Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на квартиру, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер15.12.1976 року та мати [PERSON], яка померла 11.12.2001 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті батьків залишилося спадкове майно у вигляді вказаної квартири [ADDRESS]. Інших спадкоємців крім позивача немає. У встановлений законом строк вона звернувся до нотаріальної контори, однак їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, оскільки державна реєстрація права власності вказаної квартири не була проведена. У зв'язку з цим, з метою захисту спадкових прав, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на об'єкт нерухомості в порядку спадкування за законом. Представник позивача [PERSON] до суду не з'явилась, у своєї заяві просила розглянути справу за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача, [PERSON] до суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову заперечував вважає, що позивач має право зареєструвати право власності на квартиру в позасудовому порядку відповідно до п.6.6. Порядку №1127, звернувшись до субєкту державної реєстрації прав або державного реєстратора прав на нерухоме майно. Третя особа надала суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти позову не заперечує. Вивчивши матеріали справи та надані сторонами докази в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ордеру № 4717, виданому 19.06.1965 року, [PERSON] було надано право заняття трикімнатної квартири [ADDRESS]. Склад сімї [PERSON], [PERSON] (а.с.12-13) Згідно рішення Ждановської міської ради № 136 від 03.05.1967 р. вул. Сестрорецкая перейменовано в проспект Будівельників. (а.с.119) Із довідки від 25.11.2016 року, наданої головою ЖБК «Прибой», вбачається, що станом на 1979 рік пайовий внесок повністю сплачено за квартиру № 52 у будинку ЖБК «Прибой» за адресою: пр. Будівельників б. 45. (а.с.9) Відповідно до технічного паспорту, який виготовлений стоном на 02.12.2016 року, загальна площа вказаної квартири складає 60,4 кв.м., житлова площа 45,4 кв.м. При цьому [PERSON] є її єдиним власником. (а.с.17-18) Положеннями ст. 15 Закону України «Про власність» від 1991 року, який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України від 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно ст. 128 ЦК України (в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. Відповідно до ст. 328 ЦК України від 2003 року право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ст. 384 ЦК України від 2003 року в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Згідно свідоцтва про народження серія IV-VP № 1929268 [PERSON] народилася 28.03.1963 року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. (а.с.14) 15 грудня 1976 року помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серія ІІ-НО № 281932, видане 15 грудня 1976 року, актовий запис № 597. (а.с.11) 11.грудня 2001 року померла [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серія 1-НО № 572510, видане 11.12.2001 відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 995. (а.с.10) На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. За вимогами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно довідки наданою головою ЖБК «Прибой» за адресою: м. Маріуполь, проспект Будівельників б. 45 кв. 52 проживали [PERSON] з 1965 року по день смерті 15.12.1976 року. [PERSON] з 1965 року по день смерті 11.12.2001 року, [PERSON] з 1965 року по теперішній час. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлого 15.12.1976 року та видачу їй свідоцтва на право спадкування за законом на вказану квартиру. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу [PERSON] від 25.11.2016 року №558/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 15.12.1976 року [PERSON] на квартиру № 52 у житловому будинку № 45 по проспекту Будівельників у м. Маріуполі у звязку з відсутністю документів на право власності на квартиру на імя спадкодавця [PERSON]. (а.с.15) Позивач [PERSON] подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], померлої 11.12.2001 року та видачу їй свідоцтва на право спадкування за законом на вказану квартиру. Постановою приватного нотаріуса Маріупольського нотаріального округу [PERSON] від 25.11.2016 року №560/02-14 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 11.12.2001 року [PERSON] на квартиру № 52 у житловому будинку № 45 по проспекту Будівельників у м. Маріуполі у звязку з відсутністю документів на право власності на квартиру на імя спадкодавця [PERSON]. (а.с.16) Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до п. 4.15 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, у [PERSON] виникло право на спадкування за законом після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] на вказану квартиру з часу відкриття спадщини. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 703 від 22.06.2011 року державна реєстрація права власності на нерухомість проводиться за заявою власника, що є живим, або за заявою уповноваженою ним особою. Відсутність державної реєстрації прав в порядку визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», сама по собі не призводить до припинення права власності. Таким чином, судом визнається доведеною належність спірної квартири померлій особі [PERSON]. Відсутній правовстановлюючий документ мав бути лише доказом належності квартири власнику, а його відсутність сама по собі не призводить до припинення права власності. Позивач є спадкоємцем після смерті своїх батька та матері за законом, як дочка померлих, інших спадкоємців судом не встановлено, тому у позивача виникла перепона в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну квартиру, що належала її батькам за життя та є спадковим майном. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved