Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання особи, втративши право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: Донецька область, Бахмутський район, с. Зеленопілля, вул. Ювілейна, 5. За даною адресою зареєстровані її чоловік та їх син [PERSON]. В середині липня 2007 року її син зібрав всі свої речі та виїхав до Російської Федерації. Вона з ним мала телефону розмову, в якій він повідомив, що повертатися до дому він не збирається, а планує отримати громадянство Російської Федерації та залишитися проживати саме в Росії. Її син фактично не проживає за вказаною адресою на протязі останніх девяти років по теперішній час. Вона є пенсіонеркою за віком, у звязку з підвищенням тарифів на сплату комунальних послуг вона не має можливості сплачувати ці платежі і за її сина, а також постає питання отримання субсидії. Просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити позов у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідачі не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, повідомлення про причини неявки, а також ніяких пояснень і заперечень щодо заявлених позовних вимог та клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення по справі. Суд заслухавши позивача, перевірив матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 17 березня 1994 року (а.с.6-7) жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селищі Зеленопілля, Опитненської сільської ради, по вул. Ювілейній, 5 належить [PERSON] на праві особистої власності. Згідно акту від 01 серпня 2016 року (а.с.8) [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO] на протязі останніх девяти років і по теперішній час. Даний акт складений депутатом Опитненської сільської ради, Бахмутського району, Донцеької області. Відповідно до довідки про склад сімї (а.с.9) відповідач прописаний за адресою: Донецька область, с. Зеленопілля, вул. Ювілейна, 5. Згідно зі ст. 64 ЖК України член сімї наймача має такі ж права у тому числі право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, статей\~10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що позивач є власником житлового будинку №5 по вул. Ювілейній у с. Зеленопілля, Бахмутського району, Донецької області, відповідач квартиру звільнив добровільно та не проживає в ній з 2007 року. Наявність реєстрації у будинку відповідача порушує право власності позивача, а саме позбавляє його права розпоряджатись власною квартирою на свій розсуд та перешкоджає йому у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право [PERSON] користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК України, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved