Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, а також аліменти у розмірі 1\\4 частини зі всіх видів заробітку на її утримання до досягнення дитиною 3-х річного віку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона 02 березня 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Під час сумісного проживання у них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Спочатку, після реєстрації шлюбу вони проживали у відповідача, де вона і була зареєстрована, а з 01 квітня 2014 року після сварки вона пішла до своїх батьків, при цьому знялась з реєстрації 22 квітня 2014 року і у той же день прописалась. Матеріальну допомогу відповідач на дитину не надає. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не прибула, про час, місце та дату розгляду справи була повідомлена належним чином та своєчасно. Надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на позові наполягає. Відповідач у судове засідання не прибув, про час, місце та дату слухання справи був повідомлений належним чином та своєчасно. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов не визнає повністю і просить у його задоволені відмовити. Його інтереси у суді представляє [PERSON] У судовому засіданні представник відповідача, який діє на підставах та повноваженнях перевірених судом, позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Також пояснив, що він разом зі своїм довірителем заперечують наявність обставин, які стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом, та не визнають їх. Зазначив, що відповідач добровільно регулярно перераховує на імя позивача грошові кошти в розмірі від 2000 до 10000 рублів. Вказане підтверджується відповідними фінансовими документами. Таким чином, відповідач добросовісно ставиться до виконання батьківських обовязків стосовно утримання дитини, а дійсно метою звернення позивача до суду є її бажання зафіксувати судовим рішенням мниму неналежність виконання відповідачем батьківських обовязків щодо утримання дитини, штучно створивши відповідну судову преюдицію, оскільки між ними існує спір щодо усунення перешкод позивача у спілкуванні відповідача з дитиною та визначення способу та порядку відповідача участі у вихованні дитини. Вважає, що в даному випадку позивач зловживає правом на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів, надала разом з тим суду відомості щодо обставин справи, що стали підставами позову, які не відповідають дійсності. Просить у задоволені позову відмовити в повному обсязі. Суд вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що з 02 березня 2013року (а.с.4) сторони перебувають у шлюбі, 25 березня 2014 року у сторін народився син [PERSON] (а.с.4 зворот), батьком якого у свідоцтві про народження записаний відповідач по справі, крім того вказані обставини визнані сторонами та відповідно до ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до копій квитанцій відповідач сплачував аліменти 17 лютого 2015 року у розмірі 112,50 рублів з вказівкою отримувач [PERSON], та у розмірі 9000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 15 жовтня 2015 року у розмірі 30 рублів з вказівкою отримувач [PERSON], та 15 жовтня 2015 року 2000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 12 грудня 2014 року у розмірі 5000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 21 листопада 2014 року у розмірі 6000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 10 серпня 2015 року у розмірі 5000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 10 серпня 2015 року у сумі 62,50 рублів з вказівкою отримувача [PERSON]; 20 жовтня 2014 року у сумі 7000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 01 липня 2015 року у сумі 5000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 01 липня 2015 року у сумі 62,50 рублів отримувач [PERSON]; 16 вересня 2014 року у розмірі 6000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 25 березня 2016 року у сумі 10000 рублів без вказівки отримувача та призначення платежу; 25 березня 2016 року у розмірі 125 рублів отримувач [PERSON] (а.с.32-40). Також слід зауважити, що у квитанціях в яких не зазначено отримувача та призначення платежу не зрозуміло на імя кого ця картка і кому саме ці кошти переводить відповідач. Тобто не можливо стверджувати про те, що усі ці кошти дійсно перераховані позивачу на утримання їх сумісної дитини. Відповідач та його представники не надали суду достовірних та достатніх доказів в обґрунтування доводів про той факт, що він постійно при можливості сплачує у добровільному порядку аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини [PERSON]. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно розміру сплати аліментів відповідачем на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. \~ Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). \~ Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, сторонам було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та протоколом судового засідання. З урахуванням вищенаведеного, приймаючи до уваги матеріальне забезпечення сторін, виходячи з принципу розумності, справедливості, загальних засад цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів малолітньої дитини, суд вважає необхідним визначити міру потреби позивача і міру можливості відповідача сплачувати аліменти на утримання\~ малолітньої дитини в розмірі\~\~1/6 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 27 липня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що між сторонами не має домовленості відносно утримання непрацездатної дружини. Згідно\~ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Таким чином, з врахуванням даних про особу відповідача та встановлених законом розмірів прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на її утримання необхідно стягнути аліменти у розмірі 1/8\~частини від всіх видів доходів щомісячно починаючи із дня подання позову до суду до досягнення дитиною трьох років. Як передбачено\~ст. 84 СК України\~аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, присуджуються від дня предявлення позову до суду, а саме з 27 липня 2016 року, і до досягнення дитиною трьох років. Доводи відповідача та представника відповідача про те що він не визнає позов, оскільки відповідач добровільно сплачує аліменти та має мінливий заробіток, суд не бере до уваги, оскільки вони нічим не підтверджені, крім слів самого відповідача, так як відповідно до вимог чинного законодавства України рішення суду ухвалюється на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що відповідно до ч.1 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на імя кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. Згідно з п.3 ч. 2 ст. 179 СК України, неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Розяснити відповідачу, що відповідно до ст. 186 Сімейного кодексу України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачення аліментів. У разі нецільового витрачення аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділення Державного ощадного банку України. При розгляді даної справи про стягнення аліментів суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК роз'яснив сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів. Суд, відповідно до положень п. 1 ч.1\~ст. 367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн. та 551,20 грн. за іншу позовну вимогу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial