overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 5,00 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Злинської сільської ради. У жовтні 2018 року їй стало відомо, що від її імені з відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, який вона не підписувала, а тому вважає даний договір недійсним. 30 січня 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 33). 25 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 41). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що громадянка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,00 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту. 17 липня 2015 року від імені позивача [PERSON] , як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард», як орендаря, укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору та витягом про державну реєстрацію. Відповідно до висновку експерта № 255 від 11.12.2018 року підпис у договорі і акті приймання-передачі не можливо судити в категоричній або вірогідній формі про наявність або відсутність тотожності. Враховуючи, що [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки виданий 17.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 5,00 га, яка розташована на території Злинської сільської ради. Позивач зазначила, що вона не укладала з відповідачем і не підписувала договір оренди земельної ділянки, а тому вважає даний договір недійсним. Дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки № 607 площею 5,00 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0607, яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту. 09 липня 2015 року від імені позивача [PERSON], як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард», як орендаря, укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору та витягом про державну реєстрацію. Відповідно до висновку експерта підпис у договорі і акті приймання-передачі виконані не [PERSON], а іншою особою. Враховуючи, що [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 09.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 5,07 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0591, яка розташована на території Злинської сільської ради. У січні 2019 року їй стало відомо, що від її імені з відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, який вона не підписувала, а тому вважає даний договір недійсним. 8 лютого 2019 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 27). 1 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 54). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що громадянка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,07 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0591, яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту (а.с.17). 17 липня 2015 року від імені позивача [PERSON] , як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард», як орендаря, укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору та витягом про державну реєстрацію. Відповідно до висновку спеціаліста № 23 від 27.09.2019 року підпис у договорі і акті приймання-передачі виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с. 37-51). Враховуючи, що [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки виданий 17.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 5,79 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0594, яка розташована на території Злинської сільської ради. У січні 2017 року їй стало відомо, що від її імені з відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки, який вона не підписувала, а тому вважає даний договір недійсним. 21 грудня 2017 року ухвалою суду відкрито провадження у справі (а.с. 22). 30 січня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 26). Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року N 9 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до частини 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що громадянка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,79 га, кадастровий номер 3523181600:02:001:0594, яка розташована на території Злинської сільської ради, що підтверджується копією державного акту (а.с. 5). 8 липня 2015 року від імені позивача [PERSON] як орендодавця і ТОВ «СТОВ «Авангард» як орендаря укладено договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією договору та витягом про державну реєстрацію (а.с. 6, 8-10). Відповідно до висновку спеціаліста № 26 від 27.11.2019 року підпис у договорі і акті приймання-передачі виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Враховуючи, що [PERSON] власноручно не підписувала договір оренди земельної ділянки від 8.07.2015 року, даний договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Судові витрати слід віднести за рахунок відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований відповідач, який є її сином. [PERSON] в квартирі не проживає з січня 2017 року. Реєстрація відповідача у спірній квартирі порушує права позивача як власника. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй будинком. У судове засідання позивач не з`явилася, про причини неявки не повідомила. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без її участі. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, підтвердила обставини, викладені в позові. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав клопотання про розгляд справи без його участі. З клопотання вбачається, що проти задоволення позову відповідач не заперечує. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи надав клопотання про розгляд справи без участі представника виконкому. При ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Судом постановлена ухвала про розгляд справи без його участі. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим такі обставини. Позивач є\~власником квартири\~ [ADDRESS] (а.с. 8, 9). У квартирі зареєстрований відповідач (а.с. 10, 14). У зазначеній квартирі [PERSON] не проживає з січня 2017 року (а.с. 11). Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які регулюються ст. 405 ЦК України. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає у спірній квартирі з січня 2017 року, його реєстрація в квартирі, належній позивачу, завдає перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження власним майном, домовленостей між сторонами щодо порядку користування житлом не було, перешкоди у користуванні житлом відповідачу не чинились. Крім того, у зв`язку з реєстрацією відповідача в квартирі позивача на нього нараховуються житлово-комунальні послуги, що завдає додаткових майнових витрат позивачу. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений нею судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідач з 2001 року не проживає за вказаною адресою, виїхала. Шлюб між сторонами розірвано. Позивач несе додаткові витрати по обслуговуванню квартири, по оплаті комунальних послуг. Просить визнати [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених в позові, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не відомо. Представник Комунального підприємства «Центр» Виконавчого комітету Херсонської міської ради при вирішенні питання поклався на розсуд суду. Представник Херсонської міської ради в судове засідання не з'явився. За таких обставин та зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, третю особу, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що відповідно до ордеру від 13.12.2000 року №499, [PERSON] та її сім'ї, надано право на заняття житлової площі по [ADDRESS]. З довідки №3863 від 30.01.2014 року вбачається, що в [ADDRESS] зареєстровано [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до листа КП «Центр» ВК ХМР від 26.05.2014 року №01-16ж/375, адресованого [PERSON], гуртожиток по [ADDRESS] передано до комунальної власності Херсонської міської територіальної громади. Відповідно до акту КП «Центр» від 18.02.2014 року [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], але не проживає з 2001 року. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач виїхала з квартири у 2001 року, та не проживає за вказаною адресою з 2001 року. Із ст.ст.4,5 ЖК України вбачається, що гуртожитки відносяться до житлового фонду. Таким чином, посилання на ст.71,72 ЖК України, є правомірними. Відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] близько 13 років. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з 05.11.2004 року по 11.06.2013 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які знаходиться на її утриманні. Добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. За викладеного просить винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його (відповідача) доходів до їх повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не зявилася, натомість подала заяву, якою підтримала позовні вимоги та просила розглянути справу у її відсутності. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причину неявки не повідомив, заперечення проти позову та заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони спору з 05.11.2004 року по 11.06.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають з позивачем і перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Згідно вимог ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 п.1 цього Кодексу, способи виконання батьками обовязку по утриманню дитини визначаються за домовленістю між ними. Разом з тим, п.3 цієї норми визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обставинами, які враховуються судом визначенні розміру аліментів є стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене та встановлені обставини справи суд приходить до висновку, що неповнолітні діти сторін спору потребують матеріальної допомоги від батька (відповідача), якої він не надає, а заявлений позивачем розмір аліментів є справедливим. За таких обставин позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243-60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з 11 жовтня 2018 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач не працює, оскільки здійснює догляд за сином до досягнення ним трьох років. Матеріальну допомогу на утримання позивача відповідач не надає. Просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу). Відповідач відзиву на позов не подав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 жовтня 2018 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 690. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач не працює у зв`язку з доглядом за дитиною, перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення, отримує матеріальну допомогу при народженні дитини, розмір якої в сукупності за серпень, вересень та жовтень 2020 року становить 2580,00 грн., потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Відповідач заперечень проти позову не надіслав. Доказів, що підтверджують неможливість надавати матеріальну допомогу дружині [PERSON] не надано. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З урахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судовий збір в дохід держави підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з 24 грудня 2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] .Між сторонами виникли непорозуміння, відповідач самостійно розпоряджається заробленими коштами не в інтересах сім?ї, віддаючи перевагу власним інтересам. Вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною, окрім державної допомоги на утримання дитини інших доходів не має. Матеріальну допомогу на її утримання відповідач не надає, хоча офіційно працює, отримує заробітну плату, інших утриманців не має. Просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу). 08 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач відзиву на позов не подав. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 грудня 2019 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3) та є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 2). Позивач не працює у зв`язку з доглядом за дитиною, отримує державну допомогу при народженні дитини, яка за вересень 2021 року склала 860 грн. (а.с.13). Остання потребує матеріальної допомоги на своє утримання. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з права дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Суду не надано доказів про наявність на утриманні відповідача інших малолітніх дітей, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дружину. З урахуванням наведеного вище суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved