Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про скасування усиновлення нею дитини - [PERSON], [INFO] та внесення відповідних записів до актового запису про його народження та передачу дитини на опікування органу опіки та піклування Олександрійської міської ради. Позов обґрунтовує тим, що 26 жовтня 2016 року, маючи бажання взяти у свою родину малолітню дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування, вона стала на облік у службі у справах дітей Олександрійської міської ради. Того ж дня її, як кандидата в усиновлювачі, було познайомлено з дитиною-сиротою малолітнім [PERSON], [INFO]. 31 жовтня 2016 року висновком Олександрійської міської ради № 544/10/3 було визнано доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітнього [PERSON] усиновлення його нею, [PERSON]. Сам малолітній [PERSON] надав усну згоду на його усиновлення. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 29 грудня 2016 року було задоволено її заяву щодо усиновлення нею малолітнього [PERSON], [INFO]. Після набрання рішенням суду законної сили, вони, як родина, почали проживати разом. Вона створила всі необхідні умови для проживання дитини в родині, прикладала всі зусилля, щоб створити люблячу, чуйну та дбайливу сім'ю, намагалась забезпечити дитину, стабільним, гармонійним життям. Однак, стосунки між нею та дитиною не склались незалежно від її волі, у них відсутня злагода, взаєморозуміння в силу того, що не зважаючи на свій малий вік, хлопчик добре пам'ятає свою маму та бабусю по маминій лінії, яка відвідувала його в Олександрійському комунальному дошкільному навчальному закладі «Спеціальний дитячий будинок», де він перебував до 19 жовтня 2016 року та в яких він періодично гостював. Спогади дитини повністю узгоджуються з даними його медичної картки, яка була передана їй після усиновлення дитини. В картці є записи про те, що дитина з неблагополучної сім'ї, з групи ризику. Весь негативний життєвий досвід в сукупності з фактором перебування [PERSON] в закладі інтернатного типу, деструктивно вплинуло на особистий розвиток хлопчика. Психологом в ході дослідження, було встановлено у дитини порушення процесів саморегуляції, недостатню здатність до співчуття, знижену емоційну регулярність, імпульсивність у поведінці, спостерігається агресивне поводження як вдома, так і в школі, де демонструється ненависть. Психологом у характеристиці № 588 від 31.10.2017 року, не виключений фактор негативної спадковості. Головним є те, що дитина емоційно прив'язана до кровних родичів, згадує про них, сумує, пише їм листи, сподівається і висловлює бажання жити з ними. Хлопчик розповідає, що хоче жити з бабусею і навіть дізнавшись про усиновлення, вважає, що він повернеться до неї. Всіма своїми дитячими силами він висловлює протест проти ситуації, що склалася, він ненавидить навіть свої нові - ім'я, прізвище та по батькові, бажаючи зберегти зв'язок зі своєю кровною ріднею. Труднощі їхнього спільного проживання викликані неприйняття дитиною нової родини та своєї ролі у ній, відсутність авторитету усиновителя та можливості надати хлопчику чоловічу модель поведінки, потребу в якій він відчуває, створюють деструктивний характер для них обох, як членів однієї родини. Спливло вже понад десяти місяців з моменту усиновлення та все свідчить про те, що їх подальше спільне проживання і виконання нею своїх батьківських обов'язків є неможливим. Позивач посилаючись на п.3 ч.1 ст.238-241 СК України просить її вимоги задовольнити. Відповідно до п.п.9 п.1 Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України, прийнятого Законом України 03 жовтня 2017 року №2147-VIII, який набрав чинності 15.12.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою суду від 23.01.2018 року суд постановив здійснювати розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження та щодо призначення підготовчого судового засідання на 19.02.2018 року, який ухвалою суду від 19.02.2018 року було продовжено до 08.30 год. 28.02.2018 року та рекомендовано відповідачу надати до суду висновок по питанню щодо доцільності скасування усиновлення. В підготовче судове засідання позивач та її представник не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити з підстав вказаних в позові та постановити рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник відповідача на розгляд справи не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що погоджуються з позовними вимогами по даній справі, оскільки вважають, що між [PERSON] та малолітнім [PERSON] виник соціально-психологічний конфлікт, що унеможливлює їх спільне проживання. Розгляд даної справи просять проводити у їх відсутність та на підставі ч.5 ст. 167 СК України просять передати дитину на опікування органу опіки та піклування. Також до суду надано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради про доцільність скасування усиновлення та відповідність його інтересам дитини. Третя особа подала заяву про розгляд справи без їх представника, не заперечують проти задоволення позову. Суд ухвалив, провести підготовче судове засідання у відсутність не явившихся осіб та ухвалити рішення на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено наступне. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 29 грудня 2016 року було задоволено заяву [PERSON] щодо усиновлення малолітнього [PERSON], [INFO] та вирішено записати її матір'ю дитини; внести до актового запису № 164 від 15 березня 2010 року про народження [PERSON] наступні зміни: прізвище змінено з «[PERSON]» на «[INFO]», ім'я з «[PERSON]» на «[INFO]», по батькові з «[PERSON]» на «[INFO]», дату та місце народження дитини залишено без змін. В графі мати - записати [PERSON], що народилася [INFO] в селі Веселе Олександрійського району Кіровоградської області, громадянка України, яка проживає в [ADDRESS]. Після набрання рішенням суду законної сили, позивач створила всі необхідні умови для проживання дитини в родині, прикладала всі зусилля, щоб створити люблячу, чуйну та дбайливу сім'ю, намагалась забезпечити дитину, стабільним, гармонійним життям. Однак, стосунки між позивачем та дитиною не склались незалежно від її волі, відсутня злагода, взаєморозуміння в силу того, що не зважаючи на свій малий вік, хлопчик добре пам'ятає свою маму та бабусю по маминій лінії. Хлопчик сумує за своєю бабусею, яка відвідувала його в Олександрійському комунальному дошкільному навчальному закладі «Спеціальний дитячий будинок». Психологом НВК «Загальноосвітнього закладу I-III ступенів №19- дошкільний навчальний заклад «Лісова казка» Олександрійської міської ради у характеристиці №588 від 31.10.2017 року та № 595 від 02.11.2017 року на [PERSON] зазначено, що в силу того, що у дошкільний період [PERSON] знаходився у закладі інтернатного типу, де було відсутнє адекватне родинне спілкування, все це деструктивно вплинуло на особистий розвиток хлопчика, а саме: порушення процесів саморегуляції, недостатня здатність до співчуття, знижена емоційна регуляція, спостерігається імпульсивність у поведінці, агресивне поводження як вдома, так і в школі, де ним демонструється ненависть. Не виключений фактор негативної спадковості. На даний час [PERSON] не взмозі вплинути на поведінку сина, так як у хлопчика є необхідність у чоловічій моделі поведінки (чоловік у родині відсутній). Психоемоційний зв'язок між [PERSON] та [PERSON] деформований. Дитина емоційно прив'язана до кровних родичів, згадує про них, сумує, пише їм листи, сподівається і висловлює бажання жити з ними. Позивач зазначає, що всіма своїми дитячими силами дитина висловлює протест проти ситуації, що склалася, він ненавидить свої нові - ім'я, прізвище та по батькові, бажаючи зберегти зв'язок зі своєю кровною ріднею. Дитина не приймає нової родини та своєї ролі у ній. Спливло вже понад десяти місяців з моменту усиновлення, але подальше спільне проживання і виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків є неможливим. Представник органу опіки та піклування Олександрійської міської ради надав до суду відзив, де вказав, що погоджується з позовними вимогами, оскільки вважає, що між [PERSON] та малолітнім [PERSON] виник соціально - психологічний конфлікт, що унеможливлює їх спільне проживання та відповідно до ч.5 ст.167 СК України просять передати дитину на опікування органу опіки та піклування. З висновку орган опіки та піклування виконавчого комітету Олександрійської міської ради про доцільність скасування усиновлення та відповідність його інтересам дитини від 20.02.2018 року зазначає, що діючи в інтересах дитини вони вважають за доцільне скасування даного усиновлення, а також необхідно внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини та передати дитину органу опіки та піклування, в особі служби у справах дітей міської ради для подальшого її влаштування.. У відповідності з ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Указані вище обставини визнані учасниками справи, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, окремому доказуванню не підлягають і у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Згідно з ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.14 Європейської конвенції про усиновлення дітей, що набрала чинності для України з 01.09.2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» дитина має право на сім`ю, спілкування з обома батьками та на піклування як з боку матері, так і з боку батька. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести - відсутність взаємної злагоди в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача; виявлення після усиновлення розумової неповноцінності або спадкових відхилень у стані здоров'я дитини, які істотно утруднюють або унеможливлюють процес виховання, про наявність якого усиновлювач не був попереджений при усиновленні; поновлення у дієздатності батьків дитини, до яких він був дуже прив'язаний і не може забути про них після усиновлення, що негативно впливає на його емоційний стан, і т. п. Відповідно до положень частини 1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. У справі, яка є предметом розгляду, підставою позову указано саме те, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Проводячи оцінку поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, надаючи їм оцінку в цілому, так і кожному доказу окремо, суд вважає, що за період з січня 2017 року по теперішній час між дитиною та усиновлювачем дитини був втрачений позитивний психоемоційний зв'язок, без якого неможливий нормальний та гармонійний розвиток дитини та створення люблячого сімейного оточення для дитини, хоча усиновлювач здійснила всі дії на створення стосунків для спільного проживання та виконання нею своїх батьківських обов'язків, однак, відсутня взаємна злагода в силу особистих якостей усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користуються авторитетом у дитини, яка не відчуває себе членом сім'ї усиновлювача, дитина обізнана про обставини усиновлення, емоційно прив'язана до кровних родичів. За таких обставин слід дійти висновку, що підстави для нормалізації відносин між усиновлювачем та усиновленим відсутні і подальше усиновлення може порушувати інтереси дитини. З огляду на обставини справи, у даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких скасування усиновлення не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)) - позивач зазначала, що вичерпала усі доступні їй можливості щодо виховного впливу на усиновленого, однак у нього відсутня емоційна прихильність до неї. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду, як зазначено в ч.4 ст.238 СК України. За змістом ст. 239 СК України, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім'я, по батькові, які вона мала до усиновлення. З огляду на висновки суду щодо доцільності скасування усиновлення [PERSON] усиновлювачем [PERSON], слід дійти висновків, що у такому випадку на майбутнє припиняються права та обов'язки, що виникли у зв'язку із усиновленням та після набрання рішенням суду у даній справі законної сили, а тому дитина обов'язково повинна бути передана на опікування органів опіки та піклування. Крім того, статтею 241 СК України передбачено, що після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. З огляду на викладене, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved