Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 року шлюб між сторонами розірвано та з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Розміру стягнутих аліментів на утримання дитини позивачу не вистачає у зв'язку із підвищенням цін та зростанням потреб дитини, крім того, з початком відвідування дитячого садочку дитина почала часто хворіти, у зв'язку із чим позивач просить змінити розмір аліментів та стягувати з відповідача 1/4 частки від усіх його видів заробітків та доходів, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За період з червня 2016 р. по липень 2017 р. позивач витратила на лікування дитини близько 6000 грн., у зв'язку із чим вважає, що половину від цієї суми необхідно стягнути з відповідача у вигляді додаткових витрат та стягувати з відповідача 3000 грн. не пізніше вересня 2017 р. кожного року до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позову та пояснив суду, що на даний час він має нову сім'ю та маленьку дитину, якій виповнилось 8 місяців і яка також хворіє. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступних обставин. Відповідно до вимог ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судовим розглядом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.06.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 600 грн. 00 коп. щомісяця, починаючи з 03.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.4) Позивач проживає разом із дитиною за адресою: [ADDRESS]. Суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів, враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів, матеріальний стан позивача у цій справі не поліпшився, а визначений розмір аліментів не можна вважати достатнім для належного утримання дитини, так як встановлений ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум на дитину до 6 років з 1 травня становить 1426 гривень, що значно більше ніж стягується з відповідача за рішенням суду. Відповідно до вимог ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі суду не надано. Відповідно ч. 1,2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи наведені роз'яснення суд вважає за необхідне стягнути аліменти у збільшеному розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат у розмірі 3000 грн. суд вважає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливим обставинами (розвитком здібностей, її хворобою, каліцтвом тощо). Докази, надані позивачем в підтвердження своїх вимог, а саме: медичні висновки, квитанції про внесення за медичні послуги 150 грн. (а.с.29, 34), інформація ПФ «ГАММА-55» (а.с.33) та чеки про сплату за харчування (а.с.37) не підтверджують, що кошти витрачені на лікування дитини за тими призначеннями, які були надані лікарем і що сума цих витрат складає 6000 грн. В зв'язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Позивач також просить стягувати з відповідача на користь позивача раз на рік додаткові витрати у розмірі 3000 грн. не пізніше вересня 2017 р. кожного року до повноліття дитини починаючи з 2018 р., але не зазначає, на які саме додаткові витрати необхідні ці кошти. Суд вважає, що ці вимоги є недоведеними та вважає їх передчасними, так як такі витрати ще не понесені. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial