Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на утримання дочки - [PERSON], до досягнення нею повноліття аліменти у розмірі 50% від розміру прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років на місяць, але не менше ніж тридцять відсотків встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Мотивувала свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 17 грудня 1996 року по 10 грудня 2014 року. Від шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Позивач вказує, що відповідач не цікавиться проблемами виховання та утримання дитини, а тому вона просить стягнути з нього аліменти на утримання доки в примусовому порядку у спосіб, який зазначено у прохальній частині позову і вважає такий твердою грошовою сумою, оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід. В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги позовної заяви та просили суд стягнути з відповідача на користь їх довірителя аліменти на утримання дочки у розмірі 50% від розміру прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років на місяць, але не менше ніж тридцять відсотків встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. Крім того зауважили, що наполягають саме на задоволенні позовних вимог у формі пред'явлення таких. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги. Пояснив, що він дійсно має мінливий і нерегулярний дохід, однак спосіб пред'явлення позовних вимог до відповідача є таким, що не передбачений законом, а тому вважали, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 17 грудня 1996 року по 10 грудня 2014 року. Від шлюбу у них народилася дочка - [PERSON], [INFO], батьком якої є [PERSON] На даний час малолітня [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю - [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що відповідач у справі [PERSON] має не регулярний та мінливий дохід, у тому числі від розпорядження нерухомим майном, з приводу якого існує спір з позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька(або) у твердій грошовій сумі. Натомість позивач звернувшись до суду просить стягнути аліменти на утримання дочки у розмірі 50% від розміру прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років на місяць, але не менше ніж тридцять відсотків встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто не у спосіб передбачений законом. При цьому представники позивача та позивач зазначають, що саме такі вимоги є вимогами про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає, що оскільки позивач обрав невірний спосіб захисту свого права, а тому виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства, з урахуванням того що позивач звернувся до суду за захистом свого права не у спосіб передбачений нормами Сімейного кодексу України, то відповідно і підстав для задоволення позовних вимог немає. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed