Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми за договором позики, за наступними підставами. Як зазначає позивач, 04 січня 2016 року за договором позики він передав у власність відповідачеві [PERSON] 27925,00 доларів США, які останній зобов'язався повернути через шість місяців. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] надав позивачеві розписку, виконання зобов'язання було забезпечено поручительством відповідачів [PERSON] та [PERSON] Оскільки відповідачем [PERSON] гроші позивачеві у встановлений строк повернуті не були, останній, посилаючись на ст. 1048 ЦК України, вважає, що має право на отримання, окрім основної суми боргу, процентів від суми позики у розмірі облікової ставки НБУ, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі вимог статті 625 ЦК України. Позивач вказує, що на день звернення до суду з позовом, згідно до офіційного курсу НБУ, 27925,00 доларів США еквівалентно 730378,00 гривень, сума процентів у розмірі облікової ставки НБУ, за розрахунками позивача, складає 272349 гривень, сума процентів за статтею 625 ЦК України 40461,00 гривень. На підставі викладеного позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму 1043188,00 гривень, а також понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 10587,00 гривень. У судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов визнали повністю, пояснивши, що дійсно брали у борг у позивача грошові кошти у сумі 16000 доларів США три роки тому, однак гроші позивачеві своєчасно не повернули. Позивач нарахував проценти на суму боргу, загальна сума боргу разом з нарахованими процентами склала 27925 доларів США. 04.01.2016 року на цю суму відповідачем [PERSON] було написано розписку. Фактично ж грошові кошти у сумі 27925 доларів США позивач відповідачам не передавав. Відповідачка до судового засідання не з'явилася повторно, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, позивачем на підтвердження заявлених ним вимог надано судові оригінал розписки від 04.01.2016 року, згідно до якої 04.01.2016 року відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 27925,00 доларів США, які зобов'язується повернути протягом шести місяців. Однак, у судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що гроші у сумі 27925,00 доларів США у позивача [PERSON] він фактично не отримував, розписку написав, оскільки був винним позивачеві гроші у розмірі 16000,00 доларів США за іншим договором позики, внаслідок невиконання якого позивачем були нараховані відсотки і загальна сума заборгованості склала саме 27925,00 доларів США. Ці відомості також підтвердив у судовому засіданні сам позивач [PERSON], аналогічні пояснення були дані у судовому засіданні відповідачем [PERSON] Таким чином, на думку суду, вбачається, що у даному разі фактично між сторонами не було укладено договір позики на суму 27925,00 доларів США, оскільки передання грошей позивачем відповідачеві [PERSON] у цій сумі 04 січня 2016 року не відбувалося. Договором поруки, згідно до статті 553 ЦК України, є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Тобто, зі змісту цієї статті вбачається, що договір поруки, по-перше, є похідним від договору позики, по-друге, укладається безпосередньо з поручителем. У вказаному договорі, згідно до вимог статті 553 ЦК України, суттєвими умовами, що повинні бути узгоджені між сторонами, є ступінь відповідальності поручителя за порушення виконання зобов'язання боржником повне або часткове забезпечення виконання зобов'язання, наявність /відсутність субсидіарної відповідальності. З розписки, наданої до матеріалів справи позивачем, вказаних відомостей не вбачається, поручителем зазначено лише відповідача [PERSON], відповідачка [PERSON], згідно до цієї розписки, просто надала згоду як дружина позичальника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що дійсно між позивачем та відповідачем [PERSON] існує боргове зобов'язання, однак не на суму 27925,00 гривень, і виникло воно не 04.01.2016 року. З огляду на наведене, безпідставними є посилання позивача на порушення відповідачами строку виконання зобов'язання, що виникло 04.01.2016 року, та нарахування сум процентів за ці порушення на підставі статей 625 та 1048 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позивачем у даному випадку було невірно обрано спосіб захисту своїх порушених прав, тому вимоги про стягнення боргу за договором позики з відповідачів на користь позивача задоволенню не підлягає. Також, у відповідності до статті 141 ЦПК України, не підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати по сплаті судового збору, оскільки суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed