Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом та після уточнення позовної заяви просила суд, визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим за адресою [ADDRESS]. Зобов'язати Відділ паспортно-реєстраційної та імміграційної роботи Дніпропетровського району Дніпропетровської області зняти відповідача [PERSON] з реєстрації у будинку [ADDRESS]. Представник відповідача в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні надавши до суду письмові заперечення, які обґрунтовані тим, що позивачка [PERSON] наполягає на тому, що відповідно п.6 договору купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS], який був укладений між колишньою власницею домоволодіння [PERSON] та позивачкою. Відповідач [PERSON] начебто був зобов'язаний звільнити будинок у добровільному порядку, та знятися з реєстрації за вищезазначеною адресою. Але згідно п.6 вищезазначеного договору купівлі-продажу домоволодіння, не вбачається про те, що відповідач [PERSON] був стороною правочину, або він брав на себе будь-які зобов'язання про які зазначає, позивачка. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що позивачка [PERSON] придбала домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 27.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №431.(а.с.5-6). На момент укладання вищевказаного договору в будинку був зареєстрований відповідач [PERSON] з 15.06.2006 року згідно домової книги форма №18.(а.с.40-41). Згідно акту про не проживання людини в будинку від 12.01.2014 року за підписом сусідів-свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за підписом Голови квартального комітету Кряж Р.Н. №23 с. Кіровське Дніпропетровського району Дніпропетровської області, відповідач [PERSON] не проживає по [ADDRESS] з жовтня 2012 року та по теперішній час.(а.с.39). Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2012 року [PERSON] було усунуто перешкоди у користуванні будинком [ADDRESS]; вселено [PERSON] в будинок [ADDRESS] та зобов'язано [PERSON] передати [PERSON] ключі від вхідних дверей у будинок [ADDRESS]. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'єю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Частина 2 статті 415 Цивільного кодексу України встановлює, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (Стаття 72 ЖК Української РСР). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Крім того, згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте, позивачкою не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, з яким норма ст. 72 ЖК України пов'язує можливість визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановленого терміну. Разом з тим не надано достатніх доказів того, що відповідач [PERSON] не проживає та не веде господарства, тобто не сплачує рахунки за електроенергію та газ в домоволодінні [ADDRESS], а тому вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з відмовою позивачці у задоволенні її вимог, судові витрати (судовий збір) не підлягає стягненню з відповідача і підлягають покладенню на позивачку.

Outcome: dismissed