Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить позбавити відповідача - [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , мотивуючи тим, що на протязі вже більше 8-ми років вона займається вихованням своєї малолітньої внучки: [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є її дочка - [PERSON] , а батько дитини у свідоцтві про її народження записаний лише формально та його місце перебування зовсім не відомі, так як з дня народження внуки він не разу не з`являвся та не цікавився її життям. Онука проживає разом з нею та знаходиться на повному її утриманні. Матеріальну допомогу дитині відповідач не надає, фізичним станом дитини не займається, матеріально не забезпечує, не працює, домашнього господарства та особистого селянського господарства не веде, зловживає спиртними напоями, байдуже ставиться до дитини, не дбає про неї, самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, на профілактичні бесіди уповноважених осіб не реагує, тобто повністю ухиляється від виконання своїх обов`язків по утриманню та вихованню доньки. Тому позбавлення її батьківських прав щодо доньки [PERSON] відповідатиме інтересам дитини. Відзив на позов відповідачем не подавався. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, з наведених в ньому підстав. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечувала, зазначивши, що вона не може займатися вихованням та утриманням дитини, оскільки з нею не проживає. Причини пояснити не змогла. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Овруцької міської ради в судовому засіданні підтримала думку про доцільність задоволення позову, що є позицією органу опіки та піклування, яка висловлена і у висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, представника позивача, представника третьої особи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріально забезпечувати та утримувати її. Згідно із ч.ч.2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав закріплені в ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч.1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 16 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, що передбачені ст.166 СК України. Частинами 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд у справі № 753/2025/19 (постанова від 6 травня 2020 року). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.08.2012 (а.с.14). В судовому засіданні встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] проживає разом із дідом та бабою: [PERSON] та [PERSON] - позивачем, в їх господарстві, що в [ADDRESS] . [PERSON] та [PERSON] ведуть постійний догляд за онуками, виховують їх, забезпечують їм всі належні умови для повноцінного розвитку та проживання. Відповідач вихованням та матеріальним забезпеченням своєї доньки не займається. Вона взагалі не цікавиться її життям, здоров`ям та матеріальним забезпеченням. Жодного разу не відвідувала навчальний заклад, в якому навчається дитина. Вказані обставини підтверджуються: копією паспорта серії [NUMBER] від 23.04.1998, випискою з погосподарської книги №571 від 22.04.2021, довідкою Овруцької міської ради №572 від 22.04.2021, актом обстеження №5 від 19.05.2021, довідкою Бондарівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Великохайчанської філії ОЗО Овруцької міської ради Житомирської області від 19.05.2021 №21, свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.02.1987, характеристиками, виданими виконавчим комітетом Овруцької міської ради №№71,72 від 07.05.2021, характеристикою Бондарівського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Великохайчанської філії ОЗО Овруцької міської ради Житомирської області від 19.05.2021 №20, копією паспорта серії [NUMBER] від 02.01.2001, копією паспорта серії [NUMBER] від 21.08.2008, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів №42413/06-30-55-73-03 від 15.04.2021 (а.с.5-11, 15,17-21, 23). Характеристика, видана виконавчим комітетом Овруцької міської ради на [PERSON] , [INFO] , свідчить, що остання народилася в селі Великий Кобилин Овруцького району Житомирської області, але фактично за місцем реєстрації не проживає. В зареєстрованому шлюбі не перебуває. Зловживає спиртними напоями. Має доньку, але з дитиною на даний час не проживає, її вихованням не займається і не цікавиться дитиною. На території Великохайчанського старостинського округу ніде не працює (а.с.22). Виконавчий комітет Овруцької міської ради надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №02-09/2651 від 16.08.2021, в якому зазначили, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Овруцької міської ради, яке відбулося 27.05.2021, розглядалося питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . 27.05.2021 до служби у справах дітей Овруцької міської ради надійшла заява від [PERSON] щодо позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки - [PERSON] . Дане звернення було винесено на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Овруцької міської ради (далі Комісія). На засіданні Комісії було вирішено підготувати проект рішення виконкому Овруцької міської ради про надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . 27.05.2021 виконавчим комітетом Овруцької міської ради було прийнято рішення № 174 «Про падання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] ». Вищевказане рішення обгрунтовується тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків стосовно своєї малолітньої доньки. Також, 25.05.2021 було здійснено обстеження умов проживання [PERSON] , згідно з актом, дівчинка проживає разом з дідусем і бабусею. Мама малолітньої перебувала на обліку у служби ще коли сама була дитиною, зараз не займається вихованням дитини, часто зникає, проживає на даний момент в с. Левковичі. На засіданні комісії була присутня бабуся дівчинки - [PERSON] та мама - [PERSON] . Мама малолітньої пояснила, що згодна, щоб її позбавили батьківських прав, так як вона не може виховувати дитину. Після засідання комісії, гр. [PERSON] звернулася до ССД із заявою вх..№ 349 від 26.05.2021, згідно з якою, вона відмовляється від своєї дитини. Комісія 16.08.2021 прийняла рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітньої доньки - [PERSON] , зважаючи на самостійне прохання останньої щодо позбавлення її батьківських прав, що підтверджує свідоме нехтування, і ухилення її від виконання батьківських обов`язків та захищаючи права та інтереси малолітньої дитини, та відповідно про надання висновку (а.с.38-40). Копія заяви [PERSON] від 26.05.2021 підтверджує факт відмови останньої від своєї малолітньої дитини - [PERSON] , 2012 року народження, по тій причині, що не може виховувати її як потрібно (а.с.41). За положенням ч. 6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Оцінюючи обставини справи та досліджені докази у справі, суд, надаючи правову оцінку висновку органу опіки та піклування вважає, що цей висновок є обґрунтованим та відповідає інтересам дитини. Таким чином, за встановлених обставин та визначеного правового врегулювання, суд приходить до висновку, що [PERSON] самоухилилася від виховання своєї дитини, її утримання, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, та враховуючи, що в судовому засіданні знайшли своє підтвердження обставини, які доводять факт ухилення останньої від своїх обов`язків щодо виховання дочки та її утримання, відповідно до ст. 164 СК України її слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Від сплати судового збору позивач звільнена ухвалою Овруцького районного суду від 22.06.2021, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 908 грн. в дохід держави.

Outcome: approved