Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 03.09.2011 вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON],[INFO]. Діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач добровільно не забезпечує сім'ю, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає і що змушує її звернутися за захистом порушених прав до суду. Просить винести рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх його доходів до досягнення старшою дитиною повноліття. Ухвалою суду від 09.04.2019 вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву. За викладеного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони спору мають двох малолітніх дітей, а саме [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO], від утримання яких відповідач ухиляється і діти перебувають на повному утриманні матері. Викладене підтверджується отриманими у справі письмовими доказами, якими є: ? Копія паспорта на ім'я позивача; ? Свідоцтво про шлюб сторін спору; ? Копії свідоцтва про народження дітей сторін спору. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення містяться у ст. 19 ЦК України, за якими суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань. Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із сімейних відносин та мають регулюватися положеннями глави 15 Сімейного Кодексу України. Згідно вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ст.181 ч.1 Сімейного Кодексу України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Разом з тим, ч.3 цієї норми визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, приходить до висновку про задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 08.04.2019. За вимогами положень п. 3 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, а тому останній у відповідності до положень ст.141 ЦПК України має бути стягнутий на користь держави з відповідача у справі в сумі 768.40 грн.

Outcome: approved