Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на сина, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення сином 23-ох років, за умови, що він буде продовжувати навчання. В обґрунтування позову посилається на те, що з 26.04.2001 по 06.11.2003 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, за час якого у них народився син, [PERSON] , [INFO] . На даний час син досяг повноліття та навчається на третьому курсі Інституту фізичної культури і здоров`я Дрогобицького ДПУ ім.. Івана Франка, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Вказує, що син перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку участі у матеріальному забезпеченні не бере, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду. 03.03.2021 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Ухвалою від 30.03.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Дана ухвала надсилалась сторонам по справі. 13.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити. В заперечення доводів позивачки вказує, що він не є зареєстрованим адвокатом, позивачка при зверненні до суду не долучила жодного доказу на підтвердження свого матеріального становища, хоча є ФОП, його дохід складається лише із пенсійного забезпечення, що не дає йому матеріальної можливості для оплати аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно. Також, вказує, що син, будучи студентом третього курсу інституту фізичної культури і здоров`я Дрогобицького ДПУ ім. Івана Франка, отримує стипендію та відповідно до довідки від 01.09.2018 по 31.03.2021 отримав стипендію в розмірі 44501,50 грн. Разом з тим, вказує, що постановою Львівського апеляційного суду від 10.08.2020 позивачці відмовлено в отриманні додаткових витрат на утримання дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони. Матеріалами справи встановлено, що 26.04.2001 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, актовий запис № 128 (а/с 6). За час шлюбу [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , (свідоцтво про народження Серія [NUMBER] (а/с 8), Висновок експерта № 14/885 від 24.11.2020 (а/с 13-20). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 06.11.2003 (а/с 7). З довідки № 10, виданої 29.01.2021 Дрогобицьким ДПУ ім. Івана Франка, вбачається, що [PERSON] навчається стаціонарно на третьому курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти інституту фізичної культури та здоров`я Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка (а/с 22). Разом з тим судом встановлено, що [PERSON] займається ушу з 2008 року в Федерації ушу Львівської області, неодноразово приймав участь у змаганнях (турнірах) різного рангу, як всеукраїнських так і міжнародних, перебуває у складі національної збірної команди спортсменів з ушу (а/с 27-29). Відповідно до довідки № 007118/11-2019 від 12.12.2019 [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а/с 11), тобто, за адресою реєстрації позивачки. В обґрунтування позову позивач зазначила, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги на утримання час його навчання, оскільки самостійно забезпечити себе не має можливості, позивач також не має можливості самостійно утримувати сина. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Беручи до уваги засаду рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, визначену ч. 1 ст. 141 СК України, відповідно до вимог абзацу 2 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В обгрунтування своїх доводів позивач стверджує, що усі витрати на утримання сина вона несе особисто, а відповідач жодної участі у витратах на сина не бере, хоча має такі можливості, зазначаючи, що він з 2007 року є керівником ПП «Інноваційна торгово-консультаційна група», володіє транспортним засобом, надає правову допомогу у сфері юриспруденції, займається ріелтерською діяльністю, проведенням спортивних турнірів, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а/с 30-40). А, оскільки, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, просить стягувати з відповідача аліменти на сина у запропонованому нею розмірі. З приводу долучених позивачем до матеріалів справи чеків, квитків, квитанцій та роздруківок про вартість проїзду суд зазначає наступне. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання обов`язку утримувати дитину, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). А статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. ВС роз`яснив, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання). Такий правовий висновок узгоджується із правовою позицією, зазначеною у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 року у справі № 622/373/16-ц. Тому, суд не погоджується з доводами позивача про те, що витрати на розвиток здібностей сина є витратами на дитину, яка продовжує навчання, що викликані особливими обставинами в розумінні вимог статті 185 СК України, а тому, суд не бере до уваги докази по таких витратах (а/с 23-26). З приводу додаткових витрат позивача на сина, [PERSON] , відповідачем долучено до матеріалів справи постанову Львівського апеляційного суду від 10.08.2020, справа № 442/7279/19 (а/с 56-61). Також, суд не бере до уваги Довідки про отримання аліментів з пенсії за інвалідністю [PERSON] , який перебуває на обліку в Управлінні ПФУ Дрогобицького відділу обслуговування громадян за період з 2008 по жовтень 2019 роки (а/с 9-10, 23-26), оскільки такі не підтверджують матеріального становища відповідача на даний час. В заперечення доводів позивача відповідач зазначає, що не має матеріальної можливості сплачувати аліменти, оскільки, його дохід складається лише із пенсійного забезпечення, що не дає йому матеріальної можливості для оплати аліментів у розмірі 1000 грн. щомісячно. Так, судом встановлено, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності другої групи загального захворювання, посвідчення безтермінове. Поряд з тим, встановлено, що [PERSON] зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а/с 55). Також, відповідачем долучено до матеріалів справи довідку № 146 від 12.04.2021 про отримання [PERSON] стипендії (а/с 53). Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У частині першій статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Тлумачення статті 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, чи повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання повнолітнім непрацездатним дочкою, сином доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що вони не потребують матеріальної допомоги. Такий правовий висновок викладений у постанові ВСУ від 12.09.2019, справа N 459/1381/18, провадження N 61-9328св19. При відсутності у матеріалах справи доказів про отримання відповідачем доходів, достатніх для оплати запропонованого позивачем розміру аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, розмір якого з січня 2021 не може бути меншим 6000 грн. Доказів протилежного суду не надано. А відтак, суд вважає, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: approved