Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому 16.08.1997 року, актовий запис №1474. Крім цього, просить стягувати з відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 33% від доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що спільне життя між сторонами не склалося. Після одруження їхні відносини поступово погіршувалися в силу тривалої відсутності відповідача через часті відрядження. Тривалий період життя відповідача у спосіб вільний від сім'ї наклав негативний відбиток на їхні відносини. Після його повернення ситуація значно погіршилася, оскільки відповідач став зловживати спиртними напоями, самоусунувся від спільного ведення домашнього господарства. З 2005 року вони не підтримують подружні відносини, вона докладала зусилля для відновлення стосунків, однак це не призвело до позитивних наслідків. На даний час їх шлюб носить формальний характер, сім'я остаточно розпалася, вони стали чужими людьми, а тому просить розірвати шлюб між ними. Крім цього, оскільки дитина проживає із нею та перебуває на її утриманні, а рівень її доходів не дає можливості забезпечувати дитину матеріально на належному рівні, в той же час відповідач працює, але не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, просить стягувати із відповідача аліменти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, доповнила, що з відповідачем вони разом проживали до 2007 року, коли роз'їхалися проживати окремо, з цього час спроби відновити сім'ю не дали жодних результатів. На даний час примирення між ними не можливе, а тому настоює на розірванні шлюбу, а також стягненні аліментів. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що дійсно на даний час їхня сім'я остаточно розпалася, тривалий час вони не підтримують подружні відносини та разом не живуть, вчиняли спроби примиритися, декілька разів з'їжджалися разом проживати, однак сім'ю зберегти не вдалося. Останній раз вони роз'їхалися окремо проживати два роки тому, на даний час примирення не можливе, а тому не заперечив проти розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів визнав свій обов'язок по сплаті таких на утримання спільної дитини, однак при вирішенні в цій частині позову просить врахувати, що його дохід становить 3500 грн., він працює лише пів року, перебуває в скрутному матеріальному становищі, крім цього хворіє на цукровий діабет. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд задовольняє позов з таких підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.08.1997р. (а.с. 6), шлюб між сторонами укладено 16.08.1997 року, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому вчинено актовий запис №1474. В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя у сторін не склалося. З 2007 року сторони разом не проживають, тривалий час не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть. Обоє сторін в судовому засіданні визнали, що їхня сім'я остаточно розпалася через різні погляди на життя та побут, на даний час шлюб між ними фактично припинився, зберегти його ніхто із сторін не бажає, а тому примирення між ними не можливе. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що на даний час шлюб між сторонами існує формально, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, воно буде суперечити інтересам сторін та дитини, а тому шлюб слід розірвати. Крім цього, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів слід задоволити виходячи з наступного. Як вбачається із свідоцтва про народження (а.с.8), батьками [PERSON], [INFO] являються [PERSON] та [PERSON] У відповідності до вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Законом передбачена рівність такого обов'язку. З врахуванням положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що на даний час неповнолітній [PERSON] проживає із матір'ю [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Відповідач з дитиною не проживає. В судовому засіданні позивач ствердила, що рівень її матеріального становища не дозволяє в повній мірі забезпечити потреби виховання та розвитку дитини. А тому суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини є підставною. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд виходить з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням потреб дитини та наданої допомоги самою матір'ю, враховуючи матеріальний стан відповідача, його стан здоров'я та вік, суд приходить до висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти щомісячно на користь позивача на утримання малолітнього [PERSON] і до досягнення ним повноліття в розмірі 33% з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і що саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення повноцінного розвитку та належних умов проживання дитини. А тому позов слід задоволити, судові витрати покласти на відповідача. При цьому слід роз'яснити сторонам, що як за позивачем, так і за відповідачем залишається право на звернення до суду із позовом про зміну розміру аліментів у випадку зміни матеріального становища відповідача.

Outcome: approved