Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] - 3673,70 грн. пені за прострочення сплати аліментів. Свій позов мотивує тим, що вона є стягувачем аліментів на спільних з відповідачем синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Однак згідно розрахунку державного виконавця за боржником накопичилася заборгованість по несплаті аліментів станом на 01.06.2015р. - 35 893,60 грн.. Також вона (позивач) має право на стягнення з відповідача неустойки згідно вимог ст.196 СК України, оскільки заборгованість по аліментах виникла саме з вини платника аліментів згідно рішення суду, яка за період з 01.12.2013р. по 01.06.2015р. становить 3673,70 грн., оскільки рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 09 січня 2014 року з відповідача вже було стягнуто на користь позивачки 7411,78грн. неустойки за період з 10.06.2010р. по 01.12.2013р.. У судове засідання позивачка не з'явилася, але направила письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, справу просить розглянути у її відсутності. Відповідач у суд не з'явився, проте у письмових запереченнях позову не визнає через відсутність його вини з приводу виникнення заборгованості по аліментах адже він не має офіційної роботи за місцем реєстрації. Він періодично та частково, по мірі фінансової можливості, сплачував аліменти. Також просить застосувати до вимог [PERSON] позовну давність тривалістю в один рік. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей - синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та згідно виконавчого листа № 2-1027 від 26.06.2010р., виданого Прилуцьким міськрайонним судом із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку і до повноліття дітей. Відповідно до вимог ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Про заборгованість відповідача по сплаті аліментів свідчать розрахунки державного виконавця. Так, заборгованість платника аліментів [PERSON] по виконавчому листу № 2-1027 від 26.06.2010р. станом на 01.06.2015р. становить 35 893,60 грн. (а.с. 6). Даний розрахунок заборгованості державного виконавця відповідачем не оспорюється та не оскаржений в установленому законом порядку. Про необхідність сплати аліментів та заборгованості по таких платежах відповідач був обізнаний і погашення заборгованості по аліментах проводив по мірі фінансової можливості добровільно. Згідно приписів ст.196 СК України відповідачем не було доведено наявність об'єктивних та незалежних від боржника обставин, через які він не мав можливості вчасно сплачувати аліменти, відсутність же у нього матеріальної спроможності здійснювати означені виплати положеннями ч.1 ст.196 СК України не віднесена до переліку кваліфікуючих чинників, які мають враховуватись судом при вирішенні питання про право одержувача аліментів на стягнення неустойки, тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними. За таких обставин, розглядаючи наявність заборгованості по сплаті аліментів (відповідні розрахунки держвиконавця боржником не були оскаржені), вину платника (відповідача) в її виникненні, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів обґрунтовані матеріальним законом, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що з 01 грудня 2013 року по 01 червня 2015 року це той період на протязі якого, з вини відповідача, виникла заборгованість по сплаті аліментів. Тому суд погоджується із проведеним позивачем розрахунком неустойки, який становить 3673,70 грн. і який не спростовано відповідачем. Суд не може прийняти до уваги вимогу відповідача про застосування позовної давності згідно ст. 20 Сімейного кодексу України. Задовольняючи таким чином, повністю позовні вимоги з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved