Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], інтереси яких за довіреністю представляє [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи на стороні відповідача Реєстраційна служба Чернівецького міського Управління юстиції, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договору іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію. Позивачі посилалися на те, що вони є власниками квартир багатоквартирного будинку [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06.11.2013 р. скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2013 р., яким задоволено позов [PERSON] до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення XXXV площею 41,20 кв.м та XXXVI площею 23,90 кв.м, які розташовані в підвалі будинку [ADDRESS], та відмовлено в задоволенні позову [PERSON] На підставі рішення Шевченківського районного суду від 24.07.2013 р., яке було згодом скасовано рішенням суду апеляційної інстанції, [PERSON] здійснив державну реєстрацію права власності на спірне майно та 02.09.2013 р. подарував, уклавши договір дарування, своєму синові [PERSON]. 30.09.2013 р. відповідач [PERSON] передав підвальні приміщення в іпотеку [PERSON], уклавши із ним договір іпотеки. Як вбачається із тексту договору іпотеки, зокрема п.1.2 предметом іпотеки є нерухоме майно - нежитлові приміщення XXXV площею 41,20 кв.м та XXXVI площею 23,90 кв.м, які розташовані в підвалі будинку [ADDRESS], документом, який підтверджує право власності Іпотекодавця [PERSON] зазначено договір дарування, посвідчений 02.09.2013 р. приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 2374. Набуття [PERSON] спірних приміщень є незаконним. [PERSON] не будучи їх власником не мав законного права на розпорядження ними, оскільки рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06.11.2013 р. скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 липня 2013 року. В задоволенні позову [PERSON] до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. Договір іпотеки є недійсним, виходячи з положень ч. 1 ст. 317, ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України та ст. 1 ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Згідно рішення Конституційного суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 р., допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майна було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Враховуючи, що спірні підвальні приміщення є об'єктом права спільної сумісної власності всіх співвласників квартир в будинку [ADDRESS], а у відповідності до вимог ч. 4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Це також закріплено в п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Жодних повноважень на вчинення будь-яких дій позивачі, як співвласники спірного приміщення, ні [PERSON], а ні [PERSON] не надавали. В даному випадку незаконність набуття права власності на підвальні приміщення у [PERSON] встановлено рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06.11.2013 р. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. За таких обставин, договір іпотеки від 30.09.2013 р. підлягає визнанню недійсним, оскільки порушує право користуватися спірними підвальними приміщеннями, а також укладений з порушенням вимог Закону «Про іпотеку». У відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Таким чином, за наслідками визнання іпотечного договору недійсним, слід зняти заборону відчуження нежитлових приміщень, які знаходяться у підвалі будинку [ADDRESS] зареєстровану в реєстрі за № 5437 та вилучити запис з реєстру іпотек №5436 від 30.09.2013 р. за іпотечним договором від 30.09.2013 р., посвідченим приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] Просили ухвалити рішення, яким: 1). Визнати недійсним договір іпотеки від 30.09.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер №5436, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] нежитлові приміщення XXXV площею 41,20 кв.м та XXXVI площею 23,90 кв.м, розташовані в підвалі будинку [ADDRESS]. 2). Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведене 10.08.2013 року державним реєстратором Скрипник І.І., Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення XXXV площею 41,20 кв.м та XXXVI площею 23,90 кв.м, які розташовані в підвалі будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 130373973101) за [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 липня 2013 року та анулювати номер запису про право власності на зазначене майно № 2077200. Скасувати рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведене 02.09.2013 року державним реєстратором приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], індексний номер 5487133, щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення XXXV площею 41,20 кв.м та XXXVI площею 23,90 кв.м, які розташовані в підвалі будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 130373973101) за [PERSON] на підставі договору дарування від 2 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний номер №2374, та анулювати номер запису про право власності на зазначене майно № 2330037. 3). Виключити з Державного реєстру іпотек відомості про іпотечний договір від 30.09.2013 року посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер №5436, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] нежитлові приміщення XXXV площею 41,20 кв.м. та XXXVI площею 23,90 кв.м., які розташовані в підвалі будинку [ADDRESS], зареєстровані за реєстраційним № 2705997 (запис про іпотеку) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості щодо обтяження вказаних вище нежитлових приміщень, що було внесено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 2705783 (запис про обтяження). 4). Стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь позивачів судові витрати по даній справі. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві і просила їх задовольнити. Також посилалася на письмові пояснення, в заперечення на позицію реєстраційної служби щодо розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства (а.с. 135-137). На думку представника позивачів, даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позовні вимоги направлені на захист їх (позивачів) порушеного права власності на спірні підвальні приміщення - шляхом скасування державної реєстрації проведеною відповідачами, які не є власниками цих приміщень і у яких майно було витребувано, відповідним рішенням суду. Що стосується позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки, то додатково звертають увагу суду на той факт, що вони, будучи співвласниками спірних приміщень, не давали згоду на укладення оспорюваного договору іпотеки. Майно, що є у спільній власності осіб, не може передаватися в іпотеку без згоди іншого співвласника (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30.10.2013 р. у справі № 6-96цс13). А відтак договір іпотеки вважають недійсним. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, про поважність причин неявки суд не повідомили, тому суд вважає за можливе провести розгляд справи в їх відсутність. Представник третьої особи на стороні відповідача Реєстраційної служби Чернівецького МУЮ Патєхіна Ж.О., в судовому засіданні просила винести ухвалу про закриття провадження у цивільній справі в частині позовної вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.08.2014 р., посилаючись на те, що саме на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав. Необхідно врахувати, що рішення про державну реєстрацію прав приймається державним реєстратором лише після перевірки документів, що подаються для державної реєстрації прав та встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, згідно вимог чинного законодавства, дає можливість для подальшого звернення до органів державної реєстрації прав із заявою про скасування в Єдиному реєстрі прав запису про державну реєстрацію права власності, чого очевидно і прагне позивач. Так, положеннями ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 року за № 3502/5 та абз. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету міністрів України 26.10.2011 року за № 1141 передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав. Це означає, що для відкриття реєстраційного провадження заявнику необхідно звернутись із заявою, форма ти вимоги до заповнення якої встановлено Міністерством юстиції України. Адже саме по собі рішення суду не спричиняє автоматичного виникнення прав та обов'язків для реєстраційної служби щодо державної реєстрації. Положеннями ч. 4 ст. 9 Закону закріплено, що «державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Рішення про проведення державної реєстрації (чи відмову у проведенні державної реєстрації) особисто підписується державним реєстратором та скріплюється печаткою останнього. Як визначено ч. 2 ст. 30 Закону, до суду оскаржуються дії або бездіяльності саме державного реєстратора прав на нерухоме майно. Висновок, що під діями державного реєстратора слід розуміти також його рішення, викладений у пункті 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» (надалі по тексту - постанова): «Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону (мається на увазі Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації». Отже, Вищий адміністративний суд України також розглядає державних реєстраторів прав на нерухоме майно як суб'єктів владних повноважень, рішення яких можуть бути оскаржені до суду. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі по тексту - КАС України) визначено, що спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності є юрисдикцією адміністративних судів. Пунктом 2 постанови регламентовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Положеннями п. 3 Постанови закріплено, що суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним у цих відносинах владних управлінських функцій. Таким чином, зазначені норми свідчать про порушення позивачем законодавчо встановлених правил підсудності розгляду справ за участі суб'єкта владних повноважень (а.с. 130-131). Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. [PERSON] направила до суду свої письмові заперечення на позов, з клопотанням розглядати справу без її участі. В письмових запереченнях, з посиланням на додатки, приватний нотаріус [PERSON] вважає позов необґрунтованим та безпідставним. Виходячи з системного аналізу Закону № 3425-XII ст. 26, ч. 1 ст. 30, ст. 34, ст. 35 ЦПК України та ст. 1 Закону № 3425-XII, можна зробити висновок, що при вирішенні справ, які стосуються оспорювання прав і обов'язків сторін, набутих на підставі вчинених нотаріальних дій - посвідчення договорів, угод (крім справ за скаргами на нотаріальні дії чи відмову в їх вчиненні), нотаріуси в розумінні статей 30, 34, 35 ЦПК не є особами, прав і обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична заінтересованість у результатах вирішення справи судом і реалізації ухваленого в ній рішення (а.с. 104-105). Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна письмова заява нотаріуса [PERSON] з клопотанням проводити розгляд справи без його участі (а.с. 106). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення частково, з наведених нижче підстав. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], є власниками квартир багатоквартирного будинку [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтв про право власності на житло (а.с. 27-31) та копією договору дарування квартири від 17.01.2008 р. (а.с. 32). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2013 р., задоволено позов [PERSON] до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - нежитлові (підвальні) приміщення XXXV, площею 41,20 кв.м та XXXVI, площею 23,90 кв.м, які розташовані в підвалі будинку [ADDRESS], що вбачається з ухвали апеляційного суду (а.с. 10). 02.09.2013 р. між [PERSON], зареєстрованим за адресою [ADDRESS] (Дарувальник) та [PERSON], зареєстрованим за адресою [ADDRESS] (Обдарований), укладено договір дарування від 02.09.2013 р. згідно п.п. 1, 2 якого, Дарувальник зобов'язується передати, а Обдарований зобов'язується прийняти в дар належні дарувальнику, на підставі рішення Шевченківського районного суду від 24.07.2013 р., нежитлові приміщення XXXV, площею 41,20 кв.м та XXXVI, площею 23,90 кв.м, які розташовані в підвальному приміщенні будинку [ADDRESS] (а.с. 18). 30.09.2013 р. між [PERSON] (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки від 30.09.2013 р., згідно п.п. 1.1., 1.2. якого, цей Договір забезпечує вимогу Іпотекодержателя, що випливає з Договору позики, укладеного 30.09.2013 р. між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення XXXV, площею 41,20 кв.м та XXXVI, площею 23,90 кв.м, які розташовані у підвалі будинку [ADDRESS] (а.с. 19). Наведені вище правочини зареєстровані в Державному реєстрі, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 31123003 від 17.12.2014 р. (а.с. 100-101). Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 06.11.2013 р., скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.07.2013 р., яким було задоволено позов [PERSON] до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - нежитлові (підвальні) приміщення XXXV площею 41,20 кв.м. та XXXVI площею 23,90 кв. м., які розташовані в підвалі будинку [ADDRESS]. В задоволенні позову [PERSON] відмовлено (а.с. 10-11). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 09.07.2014 р., яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 05.11.2014 р., частково задоволено позов прокурора. Витребувано у [PERSON] нежитлові приміщення XXXV площею 41,20 кв.м. та XXXVI площею 23,90 кв. м., які розташовані в підвалі будинку [ADDRESS] на користь власників квартир багатоквартирного будинку [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 12-17). Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 61 ЦПК України, «1. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. … 3. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини». Наведеними судовими рішеннями встановлено, що [PERSON] не був законним власником підвальних приміщень та не мав права їх відчужувати. Допоміжні приміщення, якими є спірні підвальні приміщення будинку, не є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, оскільки без доступу до необхідних інженерних комунікацій експлуатація житлового будинку є неможливою. У відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ст. 361 зазначеного Кодексу, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. За нормами ч. З ст. 5 Закону України від 5 червня 2003 p. № 898-IV «Про іпотеку», частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі й реєстрації права власності на неї як окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Згідно зі ст. 578 ЦК України та ч. 2 ст. 6 Закону України від 5 червня 2003 р. № 898-IV «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. З огляду на викладене, суд дійшов переконання, що оспорюваний позивачем договір іпотеки суперечать Цивільному Кодексу України, а також укладений з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку». У відповідності до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 215 ч. 3 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За таких обставин, договір іпотеки від 30.09.2013 р. підлягає визнанню недійсним. Разом з тим, позивачі не послалися на докази, якими обґрунтовували б підстави звернення з позовом (порушення охоронюваних прав) в частині: - скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведене 10.08.2013 р. державним реєстратором Скрипник І.І., Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції щодо реєстрації права власності на нежитлові приміщення, розташовані в підвалі будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 130373973101) за [PERSON] на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24 липня 2013 року та анулювати номер запису про право власності на зазначене майно № 2077200; - скасування рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведене 02.09.2013 р. державним реєстратором приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], індексний номер 5487133, на нежитлові приміщення, розташовані в підвалі будинку [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 130373973101) за [PERSON] на підставі договору дарування від 02.09.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] реєстраційний номер №2374, та анулювати номер запису про право власності на зазначене майно № 2330037; - виключення з Державного реєстру іпотек відомості про іпотечний договір від 30.09.2013 р. посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер № 5436, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] нежитлові приміщення, розташовані в підвалі будинку [ADDRESS], зареєстровані за реєстраційним № 2705997 (запис про іпотеку); - виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відомості щодо обтяження вказаних вище нежитлових приміщень, внесених приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 2705783 (запис про обтяження). У відповідності до ст. 15 ЦК України, «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 2. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства». Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», визначено, що «Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV (1952-15) «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень»)». Згідно ст. 9 ч. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», «Державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом». Пунктом 3 «Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 868 від 17.10.2013 р. визначено, що «3. Рішення щодо державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, форму та вимоги до оформлення яких встановлює Мін'юст, приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор)». Тобто, рішення про державну реєстрацію прав приймається державним реєстратором лише після перевірки документів, що подаються для державної реєстрації прав та встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень. Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», «1. Державні реєстратори, державні кадастрові реєстратори, нотаріуси, державні виконавці за порушення законодавства у сфері державної реєстрації прав несуть дисциплінарну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність у порядку, встановленому законом. 2. Дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду». Пунктом 8 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», визначено що «Відповідно до частини другої статті 30 цього Закону (мається на увазі Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса, державного виконавця можуть бути оскаржені до суду. Суди повинні мати на увазі, що під діями також слід розуміти рішення, прийняті зазначеними суб'єктами владних повноважень з питань реєстрації». Отже, державний реєстратор та нотаріус є самостійними суб'єктами владних повноважень, зокрема у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому і суб'єктами відповідальності за наслідками прийнятих рішень. Крім того, [PERSON], [PERSON], [PERSON] є неналежними відповідачами по вимогах щодо скасування рішень про державну реєстрацію та виключення відомостей з Єдиного реєстру заборон, а Реєстраційна служба Чернівецького міського Управління юстиції, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] не є відповідачами за цими вимогами позивачів. З урахуванням викладеного вище, суд вважає необґрунтованим позовні вимоги в цій частині, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити за безпідставністю. Суд вважає встановлені обставини справи доведеними належними та допустимими доказами. Згідно ст. 59 ЦПК України, «2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування». У відповідності до ст. 60 ЦПК України, «1. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. … 4. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». На думку суду, позивач не представив належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення охоронюваних законом прав, в частині скасування реєстрації оспорюваних правочинів. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Висновок суду ґрунтується на усних та письмових поясненнях сторін, всіх наявних у справі письмових матеріалах в сукупності, які були досліджені в судовому засіданні, і яким дана правова оцінка. Таким чином, суд вважає за необхідне позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] задовольнити частково. Визнати недійсним договір іпотеки від 30.09.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний № 5436, згідно якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] нежитлові приміщення XXXV площею 41,20 кв.м та XXXVI площею 23,90 кв.м, розташовані в підвалі будинку [ADDRESS]. В іншій частині позовних вимог відмовити за безпідставністю. Стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] судові витрати в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial