Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «АВТРАМАТ», в якому просила стягнути на її користь компенсацію матеріального збитку у розмірі 4000 грн. В позові [PERSON] вказала, що відповідач в день її звільнення, тобто 22.06.2014 року і до теперішнього часу не провів повний розрахунок, заподіяв їй матеріальну шкоду. Тому вважала, що відповідач зобов'язаний відшкодувати матеріальний збиток у розмірі 4000 грн. на підставі ст. 117 КЗпП. Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, посилаючись на обставини, що зазначені у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, заяв про відкладення або про розгляд справи за відсутності представника відповідача до канцелярії суду не надходило. Суд, дослідивши надані докази, вислухавши пояснення позивачки, дійшов наступного: Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2014 року було стягнуто з ПАТ «АВТРАМАТ» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 2536,10 грн. Частиною 1 статті 117 КЗпП встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судовим розглядом встановлено, що виходячи з обставин справи та спірних правовідносин, фактично позивачем висунуто до відповідачів вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку по заробітній платі по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 (далі - Порядок), у всіх випадках збереження середньої заробітної плати (крім оплати часу відпусток та компенсації за невикористані відпустки) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачкою не надано, а з рішення суду не вбачається, за який саме період виникла заборгованість по заробітній платі, а тому у суду відсутня можливість встановити дату з якого повинен бути зроблений розрахунок середнього заробітку. Крім того, позивачем не надано доказів того, що на теперішній час рішення Московського районного суду м. Харкова від 29.10.2014 року не виконано та відповідачем не сплачено заборгованість по заробітній платі. Надання таких доказів потрібно для встановлення кінцевої дати проведення розрахунку середнього заробітку. В судовому засіданні судом були роз'ясненні [PERSON] права, передбачені ст.ст. 10, 11, 27, 31, 60 ЦПК України. Жодних клопотань позивачкою під час розгляду не заявлялося. За таких обставин, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «АВТРАМАТ» про стягнення середнього заробітку належить відмовити.

Outcome: dismissed