Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання від 29.01.2007 року, укладеною між нею та відповідачем з її чоловіком [PERSON], оскільки вони не виконували умови договору, а в добровільному порядку розірвати договір відповідач відмовилася. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, підтвердили факти викладені у позові. Відповідач у судовому засіданні визнала позов та не заперечувала фактів викладених у позовній заяві. Зазначила, що останні роки не надавала допомоги згідно з укладеним договором, оскільки сама є інвалідом 2 групи, мешкає за межами міста Миколаєва, та не має ані фінансової ані фізичної змоги надавати утримання та догляд за позивачкою. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду справи, суд дійшов до наступного. 29 січня 2007 року між [PERSON] («відчужувач»), з однієї сторони, та [PERSON] і [PERSON] («набувачі»), з другої сторони, був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №3-66, за яким відчужувач передала у власність набувачів квартиру [ADDRESS], взамін чого набувачі зобовязуються забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно (п. 1.1 договору). Пунктом 2 цього договору визначено, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами у суму 300 (триста) гривень. Утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: забезпечення щоденним триразовим калорійним харчуванням (сніданок, обід і вечеря), забезпечення придатним для носіння одягом та взуттям, забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, надання побутових послуг (прання постільної білизни один раз на 10 днів, ремонт побутової, відеотехніки тощо), забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у вказаній квартирі. У обох сторін є право користування вказаною квартирою. 13 травня 2017 року помер [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ФП №262159. Позивач посилається на те, що [PERSON] за життя та [PERSON] не виконували взяті на себе обовязки, передбачені договором, не звертали увагу на її потреби і стан здоровя, не забезпечували її харчуванням, медикаментами, необхідною допомогою, не відвідували її в лікарні та взагалі погано ставилися до неї. У відповідності з п. 3.1.2 договору, відчужувач має право вимагати розірвання договору у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків за цим договором. За п. 4.3 договору, цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а в разі недотримання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін в судовому порядку. Статтею 744 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до ч. 1 ст. 749 Цивільного кодексу України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За приписами статті 610 цього Кодексу, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини. Частиною 1 ст. 756 цього Кодексу передбачено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Приймаючи до уваги не виконання набувачами своїх обовязків за договором довічного утримання та визнання даного факту відповідачкою у судовому засіданні, наявні підстави для розірвання цього договору, і як наслідок підлягає припиненню їх право власності на квартиру та підлягає визнанню право власності на квартиру за позивачем, а тому позов підлягає задоволенню. Оскільки, позивач та відповідач є інвалідами 2 групи, та звільненні від сплати судового збору, в порядку частини 2 статті 88 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі ст. ст. 610-611, 744, 749, 755-756 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved