Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому зазначила, що вона на підставі договору дарування житлового будинку від 24.11.2004 року є власницею житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] Відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб з яким розірвано. Ще до розірвання шлюбу - 26.03.2014 року відповідач зібрав свої речі і залишив будинок, але з реєстраційного обліку так і ні знявся. Перебування відповідача на реєстраційному обліку перешкоджає позивачу володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй домоволодінням. Просить визнати [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням в домоволодінні [ADDRESS] У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ч.5 ст.74 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. На підставі договору дарування житлового будинку від 24 листопада 2004 року зареєстрованого в ХДБТІ 06.12.2004 року за № 6 [PERSON] є власником домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] Згідно рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 19.09.2014 року сторони перебували у шлюбі з 12.05.1996 року по 19.09.2014 року. З домової книги на зазначений будинок вбачається, що відповідач був зареєстрований за вказаною адресою 24.11.2004 року, тобто набув право користування останнім, як член сім'ї власника житла відповідно до ч.1 ст. 405 ЦК України. На час розгляду справи відповідач з реєстраційного обліку не знятий. Відповідач 26.03.2014 року залишив будинок, як основне місце проживання і не виявляв наміру проживати в ньому не до розірвання шлюбу не після, що підтверджується довідкою Давидово-брідської сільської ради від 01.04.2015 року, поясненнями позивача та показаннями свідків [PERSON] і [PERSON] Таким чином, відповідач фактично у будинку позивачки не проживає з березня 2014 року, але продовжує перебувати зареєстрованим у будинку, а тому формально є таким, що проживає у ньому. Домовленостей між позивачем та відповідачем про збереження житла за останнім не було. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом вказаної норми закону члени сім'ї власника житла набувають сервітутне право користування цим житлом за фактом набуття статусу члена його сім'ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім'ї з власником житла та ведення спільного господарства. Лише ці дві умови у сукупності дають право обмеженого користування житлом членам сім'ї його власника. Право членів сім'ї власника житла на користування житлом є особистим сервітутом, який встановлюється за фактом визнання певних осіб членами сім'ї власника житла (одруження, народження, усиновлення тощо). Відповідно до п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставин, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки право користування житлом членом сім'ї є сервітутним правом і пов'язане з набуттям статусу члена сім'ї, то з припиненням сімейних відносин колишній член сім'ї втрачає право на користування житловим приміщенням власника. Оцінюючи в сукупності всі докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved