Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28 лютого 1997 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №313. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя не склалося, як виявилося вони люди з різними характерами, відмінними поглядами на сімейне життя. Протягом тривалого часу сторони не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Вказує, що шлюб остаточно розпався і примирення чи збереження шлюбу неможливе. Позивач в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про слухання справи у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 лютого 1997 року сторони зареєстрували шлюб у відділ реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №313. Від подружнього життя в них народився син - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №4671 та син - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, про що зроблено відповідний актовий запис №4035. Судом встановлено, що між сторонами виникли розбіжності, у них різні погляди на життя, вони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків, сім'я фактично розпалась, її збереження недоцільне. У відповідності до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 2ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Зі змісту ст. 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], є неможливим, оскільки сторони тривалий час не мешкають разом, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, строк для примирення нічого не змінить. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] 28 лютого 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №313. На підставі викладеного та

Outcome: approved