Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що позивач проживає та є користувачем квартири [ADDRESS]; в даній квартирі також зареєстровано місце проживання відповідачів, які ніколи не мешкали аз цією адресою, їх речі в даному житловому приміщенні відсутні. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, оскільки місце проживання відповідачів зареєстровано за цією адресою, позивач несе витрати, пов'язані з оплатою комунальних послуг, нарахування якої здійснюється в залежності від кількості зареєстрованих осіб. Предмет позову становить вимога про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]; підставу позову - приписи ст.ст. 71, 72 ЖК. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Разом з тим, позивач пояснила, що відповідач [PERSON] доводиться позивачу внуком, який мешкає на даний час у м. Києві, а [PERSON] - невісткою, яка мешкає у м. Дніпропетровську, та вони ніколи не мешкали в даному житловому приміщенні, з 1987 року позивач сплачує у тому числі за них комунальні послуги. Відповідач [PERSON] не має власного житла, винаймає його, та іноді телефонує на свята. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, тому за згодою позивача справа розглядалася у порядку заочного розгляду. Суд, заслухав пояснення позивача, допитав свідків (свідки [PERSON] та [PERSON] надали майже аналогічні пояснення, свідчив суду, що доводяться сусідами [PERSON], та відповідачі не мешкають разом із позивачем та більше 10 років свідки їх не бачили) та дослідив письмові докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є членом сім'ї наймачем квартири [ADDRESS]; ордер отримував чоловік позивача - [PERSON] [INFO], сім'я якого складала 4-ох осіб - [PERSON] дружина, [PERSON] - донька, [PERSON] - син. В даному житловому приміщенні також зареєстровано місце проживання відповідачі: [PERSON] з 13.01.1989 р., [PERSON] - 26.07.2005 р. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За ст. 71 зазначеного вище кодексу при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ). Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм член сім'ї наймача (колишній член сім'ї) може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, з підстав відсутності понад шість місяців у цьому жилому приміщенні, якщо він був відсутній протягом цього строку підряд без поважних причин, і саме ці факти повинні бути встановлені судом при вирішенні спору згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України. Отже, на переконання суду, доводи позивача є слушними: судом було встановлено на підставі наявних у справі доказів та пояснень свідків факт відсутності відповідачів більше встановленого ст. 71 ЖК строку у житловому приміщенні (квартирі [ADDRESS]), відповідачі не скористалися правом надання заперечень проти позову, не зверталися із заявою про продовження визначеного ст. 71 ЖК строку , через що для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Разом з тим, частково задовольняючи поданий позов, суд з огляду на зміст позовних вимог та характер спірних правовідносин виходить з відсутності підстав для ухвалення рішення про зобов'язання третьої особи (ГУ ДМС України в Дніпропетровській області) зняти відповідачів з реєстрації місця проживання, оскільки дана вимога не є такою, що підлягає розгляду та вирішенню при розгляді справи у порядку цивільного судочинства, та окрім того на виконання ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», у тому числі, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою) є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання та задля запобігання продовження порушення прав позивача, на переконання суду, є правомірним застосування судом такого засобу захисту порушеного права, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial