Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і обгрунтовує його тим, що вона з 1997 року по теперішній час тимчасово проживала і працювала в Греції. В період з 23.11.2013 року вона позичила доньці [PERSON] кошти, здійснивши їх переказ з Греції, а саме 21.11.2013 року 200 євро, 30.12.2013 року 100 євро, 26.01.2014 року 200 євро, 17.04.2014 року 100 євро, 15.10.2014 року 7000євро, 28.03.2014 року 1100 євро, 21.05.2015 року 1000 євро, 15.06.2015 року 1000 євро, 18.06.2015 року 1000 євро, 22.06.2015 року 1000 євро. Також вона передала за договором позики для [PERSON] гроші, які отримала донька [PERSON] [PERSON]: 30.09.2015 року 500 євро. 19.09.2014 року вона передала за договором позики для [PERSON] гроші в сумі 100 євро, які отримав її чоловік [PERSON]. Всього передала кошти в сумі 14200 євро. В 2014 році донька [PERSON] отримала від неї [PERSON] кошти в сумі 3000 євро для передачі сестрі [PERSON] і передала ці кошти за договором позики чоловіку [PERSON] [PERSON] В липні 2015 року за договором позики вона передала [PERSON] кошти в сумі 2500 євро. За договором позики вона передала [PERSON] (за довіреністю) кошти в сумі 18477,47грн., які зберігалися на депозитному рахунку в КБ «ПриватБанк». Загальна сума боргу [PERSON] перед нею [PERSON] становить 19700 євро та 18477,47грн., які [PERSON] повинна була повернути в вересні 2016 року. В добровільному порядку [PERSON] повертати кошти, взяті в борг, відмовляється повертати. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь 19700 євро, 18477,47грн., загальна сума 579\~294,47грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], її представник позовні вимоги підтримали повністю. В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позову, пояснив, що позивачем не надано жодного доказу, що свідчив би про факт одержання коштів у борг із зазначенням дати отримання та строку повернення позики. Твердження позивача про існування між [PERSON] та [PERSON] відносин, заснованих на договорі позики, є хибним і не відповідає дійсності. Кошти, які передавала [PERSON] доньці [PERSON], це була передача коштів від матері доньці (подарунки на день народження та ін.). Деякі кошти взагалі необхідно було передати іншим особам. Жодних розмов щодо надання коштів у борг не існувало. Законодавством не передбачено можливість підтвердження одержання коштів за договором позики показаннями свідків. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в Греції і за системою грошових переказів (а.с.6-7) здійснила переказ грошових коштів відповідачу [PERSON] (своїй доньці): 21.11.2013 року 200 євро, 30.12.2013 року 100 євро, 26.01.2014 року 200 євро, 17.04.2014 року 100 євро, 15.10.2014 року 7000євро, 28.03.2015 року 1000 євро, 21.05.2015 року 1100 євро, 15.06.2015 року 1000 євро, 18.06.2015 року 1000 євро, 22.06.2015 року 1000 євро. 19.09.2014 року здійснила переказ 100 євро [PERSON] (чоловіку [PERSON]С.), 30.09.2015 року 500 євро [PERSON] (доньці [PERSON]С.). Крім того, позивач стверджує про передачу коштів відповідачу в сумі 3000 євро через доньку [PERSON] в 2014 році та особисто в липні 2015 року передачу коштів в сумі 2500 євро за договором позики. Довідка КБ «ПриватБанк» від 29.09.2016 року (а.с.9) підтверджує отримання [PERSON] 13.07.2015 року коштів в сумі 18477,47грн. по депозитному рахунку №26358625413589. Ця довідка не підтверджує отримання коштів в борг за договором позики [PERSON] Згідно з ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивач, її представник стверджують, що між [PERSON] та [PERSON] з приводу отриманих коштів склалися відносини, засновані на договорі позики. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені\~\~родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження\~\~укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з постановою Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі №6-63цс13, правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики\~після\~\~отримання коштів,\~підтверджуючий як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14 згідно з нормами ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. При передачі коштів відповідачу договори позики, боргові розписки укладені не були. Відсутні письмові документі, які б підтверджували, що між сторонами склалися відносини за договором позики. Цивільним кодексом України не передбачена можливість підтвердження фактів передачі коштів в борг за договором позики показаннями свідків. Згідно з ст.218 ЦК України заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. 27.09.2016 року до Сумського відділу поліції звернулися [PERSON] та [PERSON] В заяві [PERSON] стверджувала, що за її кошти донька [PERSON] придбала їй квартиру і на даний час не дає змоги в ній жити та не повертає кошти. [PERSON] в заяві стверджувала, що в вечірній час мати разом з сестрою та чоловіком сестри приходили за її місцем мешкання та порушували спокій, влаштували конфлікт, зазначивши, що у нею з матірю є спірні питання щодо нерухомого майна. З письмових пояснень [PERSON] в матеріалах перевірки вбачається, що [PERSON] передавала кошти [PERSON] для придбання житла, яке планувала придбати для себе. Матеріали перевірки Сумського відділу поліції за заявами [PERSON] та [PERSON] не підтверджують, що між сторонами склалися відносини за договорами позики. З викладених підстав, вимоги [PERSON] про стягнення коштів в сумі 18477,47грн. та в еквіваленті 19700 євро, в загальній сумі 579\~294,47грн. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed