Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Мотивує свій позов тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Позивач є єдиною спадкоємицею майна померлого за законом, прийняла спадщину. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Звиняче» села Звиняче Горохівського району Волинської області. Покійний батько позивача [PERSON] перебував в членах КСП «Звиняче». Попри те, при розпаюванні земель колективної власності покійний [PERSON], будучи членом вищевказаного КСП, помилково не був включений в загальний список для одержання сертифіката на земельну частку (пай). За таких обставин позивач просить визнати її право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу слухати у його відсутність. Представник відповідача - Горохівської районної державної адміністрації - в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, при вирішенні спору покладається на думку суду. Справу просить слухати у їхню відсутність. Представник відповідача - Звиняченської сільської ради - в судове засідання не з'явився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю. Справу просить слухати у їхню відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.5 ЗК України (1990 року), земля могла належати громадянам на праві колективної власності. Відповідно до ст.17 ЗК України, передача земельних ділянок у колективну та приватну власність проводилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Згідно з Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року №720/95 право на земельну частку (пай) мали усі члени КСП, внесені до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року №7 (із змінам, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2), член колективного сільськогосподарського підприємства (КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п.11 Постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець має право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента Україні від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть. Свідоцтвом про народження стверджується, що покійний [PERSON] є рідним батьком позивача. За життя [PERSON] був членом колгоспу імені Кірова, який згодом було реорганізовано в КСП «Звиняче» села Звиняче Горохівського району Волинської області і на момент розпаювання земель з членів даного підприємства не виходив, тобто мав право на земельну частку (пай), що підтверджується архівною довідкою за №791/01.20 від 03 травня 2012 року згідно якої [PERSON] був затверджений ветсанітаром по відділку №3 колгоспу імені Кірова села Звиняче Горохівського району Волинської області (протокол засідання правління №9 від 15.08.1986 року) та архівною довідкою трудового архіву Горохівського району Волинської області за №107/К-11 від 27 лютого 2012 року згідно якої по книгах розрахунків з членами колгоспу за 1960-1972 роки та книгах обліку розрахунків по оплаті праці за 1973-1990 роки колгоспу імені Кірова села Звиняче Горохівського району проходить [PERSON]. Довідкою Звиняченської сільської ради №211 від 23 лютого 2016 року стверджується, що [PERSON] перебував у членах колгоспу імені Кірова але помилково не був включений в загальний список для одержання сертифікату на земельну частку (пай). З довідки Звиняченської сільської ради за №213 від 23 лютого 2016 року вбачається, що [PERSON] не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) і він не був включений в список осіб, які мають право на земельну частку (пай) реорганізованого КСП «Звиняче». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої також входить право на земельну частку (пай) розміром 1,89 в умовних кадастрових гектарах у землях, які перебували в колективній власності КСП «Звиняче» села Звиняче Горохівського району Волинської області. Відповіддю Горохівської державної нотаріальної контори №580/01-09 від 06 квітня 2016 року стверджується. що після померлого [INFO] [PERSON] спадкова справа не заводилася. Довідкою Звиняченської сільської ради №210 від 23 лютого 2016 року стверджується, що єдиним спадкоємцем за законом по смерті [PERSON] є дочка [PERSON]. Заповіт [PERSON] в сільській раді не посвідчувався. Спадкоємець [PERSON] вступила у фактичне володіння майном до шести місяців шляхом догляду за житловим приміщенням, обробітком земельної ділянки в [ADDRESS]. Відповідно до ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] на момент смерті мав право на земельну частку (пай), але при житті не отримав відповідний сертифікат, після його смерті спадщину прийняла його дочка, тобто позивач [PERSON], крім позивача інших спадкоємців першої черги, які претендують на спадщину немає, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право на земельну частку (пай) після смерті [PERSON]

Outcome: approved