Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 05.03.2005 р. вона шлюб із відповідачем; від шлюбу подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка разом з батьками проживає за адресою: [ADDRESS]. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, під час перебування у шлюбі з відповідачем було придбано 07.02.2006 р. квартиру [ADDRESS], правовстановлюючі документи на яку були оформлені на чоловіка (відповідача), який в добровільному порядку не бажає поділити квартиру, оскільки він вважає, що він має більшу заробітну плату і тому саме він буде вирішувати яким чином поділити майно, набуте за час шлюбу. Разом з тим, позивачем наголошується, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, витрачав сімейні кошти на шкоду інтересам сім'ї, витрачав грошові кошти позивача, які вони приносила додому, на інших жінок, а не на свою доньку, замість того щоб витрачати ці гроші на сплату комунальних послуг за квартиру, на харчування сім'ї, на розвиток здібностей своєї доньки (оплату репетиторів); також враховуючи, що після розірвання шлюбу донька буде проживати із матір'ю, а розмір аліментів, які може сплачувати відповідач відповідно до розміру його зарплати, є недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування нашої доньки, позивач вважає правомірним відступити від засади рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частини всього майна подружжя. Предмет позову становить вимога про поділ спільного сумісного майна подружжя - [PERSON] та [PERSON] наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], припинити спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 60,61,69,70,71 СК України. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки суду не повідомив, не скористався правом надання заперечень проти позову, не надав заяви про розгляд у його відсутності, та у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Врахував заяву представника позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що 05.03.2005 р. між сторонами в даній справі був укладений шлюб, про що був зроблений відповідний запис та видано свідоцтво; подружжя має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7) рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2012 р. шлюб мі сторонами в даній справі розірваний (рішення набрало законної сили 04.01.2013 р.). Згідно ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Так, судом встановлено, що за час шлюбу подружжя придбало наступне майно: квартиру [ADDRESS], право власності на дане нерухоме майно було зареєстровано за відповідачем. Судом в цій справі встановлено, що сторони на час звернення позивача до суду не досягли домовленості з питання поділу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та позивач заперечує можливість здійснення відповідачем виплати на її користь грошової компенсації розміру її частки, через що суд здійснює поділ цього майна, виходячи з рівності часток кожного із співвласників цього майна (ч. 1 ст. 70 СК України). На переконання суду не підлягає задоволенню вимога позову про розподіл майна у розмірах, зазначених позивачем, виходячи з наступного. За ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Як встановлено судом на підставі наданих позивачем у відповідності до ст.ст. 57-59 ЦПК України доказів [PERSON] народилася [INFO] р., та сторони в даній справі є батьками неповнолітньої, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Розв'язуючи спір, суд не погоджується із слушністю доводів позивача щодо наявності правових підстав для збільшення частки позивача у майні; факт проживання із позивачем дитини не має правового значення для вирішення даного спору в розумінні ч. 3 ст. 70 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial