Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернулася з даним позовом, посилаючись на те, що з вересня 2002 року вона працювала у відповідача продавцем бакалійного відділу магазину «Центральний-1». 15.07.2010 року вона вийшла на роботу після закінчення декретної відпустки, з 21 серпня по 03 жовтня 2010 року вона була без її згоди переведена на посаду продавця рибного відділу. Вказаний період часу вона працювала без вихідних та перерви на обід з 08 до 23 години щодня, час відпочинку їй був наданий лише з 04.10.2010 року. Перебуваючи на двотижневому відпочинку, її було повідомлено про звільнення в зв'язку з реорганізацією підприємства та про стягнення з її заробітної плати коштів за нестачу та псування товару. Вийшовши з відгулу 18.10.2010 року, вона намагалася потрапити на робоче місце, але їй було відмовлено у допуску до роботи в зв'язку зі скороченням штатної чисельності працівників, при цьому їй не видали наказу для ознайомлення, трудову книжку та не проведено повний розрахунок, що стало підставою для її звернення до прокуратури району та до суду за захистом своїх прав. Рішенням Апостолівського районного суду від 18.11.2013 року її поновлено на попередній роботі та стягнуто заробітну плату за вимушений прогул лише з 13.12.2010 року по день ухвалення судового рішення, тому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 04 жовтня по 13 грудня 2010 року в сумі 3600 гр., компенсацію за час затримки проведення розрахунку за вищевказаний період в сумі 87360 гр., компенсацію за час роботи у вихідні та світкові дні в сумі 6500 гр. та моральну шкоду в сумі 5000 гр. В судовому засіданні позивач позов підтримала, в обґрунтування позову посилається на те, що після виходу з декретної відпустки вона працювала у відповідача з 15.07.2010 року без вихідних з 08 до 23 години щодня, роботу у вихідні та святкові дні їй не було оплачено. Крім того, з 04 по 18 жовтня 2010 року вона перебувала у відгулі, а коли вийшла на роботу, то її повідомили про звільнення в зв'язку зі скороченням штату, при цьому не вручили трудову книжку, не ознайомили з наказом, не провели повний розрахунок. Рішенням суду від 18.11.2013 року її поновлено на роботу до відповідача, але заробітну плату стягнуто лише з 13.12.2010 року, тобто з дня її звільнення, вимоги щодо стягнення заробітної плати з 04.10.2010 року по 13.12.2010 року суд не вирішив, залишивши їх поза увагою. З 05 жовтня по 13 грудня 2010 року вона щодня ходила на роботу, але її не допускали на робоче місце, тому просить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату з 04 жовтня по 13 грудня 2010 року та компенсацію за затримку її виплати, виходячи з розміру заробітної плати 1820 гр. Вказаний розмір встановлено слідчим Апостолівського РВ Десяткою під час допиту свідків, тому розмір заробітної плати не підлягає доказуванню. Також просить стягнути компенсацію за час її роботи у вихідні та святкові дні. Представник відповідача Погорєлов Ю.Б. проти позову заперечує, просить відмовити у позові в зв'язку з його необґрунтованістю. Заперечуючи проти позову пояснив, що позивач після виходу з декретної відпустки приступила до роботи 06.08.2010 року, працювала позивач по 2 неділі, потім 2 неділі перебувала на відпочинку, до 23 години ніхто в магазині не працював, робочий день складав 8 годин. Заробітна плата нараховувалася в розмірі мінімальної, а не від прибутку підприємства. З 04 жовтня по 13 грудня 2010 року заробітна плата позивачу не нараховувалася, оскільки позивач в цей період часу не виходила на роботу без поважних причин і 13.12.2010 року була звільнена за прогул. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, допитавши свідків, становив наступне. Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 18.11.2013 року позивача поновлено на посаді продавця продтоварів магазину «Центральний» м. Апостолове ТОВ «Агростандарт», стягнуто з ТОВ «Агростандарт» на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 30961 гр. 25 коп., зобов'язавши відповідача провести відрахування прибуткового податку та інших обов'язкових платежів, також стягнуто моральну шкоду в сумі 1000 гр., незаконно утриманні кошти в розмірі 584 гр. 89 коп., всього стягнуто в сумі 31640 гр. 89 коп. (а.с.7-12). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.01.2014 року рішення Апостолівського районного суду від 18.11.2013 року скасовано в частині визнання незаконними та скасування наказів про псування товару і про стягнення нестачі та стягнення з ТОВ «Агростандарт» на користь позивача незаконно утриманих коштів в сумі 584 гр. 89 коп. У задоволенні вказаних позовних вимог позивачу відмовлено, в іншій частині рішення Апостолівського районного суду від 18.11.2013 року залишено без змін (а.с.13-18). Вказаним рішенням Апостолівського районного суду встановлено, що позивач з 01 жовтня по 13 грудня 2010 року не працювала на займаній посаді, у вказаний період часу вона не була звільнена чи відсторонена від роботи, вказаний період часу не визнано судом вимушеним прогулом. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24.12.2012 року у справі за позовом [PERSON] до ТОВ «Агростандарт» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, яке набрало чинності, встановлено, що позивачу у серпні 2010 року нараховано 750 гр., утримано податків та інших обов'язкових платежів 74 гр. 59 коп., до видачі 675 гр. 14 коп., у вересні 2010 року нараховано 895 гр., утримано 105 гр. 41 коп., до видачі 789 гр. 59 коп., у жовтні 2010 року нараховано 88 гр., утримано 3 гр. 61 коп., до видачі 84 гр. 39 коп. Судом також встановлено, що позивач стала до роботи після відпустки по догляду за дитиною 06.08.2010 року, їй була нарахована заробітна плата за час роботи з 06.08.2010 року, за серпень 2010 року заробітна плата позивачу була виплачена, заробітна плата за вересень та жовтень 2010 року з врахуванням стягнень за нестачу та псування товару стягнута з відповідача в сумі 289 гр. 09 коп. та стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2010 року по 24.12.2012 року, а також встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за серпень-вересень 2010 року становить 58 гр. 75 коп., в місяць відпрацьовано 15 робочих днів (а.с.72-76). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судовими рішенням від 24.12.2012 року та 18.11.2013 року встановлено, що позивач працювала у серпні-вересні 2010 року по 15 днів в місяць, з 04 жовтня по 13 грудня 2010 року позивач не працювала і вказаний період часу не являється вимушеним прогулом; також встановлено, що позивачу була нарахована заробітна плата за час роботи з 06.08.2010 року, за серпень заробітна плата позивачу була виплачена, заробітна плата за вересень та жовтень 2010 року з врахуванням стягнень за нестачу та псування товару стягнута з відповідача в сумі 289 гр. 09 коп., при цьому за жовтень 2010 року позивачу нараховано 88 гр., які стягнуті вказаним рішенням суду. Вказані обставини не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи у відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Судом встановлено, що позивач з 04 жовтня по 13 грудня 2010 року не працювала, роботу відповідно до займаної нею посади не виконувала, тому відповідачем обґрунтовано не була нарахована заробітна плата позивачу за вказаний період часу. Твердження позивача, що сам факт її перебування у трудових відносинах з відповідачем є підставою для нарахування заробітної плати, не ґрунтується на законі, тому суд не бере його до уваги. Пояснення допитаних у якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд не бере до уваги з наступних підстав. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що знає позивачку, як продавця відділу по продажу спиртних напоїв, а потім - у рибного відділу магазину «Центральний». У жовтні 2010 року, до 16 числа, коли вона прийшла в магазин за придбанням продуктів, вона бачила позивачку, яка була не за прилавком магазину, а ходила по залу. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач у 2010 році працювала у лікеро-горілчаному відділі магазину «Центральний». У жовтні 2010 року вона бачила позивачку в магазині, позивач була без форми, знаходилася не за прилавком, а ходила по відділу, тому вона вирішила, що позивач в магазині за «старшу». [PERSON], допитаний у якості свідка, пояснив, що позивач працювала в магазині «Центральний» з весни-початку літа 2010 року, продавала спиртні напої, він її часто бачив, так як у нього в сім»ї були проблеми і він майже через день купував горілку. По осені він бачив позивачку в магазині, але не за прилавком. Свідок [PERSON] пояснив суду, що позивач працювала у 2010 році на рибному відділі та відділі по продажу спиртних напоїв магазину «Центральний». У вказаному магазині він бачив позивачку в останню неділю липня (День ВМФ), 01 вересня (його день народження), в інші дні також бачив, але за давністю не може пригадати, коли саме. Вказані пояснення свідків не підтверджують доводи позивача щодо недопущення її до роботи відповідачем з 04 жовтня по 13 грудня 2010 року. Пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що вони бачили позивачку в магазині в жовтні 2010 року, яка перебувала поза прилавком, підтверджують факт знаходження позивача в приміщенні магазину «Центральний» в час, коли свідки прийшли до магазину, і не підтверджують факт перешкоджання відповідачем виконанню обов'язків позивачкою. Таким чином, в судовому засіданні не найшов підтвердження факт нарахування позивачу заробітної плати за період часу з 04 жовтня по 13 грудня 2010 року, тому в даній частині позовних вимог слід відмовити. Оскільки вимоги про стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку за вищевказаний період часу є похідними від вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, тому у задоволенні вказаних вимог також слід відмовити. Позивачем також заявлені вимоги про стягнення компенсаційних коштів за працю у неробочі дні в сумі 6500 гр. Позивач вказала, що вона відпрацювала у 2010 році 25 вихідних днів - у липні 5 днів, у серпні - 9 днів та 1 день святковий, у вересні 8 днів та 2 дні у жовтні. Посилаючись на положення ст.107 КЗпП України, просить стягнути за роботу у вихідні дні у подвійному розмірі. Як встановлено судовим рішенням від 24.12.2012 року, позивач працювала з 06 серпня 2010 року, відпрацювавши при цьому у серпні та вересні по 15 днів. Вказана обставина не підлягає доказуванню відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України. Таким чином, судом встановлено, що позивач з 06 серпня 2010 року по 04 жовтня 2010 року працювала по 15 днів щомісяця, інші дні місяця були вихідними, що узгоджується з положеннями ч.3 ст.107 КЗпП України, тому підстав для стягнення компенсації за працю у неробочі дні не має і у задоволенні позовних вимог в даній частині слід відмовити. Вимоги про стягнення моральної шкоди в зв'язку з порушенням трудових прав є похідними від вищевказаних позовних вимог, тому вказані вимоги також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи, що у позові відмовлено, а позивач звільнена від сплати судового збору, тому у відповідності до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed