Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та не надає належну матеріальну допомогу на його утримання, а тому просила стягнути на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. До судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність та підтримання позову повністю ( а.с. 40). Відповідач відповідно до отриманого протоколу судового засідання Жовтневого районного суду м. Липецька Липецької області Російської Федерації від 12.03.2018 року позов визнав повністю ( а. с. 35) . Крім того, по приїзду на Україну надіслав суду заяву про визнання позову повністю (а.с. 36). Згідно ст.223 ЦПК України, суд вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбу, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу від 08.11.2016 року (а. с. 8). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.9), який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою №1565 від 28.09. 2017 року (а. с.10 ). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Згідно ст.121 СК України, права та обов'язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачено, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Відповідно до роз»яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала і гіршому становищі порівняно з іншою. Пунктом 3 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, відповідно до пояснень відповідача , наданих компетентному суду Російської Федерації, що зафіксовано протоколом , він раніше надавав матеріальну допомогу своїй дитині , але надалі рахунок був закритий і він не мав можливості здійснювати платежі. Відповідач не має інших дітей, офіційно працевлаштований в ТОВ «Веладар» , займає посаду директора по розвитку . Адреса підприємства: м. Липецьк, вул. Суворова, буд. 28. Його заробіток складає 20000руб. Стан здоров'я відповідача дозволяє йому працювати, інвалідність відсутня, хронічних захворювань не має. Розгляд даної справи у його відсутність залишив на розсуд суду. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи факт визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю , оскільки відповідач не виконує належним чином свій обов'язок по утриманню дитини, з нього на користь позивача підлягають до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення до суду до досягнення дитиною 18 років . Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави 704,80 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 180-182, 187, 194 СК України,

Outcome: approved