Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вимогами про визнання права власності на земельну ділянку, вказуючи на те, що на підставі розпорядження Добропільської райдержадміністрації від 18.03.2005р. №81 їй 07 листопада 2005 року видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН №161679 площею 6.02 га кадастровий номер 1422084400010000485, що розташована на території Криворізької сільської ради. За незрозумілих для неї обставин вона втратила оригінал цього акту, що призводить до неможливості реалізації її права на земельну ділянку. Сподіваючись отримати дублікат акту, вона зверталась із заявою до Добропільського відділу ГУ Держгеокадастру у Донецькій області, на що отримала письмову відмову, і відділом запропоновано звернутися до суду для захисту своїх прав. З урахуванням наведеного, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку. До суду позивач надала заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримує повністю. Представник позивача в судовом засіданні підтримав заявлені вимоги повністю. Відповідач до суду не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника, вимоги [PERSON] підтримують. Представник третьої особи [PERSON] також просить задовольнити заявлені вимоги, та пояснив, що дійсно Законом не передбачена видача дубліката державного акту на землю, тому позивачці запропоновано звернутись до суду. Вислухавши представника позивача, з»ясувавши думку представника третьої особи, дослідиши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав: Розглядувані судом відносини регулюються нормами Цивільного кодексу України та приписами земельного законодавства. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] на підставі розпорядження Добропільської райдержадміністрації від 18.03.2005 року № 81 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ДН №161679 кадастровий номер земельної ділянки 1422084400010000485 площею 6,02 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Криворізької сільської ради. Вказана обставина підтверджена копією наявного в матеріалах справи Державного акту на земельну ділянку, виданого на імя позивача, та листом відділу Держгеокадастру у Добропільському районі, відповідно до якого акт зареєстровано за №1АА007251010517400018 від 07.11.2005 року у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (а.с.4,5) Звернення [PERSON] до суду з позовом про захист її права власності пов'язане із втратою оригіналу цього Державного акту і неможливістю в законному порядку видати їй дублікат такого акту. Дійсно, без оригіналу цього документу оформити належним чином свої права вона не в змозі. Такий висновок суд робить із положень п.8 ч.1 ст.27 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року № 1952-ІV, де передбачено, що державна реєстрація права власності на землю проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого до 1 січня 2013 року. З 01 січня 2013 року видача державних актів на право власності на землю не здійснюється, а право власності реєструється в новоствореному Реєстрі прав на нерухоме майно. На заміну Державним актам видаються свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витяги з Державного реєстру прав. Крім того, за ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. Отже, позивачу в позасудовому порядку неможливо оформити належним чином, і тим самим, реалізувати свої права на земельну ділянку. Відповідно до ст.373 Цивільного кодексу України, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до Закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного кодексу України, і одним із способів такого захисту є, зокрема, визнання права. Суд при розгляді справи керується також Постановою Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав». В пункті 37 Постанови судам розяснюється, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання такого права. З урахуванням вищенаведеного, у звязку з неможливістю [PERSON] оформити право на її земельну ділянку із-за втрати правовстановлюючого документа, у суду є всі підстави для захисту її прав шляхом задоволення позову та визнання права власності за позивачкою на земельну ділянку. На підставі викладеного, та

Outcome: approved