Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, а саме середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з роботи за період з 22.08.2014 року по 12.09.2014 року в сумі 928,65 грн. В позові позивач зазначає, що 03 червня 2013 року між нею та приватним підприємцем [PERSON] було укладено трудовий договір, який зареєстровано 03 червня 2013 року за № 111611300036 Компаніївським районним центром занятості. 13 червня 2014 року вона звільнена з роботи на підставі ст.41 п.1 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України). Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21.08.2014 року за її позовом з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі за травень-червень 2014 року в розмірі 1622,89 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 879,93 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.06.2014 року по 21.08.2014 року в сумі 2971,68 грн. Цим же рішенням судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача становить 61,91 грн. Вищевказане рішення набуло чинності 01.09.2014 року, виконано 12.09.2014 року. Таким чином, за період з 22.08.2014 року по 12.09.2014 року мала місце невиплата заборгованості по заробітній платі та виплаті інших коштів, належних працівнику від підприємства, установи, організації на день звільнення з роботи. Посилаючись на приписи ст. 117 КЗпП України вважає, що відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, за період з 22 серпня 2014 року по 12 вересня 2014 року згідно норм тривалості робочого часу на 2014 рік, тобто за 15 робочих днів. Позивач в судове засідання не з'явилася, в позовній заяві просить розглянути справу без її участі, просила вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги не визнала та пояснила, що 10 вересня 2014 року вона отримала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 44684997 про стягнення за рішенням суду на користь позивача 5474,50 грн. В даній постанові було встанволено строк для самостійного виконання, а саме 16.09.2014 р. Відповідач зазначила, що вказана сума нею була сплачена 12 вересня 2014 р., а тому вважає, що права позивача не порушувала, а підстав для задоволення позову не має. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 21.08.2014 року позов [PERSON] до приватного підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково та стягнуто з приватного підприємця [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі за травень-червень 2014 року у розмірі 1622,89 грн., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 879,93 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.06.2014 року по 21.08.2014 року в сумі 2971,68 грн.. В решті позовних вимог відмовлено і допущено негайне виконання рішення суду у межах стягнення заробітної плати за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області воно не оскаржувалось та набрало законної сили 01.09.2014 року. У відповідності до вимог ст.ст. 18, 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 10.09.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Компаніївського районного управління юстиції Кіровоградської області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 391/804/14ц виданим Компаніївським районним судом Кіровоградської області 02.09.2014 року та надано боржнику [PERSON] строк до 16.09.2014 р. для самостійного виконання рішення суду щодо сплати коштів. 12.09.2014 року боржником [PERSON] на депозитний рахунок відділу внесено кошти в сумі 5 474,50 грн., які перераховані [PERSON] та 30.09.2014 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи. Організації, провадиться в день звільнення. Стаття 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Оскільки з відповідача, на користь позивача, судом стягнуто заборгованість по заробітній платі, компенсацію за невикористану відпустку, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.06.2014 року по день постановлення рішення судом, то після ухвалення цього рішення і звернення його до виконання, відносини щодо виплати присудженої судом суми, регулюються Законом України «Про виконавче провадження». Судом враховується висловалена в постанові №6-144цс13 від 29 січня 2014 року Верховного Суду України правова позиція з даних спірних правовідносин, яка знайшла своє місце при ухваленні згаданого вище рішення Компаніївського райсуду від 21.08.14 р. Однак, на переконання суду, право на звернення до суду з позовом про стягнення коштів відповідно до ст. 117 КЗпП України виникне у Позивача в тому випадку, коли боржник (відповідач) ухилятиметься від сплати боргу, або як в даному випадку - виконання рішення суду. Проте, [PERSON] не оскаржила рішення суду від 21.08.2014 р. про стягнення з неї на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі, середньомісячного заробітку за час розрахунку при звільненні в сумі 5474,50 грн., та виконала припис ВДВС Компаніївського РУЮ Кіровоградської області у встановлений державним виконавцем строк, сплатившу суму боргу Позивачу. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed