Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що в селищі Мирне Білокуракинського району Луганської області розташоване нерухоме майно, що складається з ангару, загальною площею 1270 кв.м.; вагової, загальною площею 8,9 кв.м. та олійного цеху, загальною площею 153,3 кв.м. У зв`язку з тим, що дане майно пустувало та не використовувалось, позивачка, починаючи з 2009 року й по теперішній час почала відкрито та безперервно користуватися вказаним майном. Увесь цей час позивачка, яка безперервно й відкрито володіє та користується вказаним нерухомим майном постійно здійснює догляд та утримує його та прилеглу під ним територію в належному стані, проводить поточний та капітальний ремонт будівель, зробила переобладнання та добудівлю приміщень, а також возвела новий паркан та ворота. Крім того, позивачка вказала, що вона щороку сплачує земельний податок вже протягом понад 10 років та неодноразово зверталась до відповідача з приводу можливості впорядкування з питань нерухомого майна, але через відсутність правовстановлюючих документів їй було відмовлено. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати за нею в порядку набувальної давності право власності на нерухоме майно. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала повністю. В судове засідання представник відповідача Лозно-Олександрівської селищної ради не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, надали заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що на території Лозно-Олександрівської селищної ради в селищі Мирне Білокуракинського району Луганської області розташовані та знаходяться ангар, залізобетонна конструкція, загальною площею 1270 кв.м, за межами населеного пункту (комплекс будівель та споруд [ADDRESS] ; вагова, залізобетонна конструкція, загальною площею 8,9 кв.м, за межами населеного пункту (комплекс будівель та споруд [ADDRESS] олійний цех, шлакоблочна конструкція, рік побудови 1965, загальною площею 153,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідок Лозно-Олександрівської селищної ради Луганської області №73,74,75 від 10.03.2020р. (а.с. 9, 30-32) за адресою: [ADDRESS] та за межами населеного пункту селище Мирне Білокуракинського району, більше 10 років, а саме: з 2009 року по теперішній час фактично відкрито користується вказаним нерухомим майном позивачка [PERSON] . Вона відкрито та безперервно користується та володіє нерухомим майном, постійно, безперервно та відкрито здійснює догляд та утримує його та прилеглу територію в належному стані, здійснює відповідні платежі, пов`язані з утримання нерухомого майна та прилеглої території, у тому числі щороку несе витрати зі сплати земельного податку за земельну ділянку під вказаним майном. Із довідок-характеристик КП «Білокуракинське РБТІ» № 192-193 від 20.11.2019 року вбачається, що позивачка дійсно є належним володільцем вказаного майна та з метою впорядкування документів на нерухоме майно вона особисто зверталась в БТІ із заявою на підставі якої та за кошти позивачки було проведено технічну інвентаризацію вказаного нерухомого майна та визначено його вартість, яка на вказану дату формування довідок становить 3364153 грн. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. На підставі статті 344 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, частиною 1 статті 344 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В пункті 9 Постанови за № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року вказано, що повинно враховуватися, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна та інше. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Звертаючись до суду позивач вказала на те, що протягом тривалого часу вона відкрито користується вказаним нерухомим майном, а тому просила визнати за нею право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ураховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі, якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Судом встановлено, що позивачка вже більше 10 років відкрито та безперервно володіє та користується нерухомим майном і є всі підстави вважати, що вона законно набула право власності на вищевказане майно. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням наведеного, всебічного, об`єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved