Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 02 лютого 2015 року між нею та [PERSON] було укладено договір дарування кв. 112 розташованої в буд. 8 по бул. [PERSON] в м. Дніпропетровську, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та 02 лютого 2015 року зареєстровано право власності індексний номер 33041449. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєктів нерухомого майна за №58809380 від 11 травня 2016 року їй стало відомо, що постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ [PERSON] від 10 березня 2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 50409453 було накладено арешт на майно належну на праві власності [PERSON] квартиру № 112 розташованої за адресою м. Дніпропетровськ, по бул. [PERSON], в буд. 8. Позивач пославшись на вимоги ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України просила зняти арешт накладений постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 10 березня 2016 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник кредитної спілки «Взаємний кредит» заперечував проти задоволення позовних вимог пославшись на те, що спірна квартира є іпотечним майном, а тому арешт накладено обґрунтовано. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явилася про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала письмові пояснення та просила задовольнити позовні вимоги пославшись на безпідставність накладення арешту. Державний виконавець Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ просив вирішити дані позовні вимоги на розсуд суду. Вислухавши сторони, дослідивши та перевіривши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що 23 листопада 2004 року між Кредитною спілкою «Взаємний кредит» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 231104-3, згідно якого [PERSON] «Іпотекодавець» передав в іпотеку «Іпотекодержателю» КС «Взаємний кредит» нерухоме майно, а саме кв. №112 яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, бул. [PERSON], буд. 8 «предмет іпотеки». 13 серпня 2014 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги кредитної спілки Взаємний кредит до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 231104-к від 23 листопада 2004 року у сумі 1 449 810 грн.. 72 коп., яка складається з 200 000,00 грн. суми кредиту, 461 602,72 грн. відсотків за користування кредитом, 788 208,00 грн. суми штрафів, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 112, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, Бульвар Слави, буд. 8, та складається з: 1 коридор, 2 туалет, 3 ванна, 4,5,7,8 житлові кімнати, 6 кладова, 9 кухня, І лоджія, загальною площею 77,4 кв.м, житловою площею 48,3 кв.м. Визначити спосіб реалізації предмету іпотеки за оціночною вартістю на підставі оцінки, проведеної відповідно до вимог законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України Про іпотеку, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження. В рахунок повернення судового збору стягнути на користь кредитної спілки Взаємний кредит з [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1 147 грн.. 00 коп. В іншій частині позову кредитної спілки Взаємний кредит відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до кредитної спілки Взаємний кредит, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору іпотеки припиненим відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до кредитної спілки Взаємний кредит, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, визнання зобовязання припиненим відмовлено. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до кредитної спілки Взаємний кредит, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, визнання зобовязання припиненим відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до кредитної спілки Взаємний кредит, треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, визнання зобовязання припиненим - скасовано. Позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Визнано поруку [PERSON], як зобовязання за договором поруки № 191206-П укладеним 19 лютого 2006 року між [PERSON], [PERSON] та КС « Взаємний кредит» - припинено. 29 лютого 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист про звернення стягнення предмету іпотеки, а саме кв. 112, яка розташована за адресою м. Дніпропетровськ, бул. [PERSON] буд. 8. 10 березня 2016 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ відкрито виконавче провадження № 50409453 та винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на відчуження кв. 112, в буд. 8 по бул. [PERSON] в м. Дніпропетровську. 20 квітня 2016 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, в зв*язку з тим, що квартира на яку звернуто стягнення не зареєстрована. Новий власник [PERSON]. 02 лютого 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], згідно якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар кв. 112, в буд. 8 по бул. [PERSON] в м. Дніпропетровську. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права. Стаття 316 ЦК України передбачає, що право власнсоіт є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вимоги мт. 317 ЦК України передбачає, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власнсоіт є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст.. 321 ЦК України). Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Враховуючи те, що спірна квартира на момент переходу права власності від [PERSON] до [PERSON] була іпотечним майном за договором іпотеки № 231104-3 від 23 листопада 2004 року, а тому [PERSON] до якої перейшло право власності на спірну квартиру набуває статус Іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed