купівлі-продажу нерухомого майна від 18.07.1996 року в звязку із тим, що цей договір був посвідчений на Південній Товарній біржі. На теперішній час вона не має можливості реалізувати свої права щодо відчуження нерухомого майна, оскільки даний договір не був посвідчений нотаріально. Продавець ніяких претензій не предявляє, проте від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомого майна ухиляється. Крім того, просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] (Жовтневому) в місті [PERSON]. Від позивача надійшло клопотання про слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Зясувавши обставини\~та дослідивши надані\~докази, суд приходить\~до висновку, що встановлені слідуючи факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] (Жовтневому) в місті [PERSON] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право приватної власності, виданого виконкомом Ленінської районної Ради народних депутатів 02.09.1992 року, зареєстрованого Миколаївським обласним бюро технічної інвентаризації 02.09.1992 року за реєстровим №17878. 18 липня 1996 року на Південній Товарній біржі за №4925 був зареєстрований договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, який був зареєстрований в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за №17878 від 06.08.1996 року та видано [PERSON] реєстраційне посвідчення на квартиру [ADDRESS] (Жовтневому) в місті [PERSON]. Претензій сторони один до одного не мали, всі умови договору купівлі-продажу нерухомого майна дотримані. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору неможливе. У звязку із наміром відчужити квартиру позивач звернулася до Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, однак рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 03.08.2017 року за №36457760 їй було відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки документи, подані для проведення державної реєстрації прав, не відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його\~нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона придбала квартиру на біржі, однак через необізнаність сторін договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений, а лише зареєстрований на біржі. Позивач вказує, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору. Відповідно\~\~до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами позивачем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.12.2017 року №3404 повідомлено про те, що станом на 28.12.2012 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 18.07.1997 року, укладеного на Південній товарній біржі, зареєстрованого бюро технічної інвентаризації 16.02.2012 року. Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли в липні 1996 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. У відповідності з ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обовязковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обовязки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивач на теперішній час не має можливості реалізувати свої права щодо відчуження належної їй квартири, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не був нотаріально посвідчений. Приймаючи до уваги те, що позивач не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов у частині вимог про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Щодо позовних вимог про визнання права власності на квартиру, то в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право власності позивача не оспорюється, правовстановлюючий документ на квартиру не втрачений. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.. На підставі ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу»,

Outcome: partial