Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на лікування сина. Вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1992 року по квітень 2001 року. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO]. З відповідача на утримання сина стягуються аліменти. Син сторін [PERSON] є повнолітнім, має статус інваліда ІІІ групи з дитинства. У звязку із захворюванням, [PERSON] було направлено на оперативне лікування, вартість якого склала 15000 гривень. Позивач вважає, що на підставі ст. 185 СК України вона має право на відшкодування ? частини сплачених нею коштів за лікування спільного з відповідачем сина, а тому просить стягнути з відповідача на її користь 7500 гривень додаткових витрат на дитину, яка хворіє, а також судові витрати. У судове засідання позивач не зявилася, звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити у повному обсязі; справу просить слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, звернувся до суду із заявою, в якій просить розглядати справу без його участі з врахуванням поданого ним письмового заперечення. В запереченні зазначив, що позов не визнає, оскільки син має 3 групу інвалідності, що дає можливість йому працевлаштуватися; договір про надання медпослуг та їх оплату провів сам [PERSON], а не позивач по справі, а тому вважає, що ці документи не підтверджують того, що витрати понесла позивач; зазначає, що глава 16 СК України, якою регулюються відносини по утриманню батьками своїх повнолітніх дочки, сина, не містять норми щодо обовязку батьків нести додаткові витрати, а правила ст. 185 СК України поширюються тільки щодо додаткових витрат на неповнолітніх дітей, як приклад судової практики надав ухвалу ВССУ. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження, батьком [PERSON], [INFO], є відповідач по справі (а.с. 11). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 02.09.2014 року [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності з дитинства на строк до 01 жовтня 2017 року (а.с. 6). Відповідно до довідки № 32 від 25.03.2015 року, виданої Славутською амбулаторією загальної практики сімейної медицини [PERSON], останній хворіє на двобічну гінекомастію та потребує оперативного лікування та післяопераційного догляду (а.с.7). Відповідно до договору № 2/204 від 02.04.2015 року укладеного між ТОВ «Клініка 311», з однієї сторони, [PERSON], з іншої, предметом договору є медична послуга: клініка за рахунок коштів пацієнта здійснює хірургічне втручання (маммопластику) та стаціонарне лікування у відповідності з профілем захворювання. Відповідно до п. 5.2 договору вартість послуг клініки складає 15000 гривень (а.с. 15-19). Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера № 819 від 02.04.2015 року [PERSON] на користь ТОВ «Клініка 311» здійснено переказ коштів у сумі 15000 гривень (а.с. 4). Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до змісту позовних вимог предметом спору є додаткові витрати на утримання повнолітнього сина, який має статус дитини-інваліда і потребує лікування. Участь батьків у додаткових витратах на дитину передбачена ст. 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України). Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина врегульовані главою 16 СК України. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189 - 192 і 194 - 197 цього Кодексу. Таким чином глава 16 СК України передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які є непрацездатними або продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплата аліментів. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 24.12.2014 року № 6-186 цс 14. Позивач при обґрунтуванні своїх вимог посилається саме на ст. 185 СК України. Проаналізувавши норми глави 16 СК України, судову практику, яка склалася при вирішенні спорів даної категорії, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки законодавством не передбачено участь батьків у додаткових витратах на повнолітніх дочку, сина як самостійному виді утримання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не підлягають стягненню на її користь з відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed