Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання спільної повнолітньої дитини на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею 23-річного віку, у твердій грошовій сумі у розмірі 609 гривень щомісячно, що становить ? частині від прожиткового мінімуму на працездатну особу, який з 01 січня 2014 року становить 1218 гривень, посилаючись на те, що вона знаходилась з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28 серпня 2001 року та в період якого у них народилась спільна повнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], який після припинення проживання однією сім'єю з відповідачем проживає з нею та на даний час навчається у Солонянському професійному аграрному ліцеї. Відповідач до виконання сину 18 років, сплачував аліменти на його утримання за рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 1997 року в розмірі ? частина заробітку (доходу), але після досягнення ним повноліття не приймає участі у його утриманні, добровільно матеріальної допомоги на утримання сина, який потребує такої допомоги в зв'язку з навчанням, не надає, хоча зобов'язаний це робити за законом та може таку допомогу надавати, оскільки працює без оформлення трудових відносин, де отримує прибутки, а самій їй утримувати сина тяжко, тому змушена звернутися з даним позовом до суду. Прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина в твердій грошовій сумі, оскільки прибуток відповідача є нерегулярним та мінливим. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.25), відповідно до якої прохала розглядати справу у відсутність позивача та її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.17,20,23), у судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, в зв'язку з чим суд ухвалив розглядати справу у її відсутність, оскільки її інтереси в судовому засіданні представляє її представник з усіма повноваженнями сторони у справі (а.с.30,31). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи (а.с.18,21,24), в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як не надав і письмових заперечень щодо позову та доказів, які їх обґрунтовують. Третя особа - [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (а.с.19,22), в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позов про стягнення аліментів з відповідача підтримав. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив розглядати справу у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та в зв'язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача за письмовою згодою позивача та його представника у порядку заочного провадження по наявним у справі доказах. Суд, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період її навчання, але не більше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку, підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до вимог ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчатися і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, а право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст.ст.200,201 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, при цьому при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197 цього Кодексу. У судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком спільної з позивачкою повнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] (а.с.6), який народився у сторін в період шлюбу, який було розірвано згідно актового запису №106 від 28 серпня 2001 року по відділу державної реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.5). Судом встановлено, що спільний повнолітній син сторін - [PERSON] є учнем Солонянського професійного аграрного ліцею (а.с.9), де навчається з 01 вересня 2013 року до 28 червня 2016 року, внаслідок чого потребує коштів на оплату необхідних приладь для забезпечення процесу навчання, на придбання одягу, продуктів харчування та забезпечення інших матеріально-побутових умов з урахуванням його віку та потреб, які фактично після досягнення сином повноліття забезпечує позивачка, з якою проживає син після розірвання шлюбу та фактично знаходиться на її утриманні (а.с.11). До виконання сину 18 років відповідач сплачував на його утримання на користь позивачки аліменти за рішенням суду (а.с.7-8). Відповідач [PERSON] не надав суду будь-яких заперечень щодо позову та доказів, які б ці заперечення обґрунтовували, є працездатною особою, працює без офіційного оформлення трудових відносин, де отримує нерегулярні, мінливі прибутки, що свідчить про те, що він має дохід та можливість надавати повнолітньому сину, який навчається, матеріальне утримання, але не робить цього в добровільному порядку після досягнення сином повноліття. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.200 Сімейного кодексу України враховує сукупність таких юридичних фактів, як досягнення сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років (а.с.6); продовження ним навчання, де він отримує прибутки у виді стипендії в розмірі 275 гривень щомісячно (а.с.9,26); потреби в зв'язку з навчанням в матеріальному утриманні батьками (а.с.27-28), в тому числі і відповідачем; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу, в тому числі батька, який працює та отримує прибутки, стан здоров'я та матеріальне становище як відповідача, так повнолітньої дитини. Враховуючи вищенаведене, суд, відповідно до ст.ст. 199-200 СК України, вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно до закінчення ним навчання, але не більше, ніж до досягнення ним 23-річного віку, оскільки такий розмір буде відповідати 1/2 частині щомісячних фактичних витрат позивачки на утримання сина, так як права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, а фактично дитину утримує позивачка, з якою вона проживає. Син, що навчається, потребує витрат на оплату харчування, одягу, навчальних посібників та інших матеріально-побутових умов з урахуванням його віку та розвитку, а встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для працездатної особи віком від 18 років згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» з 01 січня 2014 року становить 1286 гривень, при цьому суд враховує отримання ним стипендії в розмірі 275 гривень щомісячно та можливість надання утримання позивачкою, а в задоволенні решти позову необхідно відмовити. В зв'язку з частковим задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial