Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким з врахуванням уточнення позовних вимог просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у відновленні огорожі з металевої сітки від кута повороту межі у точці 4 до дочки 6 на земельній ділянці (кадастровий номер: [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що зазначеною земельною ділянкою вона володіє на підставі свідоцтва про право власності, виданого Львівським міським управлінням юстиції 12.04.2015, та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно ЕКМ №412046. Відповідно до акту про показ та передачу межових знаків земельної ділянки від 03.08.2016 здійснено винесення в натуру кутів повороту межі земельної ділянки (кадастровий номер: [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] та закріплено точки межі земельної ділянки. В цей час вона вирішила оновити огорожу з металевої сітки навколо своєї ділянки, яка знаходилась там тривалий час, однак у зв`язку плином часу потребувала оновлення. Проте їй не вдалося цього зробити, оскільки власник суміжної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] чинить їй у цьому перешкоди, що підтверджується, серед іншого, листом Управління патрульної поліції м. Львова. Вона неодноразово намагалася порозумітися з відповідачем та знайти можливі варіанти вирішення проблеми на основі принципу добросусідства, викладеного в ч. 1 ст. 103 ЗК України. Проте [PERSON] не йде на жоден конструктивний діалог, відмовляється вирішувати спір мирним шляхом. Вважає дії відповідача такими, що суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до положень ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, дії відповідача порушують його право на вільне користування та розпорядження своїм майном. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до позивача та інших осіб, який в ході судового розгляду справи уточнював, та остаточно просив захистити та поновити права власника земельної ділянки 0,0604 га на [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] , у відповідності до акту узгодження меж суміжних землекористувачів від 23.11.2007 року, визнавши ухвалу Львівської міської ради від 01.10.2015 року № 5286 про затвердження громадянам проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічних документацій із землеустрою та передачу громадянам у спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок в частині п. 12 ухвали про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність [PERSON] земельної ділянки на [ADDRESS] , площею 0,1000 га, для обслуговування житлового будинку недійсною; визнати свідоцтво про право власності, видане Львівським міським управлінням юстиції 12.04.2015 року, та витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно ЕКМ № 412046 недійсними; зобов`язати [PERSON] поновити межу землекористування від В до Г , яка проходить по її металевій огорожі. Позов мотивує тим, що із акту ЛКП № 504 від 08.10.2014 вбачається, що комісією ЛКП № 504 на звернення відповідача про обстеження прибудинкової території будинків № 29, 29-а, було встановлено, що на земельній ділянці будинку № 31 вздовж металевої огорожі ростуть туї в кількості 20 шт. Таким чином, станом на жовтень 2014 року у [PERSON] існувала металева огорожа, яка самочинно зняла стовбці та перенесла їх на їхню земельну ділянку, що підтверджується фотографіями, які засвідчують перенесення металевої сітки і зняття її. 23.11.2007, коли стороною відповідача, здійснювалася приватизація земельної ділянки, кадастровий номер: [NUMBER] , був складений акт узгодження меж суміжного землекористування від 23.11.2007, який [PERSON] підписала, згідно якого межа проходить по огорожі з металевої сітки. При ознайомленні з матеріалами приватизації земельної ділянки позивача було встановлено, що в них відсутній акт узгодження меж між суміжними землекористувачами, й відповідач його не підписував. Актом про показ та передачу межових знаків земельної ділянки від 03.08.2016 здійснено винесення в натурі кутів повороту межі земельної ділянки на [ADDRESS] та закріплено точки меж земельної ділянки позивача. Даний акт підписано [PERSON] та її сином [PERSON] При цьому відсутній план-схема земельної ділянки на [ADDRESS] , абрис земельної ділянки. 17.09.2014 року на засіданні узгоджувальної комісії вирішення земельних спорів Львівської міської ради погоджувалася межа між земельними ділянками сторін по лінії Б-В відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.03.2019, виданого стороні відповідача. При конфліктній ситуації сторін Львівська міська рада оспорюваною ухвалою від 01.10.2015 року № 5286 затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передала у власність [PERSON] земельну ділянку на [ADDRESS] , площею 0,1000 га, для обслуговування житлового будинку. При цьому не було враховано, що межа між будинками сторін завжди проходила по металевій сітці та ніколи не змінювалася, [PERSON] , знявши металеву сітку та старі стовпці, фактично змінила межу між ділянками і захопила їх земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримали, проти зустрічного позову заперечив, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та інших заявах по суті спору. З приводу зустрічного позову зазначив, що доводи зустрічної позовної заяви, що акт про передачу і показ межових знаків земельної ділянки від 03.08.2016 суперечить акту узгодження меж суміжних землекористувачів від 23.11.2007 є безпідставними та не доведеними, до позовної заяви не долучено жодного належного та достовірного доказу, зокрема, звернень до землевпорядних організацій для визначення межі земельної ділянки відповідача в натурі. Також вважає безпідставними вимоги до позивача про визнання виданих йому свідоцтва про право власності від 12.04.2015р., виданого Львівським міським управлінням юстиції, та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно ЕКМ № 412046, ухвали ЛМР від 01.10.2015 року № 5286 в частині п.12 недійсними та зобов`язання поновити межу суміжних землекористувачів, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. На підставі вказаної норми чинного законодавства Львівська міська рада 14.11.2012 ухвалою № 1826 створила узгоджувальну комісію для вирішення земельних спорів та затвердила її положення. На засіданні даної комісії від 17.10.2014 погоджено межу між земельними ділянками на [ADDRESS] та [ADDRESS] по лінії Б-В відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.03.2009, виданого [PERSON] , [PERSON] Тобто узгодження меж земельної ділянки сторін, що є передумовою ухвали про затвердження проекту землеустрою, відбулося відповідно до вимог та у спосіб передбачені чинним законодавством. Представники відповідача та третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали, надали суду пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві та інших заявах по суті спору. З приводу первісного позову зазначили, що відповідач є співвласником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на вказану земельну ділянку. Позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування викладених нею обставин, зазначених в позові, щодо порушення відповідачем права користування земельною ділянкою позивача, в тому числі наданий позивачем лист управління патрульної поліції не підтверджує факту здійснення перешкод відповідачем у здійсненні права користування земельною ділянкою, а є лише підтвердженням конфліктів між сусідами. При цьому на запитання суду повідомили, що відповідач та третя особа з приводу складення акту про показ та передачу межових знаків належної їм земельній ділянки на [ADDRESS] не звертались, й відповідного доказу на підтвердження заявлених ними позовних вимог до суду не подали. З приводу заявленої позовної вимоги щодо відновлення огорожі з металевої сітки на земельній ділянці (кадастровий номер: [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] по суті не заперечили, оскільки дійсно межа суміжних землеволодінь сторін проходила по зазначеній металевій огорожі, однак в частині зобов`язання відповідача не чинити перешкод у відновленні цієї огорожі проти позову заперечили, оскільки, на їх переконання, під час виконання судового рішення можуть бути порушені їх права шляхом зайняття частини належної їм на праві власності земельної ділянки. Представники відповідачів Львівського комунального підприємства «Центр земельного кадастру та землеустрою», Львівської міської ради у судове засідання з розгляду справи повторно не з`явились із невідомих причин, належним чином повідомлялись про час і місце розгляду справи, відзиву на позов не подавали. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності. Позовна заява надійшла до суду 27.12.2017. Ухвалою суду від 13.03.2017 відкрито провадження у справі. Ухвалою від 04.06.2018 справу прийнято до провадження цим складом суду. Ухвалою суду від 08.11.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті, ухвалою суду від 20.12.2018 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву в уточненій редакції. Всі наявні у справі докази надані сторонами або витребувано судом. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки (кадастровий номер: [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності, виданого Львівським міським управлінням юстиції 12.04.2015, та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 49116507 від 04.12.2015 на бланку ЕКМ №412046. Відповідач та третя особа є співвласниками суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] ), що стверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.03.2009 Серії [NUMBER] . Із матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що межа зазначених земельних ділянок, як за фактичним користуванням, так і після оформлення сторонами права власності на належні їм земельні ділянки, проходила по металевій огорожі, яка, як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2004 та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 4260824 від 27.07.2004, належить на праві власності позивачу [PERSON] Із пояснень сторін та долучених до матеріалів справи фотознімків вбачається, що спірна огорожа з металевої сітки була демонтована позивачем. Це було зроблено, як пояснив представник позивача, з метою оновлення металевої сітки та її конструкцій, що відповідає визначеним у ст. 317 ЦК України правомочностям власника на вільне володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Як вбачається із пояснень сторін та оглянутого судом відеозапису обставин чинення перешкод позивачу у відновленні огорожі з металевої сітки, який визнається судом допустимим доказом, оскільки здійснювався відкрито, підтвердженням чого є зафіксовані на ньому висловлювання учасників події щодо обставин здійснення відеозапису, відповідач дійсно чинив перешкоди у відновленні позивачем належної йому на праві власності огорожі з металевої сітки. Вказана обставина підтверджується також позицією сторони відповідача у судовому засіданні щодо заперечення права позивача на відновлення (не спорудження) на раніше існуючому місці огорожі з металевої сітки. При цьому суд виходить саме зі змісту юридичного формулювання позовних вимог, які передбачають обов`язок відповідача не чинити перешкод у відновленні огорожі на її попередньому місці. І саме такий обов`язок, виходячи із заявлених меж позовних вимог, може бути встановлений у рішенні суду. Натомість, доводи зустрічної позовної заяви та заперечень на первісний позов суд вважає необгрутованими та недоведеними. Зокрема, у суду відсутні підстави вважати, що під час відновлення огорожі з металевої сітки порушуються чи будуть порушені права відповідача шляхом, в тому числі зайняття частини земельної ділянки, яка належить відповідачу та третій особі на праві власності. Не були порушені права відповідача і при прийнятті оспорюваних ним ухвали Львівської міської ради від 01.10.2015 року № 5286 в частині п. 12 ухвали, та видачі позивачу свідоцтва про право власності від 12.04.2015 року та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 49116507 від 04.12.2015 на бланку ЕКМ №412046, оскільки не доведено, що при їх прийнятті чи фактично внаслідок дій позивача було порушено межу суміжних землеволодінь. Зокрема, у справі жодною зі сторін клопотання про призначення у справі з цих питань судової експертизи не заявлялось. На підтвердження своїх доводів відповідач суду не надав жодних доказів, які б спростовували наявні у справі письмові докази долучені позивачем, зокрема не замовляв складення та не надав суду акту про показ та передачу межових знаків належної йому та третій особі земельної ділянки на [ADDRESS] . При цьому на замовлення позивача був складений акт про показ та передачу межових знаків земельної ділянки від 03.08.2016, з якого вбачається, що було здійснено винесення в натуру кутів повороту межі земельної ділянки (кадастровий номер: [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] та закріплено точки межі земельної ділянки. Відповідно до ч. 3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Суд враховує, що під час розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу [PERSON] для обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] питання меж землекористування як спірне було предметом розгляду на узгоджувальній комісії для вирішення земельних спорів, створеній на підставі ухвали Львівської міської ради від 14.11.2012 № 1826. На засіданні даної комісії 17.10.2014 погоджено межу між земельними ділянками на [ADDRESS] та [ADDRESS] по лінії Б-В відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку від 23.03.2009, виданого [PERSON] , [PERSON] Тобто узгодження меж земельної ділянки сторін, що є передумовою ухвали про затвердження проекту землеустрою, відбулося відповідно до вимог та у спосіб передбачені чинним законодавством. За цих обставин, наявності доказів обґрунтованості первісного позову та відсутності таких доказів в обгрунтування зустрічного позову, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову. З наведених вище підстав суд вважає спростованими доводи відповідача у зустрічній позовній заяві та інших заявах по суті спору. Оскільки первісний позов задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати (судовий збір та вартість послуг надання правової допомоги, яка підтверджується у відповідності з вимогами ЦПК України квитанцією та переліком, й вартістю наданих послуг), що становить 4640 грн. Виходячи із вищенаведеного та

Outcome: approved