Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони мають різні погляди на шлюб та сімю, вони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, з грудня 2017 року проживають окремо. Збереження шлюбу, на думку позивача, не можливе. В судове засідання позивач не зявилася, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підпримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечив. Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 28.05.2016 року між сторонами зареєстровано шлюб Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 108, про що видано свідоцтво про шлюб серії І-ОК № 197818. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОК № 340187, виданого Виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 162. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги доводи викладені в позовній заяві, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право відновити своє дошлюбне прізвище, як вона просить про це в позовній заяві. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина понесених витрат, а саме 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved