Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

Позивач звернулася із позовом до суду та просить постановити судове рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 10 вересня 1994 року відділом РАЦУ Жовтоводської міської ради нородних депутатів Дніпропетровської області, про що зроблено актовий запис за № 390. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що фактично подружні відносини між нею та відповідачем припинились на початку 2015 року через різні погляди на взаємні сімейні права та обов'язки подружжя. З того часу вони шлюбні відносини не відновлювали, примиритись не намагались. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи їй було повідомлено у встановленому законом порядку. У позовній заяві [PERSON] просить справу розглядати за її відсутності та задовольнити позов. Відповідач в судові засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, заперечень щодо позову не надав. За вказаних обставин суд вважає, що є передбачені ст.ст. 224, 225 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому зареєстрований 10 вересня 1994 року Відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Жовтоводської міської ради народних депутатів , про що зроблено актовий запис за № 390. (а.с.7) Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач припинили спільне проживання і перестали підтримувати подружні відносини, причиною чого вважають відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства. За таких обставин, позивач, наполягаючи на розірванні шлюбу, вважає що примирення між сторонами не можливе. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивач не висловила свого бажання змінти шлюбне прізвище на дошлюбне. Враховуючи вищевикладене те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи що він існує лише формально і примирення між сторонами не можливе, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved