Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 9 872,08 гривень та судові витратив розмірі 243,60 грн. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 01.08.2012 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду водія у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп», відповідач перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та за кордоном, отримав пластикові карти ТзОв «Золотий Екватор» та ТзОВ «Синенергія» для заправки транспортних засобів дизельним пальним для виконання транспортних завдань, під час виконання перевезення на автопоїзді 17166КА/18413КА за маршрутом Україна-Білорусія-Україна, згідно з подорожнім листом №209605 від 02.06.2013 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишок дизельного пального становив в розмірі 370 літрів, відповідачем придбано 5191 літр дизельного пального, після повернення залишок пального становив у розмірі 110 літрів, згідно затверджених норм витрат палива даного автомобіля під час виконання даного маршруту відповідач повинен був використати 4869 літрів палива, однак згідно з поданими відповідачем подорожнім листом та розшифровки до нього витрата палива по вказаному маршруту склала в розмірі 5451 літр, перевитрати в розмірі 582 літри на загальну суму 5990,22 грн. Під час виконання маршруту Україна-Росія-Україна згідно з подорожнім листом №267054 від 29.07.2013 року при виїзді залишок палива в баках становив розмірі 110 літрів, відповідачем придбано 7635 літрів пального, після повернення залишок палива становив в розмірі 150 літрів, за встановленими нормами витрата палива мала становити в розмірі 7074 літри, однак згідно з поданими відповідачем подорожнім листом та розшифровки до нього витрата палива по вказаному маршруту склала в розмірі 7595 літрів, перевитрата 521 літр на загальну суму 3881,86 грн., жодних документів, які б обґрунтовували перевитрату палива в зазначених розмірах відповідачем надані не були, відповідно до наданих розшифровок до вказаних подорожніх листів заправки неодноразово перевищували реальний вміст паливних баків, таким чином перевитратою палива відповідачем завдано позивачу збитків на загальну суму 9872,08 грн., які відповідач добровільно не відшкодував, 02.12.2013 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, позов підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, в зв'язку із чим суд, враховуючи письмову заяву представника позивача, вважав за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 01.08.2012 року [PERSON] прийнято на роботу на посаду водія у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на умовах повної матеріальної відповідальності, відповідач перебуваючи в трудових відносинах з підприємством, неодноразово перебував в службових відрядженнях в межах України та за кордоном, під час виконання перевезення на автопоїзді 17166КА/18413КА за маршрутом Україна-Білорусія-Україна, згідно з подорожнім листом №209605 від 02.06.2013 року при виїзді автомобіля в рейс в паливних баках залишок дизельного пального становив в розмірі 370 літрів, відповідачем придбано 5191 літр дизельного пального, після повернення залишок пального становив у розмірі 110 літрів, згідно затверджених норм витрат палива даного автомобіля під час виконання даного маршруту відповідач повинен був використати 4869 літрів палива, однак згідно з подорожнім листом та розшифровки до нього витрата палива по вказаному маршруту склала в розмірі 5451 літр, перевитрати в розмірі 582 літри на загальну суму 5990,22 грн. Під час виконання маршруту Україна-Росія-Україна згідно з подорожнім листом №267054 від 29.07.2013 року при виїзді залишок палива в баках становив розмірі 110 літрів, відповідачем придбано 7635 літрів пального, після повернення залишок палива становив в розмірі 150 літрів, за встановленими нормами витрата палива мала становити в розмірі 7074 літри, однак згідно з подорожнім листом та розшифровки до нього витрата палива по вказаному маршруту склала в розмірі 7595 літрів, перевитрата 521 літр на загальну суму 3881,86 грн., жодних документів, які б обґрунтовували перевитрату палива в зазначених розмірах відповідачем надані не були, відповідно до наданих розшифровок до вказаних подорожніх листів заправки неодноразово перевищували реальний вміст паливних баків і таким чином перевитратою палива відповідачем завдано позивачу збитків на загальну суму 9872,08 грн., які відповідач добровільно не відшкодував, 02.12.2013 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Наведені обставини підтверджуються витягом з наказу № 74-кф від 01.08.2012 року; витягом з наказу №149-кф від 02.12.2013 року; копією подорожнього листа №267054 від 29.07.2013 року; копією подорожнього листа №209605 від 02.06.2013 року; копіями розшифровок до подорожніх листів; копією наказу №45 від 11.08.2010 року; копією норм витрат палива на рухомий склад до наказу №45 від 11.08.2010 року; іншими матеріалами справи. Дані правовідносини регулюються: - ст. 130 КЗпП України, за якою працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене; - п.1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, згідно з яким працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. - ст. 136 КЗпП України, за якою покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Оскільки внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх обов'язків ТОВ «Орлан-Транс-Груп» заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 9 872,08 грн., яку відповідач добровільно відшкодовувати відмовляється, то зазначену шкоду необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України в зв'язку із повним задоволенням вимог позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 130,134,135-1, 136 КЗпП України,

Outcome: approved