Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом у якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину земельної ділянки, яка належала її сестрі. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті її сестри, вона, як єдиний її спадкоємець за законом звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини у вигляді вказаного нерухомого майна. Однак, нотаріусом було відмовлено у цьому через неможливість визначення спадкового майна. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності. Третя особа в судове засідання не прибула, була повідомлена про місце, день і час розгляду справи, про причини свого неприбуття суд не повідомила, надала суду клопотання у якому не заперечила щодо задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 28.03.2015 року (а.с. 15). Спадкоємцем померлої за законом є її сестра - позивач по даній справі, що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 10 лютого 1971 року та серії [NUMBER] від 21.11.2007 року (а.с. 13, 14). Позивач звернулася до нотаріуса з метою прийняття та оформлення спадщини за законом після померлої сестри. Вказані обставини та факт набуття спадкових прав позивачем після своєї сестри також повністю підтверджується наданими нотаріусом матеріалами спадкової справи № 1782/15 щодо майна [PERSON] , які досліджені судом під час розгляду справи по суті (а.с. 76 - 186). Проте, постановою державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. від 25.10.2019 року № 7121/02-33, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221487301:01:011:0045, що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої сестри, оскльки не виділено частки померлої у спільному сумісному майні та неможливо визначити склад спадкового майна (а.с. 18). Норма статті 125 Земельного кодексу України у редакції, що була чинною станом на дату смерті спадкодавця передбачала, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Як вбачається з доданих до позову копій правовстановлюючих документів, а саме: витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.12.2018 року та витягу з Державного земельного кадастру від 09.11.2018 року, земельна ділянка, площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221487301:01:011:0045, що розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві спільної сумісної власності за трьома особами: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] (а.с. 19 на звороті - 24). Також, з копії державного акта на право приватної власності на землю, виданого у 2012 році на підставі рішення 16 сесії 5 скликання Рославичівської сільської ради Васильківського району Київської області № 148/17 від 04 червня 2008 року, вбачається, що співвласникам без визначення часток [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221487301:01:011:0045, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26 - 28). У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Пункт 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» містить роз`яснення, що розглядаючи спори, пов`язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК України спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Норма частини другої статті 370 ЦК України передбачає, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Також, згідно із частинами четвертою і п`ятою статті 89 ЗК України (в редакції, що діяла станом на дату смерті спадкодавця), співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно із пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України (в редакції, що діяла станом на дату смерті спадкодавця), однією з підстав набуття громадянами України права власності на земельні ділянки є прийняття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1 і 5 статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому суд враховує, що з наведених вище обставин перебування зазначеної земельної ділянки у спільній сумісній власності трьох осіб, суд приходить до висновку, що при виділу частки із вказаної земельної ділянки, частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності вважаються рівними по 1/3 частині. Отже, слід зробити висновок, що відповідно до вимог земельного законодавства спадкодавець позивача мала право власності на 1/3 частину вказаної земельної ділянки, що є рівною із частками інших співвласників даного нерухомого майна. У зв`язку з цим, суд вважає, що та обставина, що [PERSON] за життя не здійснила виділ своєї частки із спільного сумісного майна та не встигла оформити право власності на належну їй частину вказаної земельної ділянки належним чином, - не є достатньою підставою для відмови у визнанні за її спадкоємцем права власності на належну частину вказаного нерухомого майна, яке залишились після смерті її сестри. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та положення законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що право позивача щодо спадкування підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на дане нерухоме майно. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved