Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача, які в ході судового розгляду збільшила заявою від 27.03.2015 року, та просить зобовязати [PERSON] виконувати умови договору безоплатного користування приміщенням від 06.10.2000 року, шляхом покладення на нього обовязку відновити зруйновану ним стіну між кімнатою нотаріальної контори під літ.3-11 та приміщенням перукарні за адресою: м.Львів, вул.Пасічна,27. Крім цього, просить стягнути з відповідача на свою користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 6040 грн. 00 коп.; упущену вигоду, яку вона б могла реально одержати, як дохід за звичайних обставин, якби її право не було порушено, в сумі 14515 грн. 00 коп.; та моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп. Відповідач подав до суду зустрічний позов, в якому просить розірвати договір безоплатного користування приміщенням від 06 жовтня 2000 року, укладений між [PERSON] та приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON]. Позивач за первісним позовом свої вимоги мотивує тим, що 06.10.2000 року між нею, як приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу, та відповідачем було укладено договір безоплатного користування приміщенням за адресою: м.Львів, вул.Пасічна,27, для вчинення нотаріальних дій. Площа нотаріальної контори згідно технічного паспорта становить 61,5 кв.м. Однак, вважає, що відповідачем на даний час порушуються умови договору, оскільки всупереч його положенням, а також ухвалі суду про забезпечення позову у справі про поділ спільного майна подружжя, ним 10.09.2014 року, в присутності працівників управління юстиції та нотаріальної контори, охоронної служби пробито отвір у нотаріальну контору із суміжного приміщення перукарні, яка теж перебуває у його власності, що спричинило виникнення умов неможливості здійснення нею нотаріальної діяльності. З метою захисту своїх прав, нею у приміщенні нотаріальної контори під літ.3-11 власними коштами декілька разів відновлювалася зруйнована стіна, однак впродовж наступних днів 10, 11, 12 вересня 2014 року відповідач її знову руйнував. У звязку з цим їй заподіяно збитки, які полягали у вимушеному залученні нею додаткових кошів на проведення будівельних робіт із спорудження стіни та закупівлю будівельних матеріалів в розмірі 2239,20 грн., оплати вартості встановлення в приміщенні нотаріальної контори фізичної охорони для забезпечення її схоронності в розмірі 2016,0 грн., а також витрат в розмірі 1785,0 грн. на заміну міжкімнатних деревяних дверей на металеві між приміщенням нотконтори під літ.3-11 та приміщенням під літ.3-4. А тому просить стягнути із відповідача заподіяні їй збитки. Крім цього вказала, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона була позбавлена можливості здійснювати нотаріальну діяльність один календарний місяць, оскільки така її діяльність була зупинена наказом Головного управління юстиції у Львівській області від 10.09.2014 року у звязку неможливістю забезпечення нею дотримання нотаріальної таємниці, через руйнування стіни нотаріальної контори, та відновлена лише наказом від 10.10.2014 року. Оскільки, згідно звіту про її роботу за друге півріччя 2013 року нею стягнуто плати за вчинення нотаріальних дій в розмірі 87095,0 грн., що за один місяць становить 14515,0 грн., і з вини відповідача вона не отримала доходів за період з 10.09.2014 року по 10.10.2014 року, тому вважає що має право на відшкодування упущеної вигоди у вказаному розмірі. Також вказала, що внаслідок руйнування спірної стіни між нотконторою та перукарнею протягом 10-12 вересня 2014 року відповідачем їй заподіяно моральну шкоду, яка полягала у тому, що відповідач в присутності посадових осіб з Головного управління юстиції у Львівській області, зруйнував заздалегідь розібрану зі сторони перукарні стіну, принижував її гідність та ділову репутацію, заявляючи, що в її нотаріальній конторі картонні стіни, що вона подала неправдиву інформацію щодо відповідності її робочого місця вимогам закону. В подальшому він щоразу руйнував стіну після її відновлення за кошти позивача, на місце події виїжджали працівники міліції, в приміщенні нотконтори створювалися умови несумісні з можливістю працювати. Внаслідок цього вона пережила сильні нервові потрясіння та душевні страждання, була змушена приймати заспокійливі медичні препарати. Розмір заподіяної моральної шкоди вона оцінює в 20 000 грн., та просить позов задоволити. Відповідач зустрічний позов мотивує тим, що на даний час існують підстави для розірвання укладеного між ним та приватним нотаріусом [PERSON] договору безоплатного користування приміщенням за адресою: м.Львів, вул.Пасічна,27 з його ініціативи, оскільки позивачем істотно порушено умови укладеного договору, чим завдано істотної шкоди належному йому на праві власності майну, порушено його права та законні інтереси. Зокрема, зазначив, що [PERSON] здійснювалася нотаріальна діяльність в приміщеннях, які не відповідали вимогам Закону України «Про нотаріат». З метою усунення цих порушень нею були вчинені спроби із встановлення капітальної стіни без його згоди, як власника, у звязку із чим він був змушений у встановлений законом спосіб захиститися, викликавши міліцію та в подальшому демонтував незаконно встановлену стіну. Крім цього вказав, що у 2009 році [PERSON] в період часу його лікування самовільно захопила приміщення суміжного орендаря, приєднавши його до приміщення нотаріальної контори та встановивши капітальну цегляну стіну на місці дверного отвору, в подальшому виготовила технічний паспорт на приміщення нотконтори з урахуванням захопленого приміщення, вчиняла йому, як власнику, неодноразово перешкоди у доступі до приміщень, що перебувають у його власності, конфліктувала із суміжним орендарем, який також орендує приміщення, та перебувають у його власності. Крім цього, без його згоди, в порушення умов договору, передала приміщення нотаріальної контори своєму синові [PERSON] для здійснення нотаріальної діяльності. Також вказав на позаоблікове використання [PERSON] води, відсутність опалення приміщень нотаріальної контори, що призводить до руйнування стін. Вважає, що внаслідок таких дій відповідач заподіює йому та його майну істотну шкоду, на сьогодні він являється пенсіонером, а позивач не є членом його сімї, він потребує цих приміщень для власного користування, а тому просить зустрічний позов задоволити. В судовому засіданні позивач, її представник первісний позов підтримали, відносно зустрічного позову заперечили, пояснили, що протягом усіх років дії спірного договору позивач належним чином виконувала його умови, своєчасно здійснювала оплату комунальних послуг, підтримувала приміщення нотаріальної контори у належній якості, здійснювала поточний ремонт. В частині збільшення площі нотаріальної контори на даний час зазначили, що у договорі не було чітко прописано, які саме приміщення надавалися позивачу у користування, внаслідок розібрання пічного опалення, площа приміщення нотконтори збільшилася. Крім цього вказали, що сам відповідач [PERSON] встановив стіну із вагонки, а тому позивачу не було відомо про відсутність капітальної цегляної кладки на місці дверного отвору. Після руйнування відповідачем стіни, позивач не могла здійснювати нотаріальну діяльність, оскільки був відкритий доступ до приміщення нотаріальної контори із сторони перукарні, у звязку з чим її діяльність була зупинена. Позивач намагалася власними силами забезпечити збереження нотаріальної таємниці, шляхом відновлення стіни, однак відповідач перешкоджав у цьому щоразу руйнуючи зведену нею стіну. Крім цього зазначили, що дійсно позивачем було перекрито воду в приміщення перукарні у звязку із відмовою орендаря повернути їй частину коштів, які вона сплатила за комунальні послуги, в тому числі і за надані цьому орендарю. Також зазначили, що позивачем підтримувалися у належному стані приміщення надані їй у користування, здійснювався у них поточний підтримуючий ремонт, встановлено конвекторне опалення, а тому вважають, що підстав для розірвання договору не має. В той же час, вважають, що із зазначених мотивів відповідачем порушуються умови договору, створюються перешкоди позивачу у здійсненні нотаріальної діяльності, заподіяно позивачу шкоду, а тому просять позовні вимоги за первісним позовом задоволити, а зустрічний позов відхилити. Відповідач, його представник в судовому засіданні відносно первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали з аналогічних мотивів, доповнили, що жодними діями відповідач не порушував умов договору, оскільки не перешкоджав позивачу у веденні нотаріальної діяльності. В той же час відповідач є власником спірних приміщень, а тому з метою захисту порушених своїх прав законно демонтовував капітальну стіну, яка без його згоди встановлювалася позивачем. Щодо руйнування стіни 10.09.2014 року також вини не визнає, оскільки вказані події відбулися в присутності багатьох осіб в процесі перевірки законності здійснення діяльності позивачем, де він лише натиснув на стіну, яка була споруджена з порушенням Закону України «Про нотаріат», що призвело до її обвалу в приміщенні нотконтори. За таких обставин вважають, що підстав для відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди позивачу немає, у звязку з чим просять у задоволенні первісного позову відмовити. Одночасно вважають доведеними зустрічні позовні вимоги про наявність підстав для розірвання договору, а тому просять їх задоволити. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд в задоволенні первісного позову відмовляє, а зустрічний позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.10.2000 року між [PERSON] та приватним нотаріусом [PERSON] було укладено договір безоплатного користування приміщенням (т.1 а.с.8), відповідно до умов якого [PERSON] передав приватному нотаріусу [PERSON] у безоплатне користування на невизначений термін приміщення загальною площею 58,2 кв.м., розташоване за адресою: м.Львів, вул.Пасічна,27. Суд враховує, що спірний договір укладено між сторонами в період дії ЦК УРСР 1963 року, ст.324 якого було передбачено, що за договором безоплатного користування майном одна сторона зобовязується передати або передає майно у безоплатне тимчасове користування другій стороні, а остання зобовязується повернути те ж майно. Однак, згідно з п.9 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що набрав чинності з 2004 року, до договорів, що були укладені до 01 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частинами 1 та 2 ст.651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім цього, суд враховує, що оскільки укладений між сторонами договір про надання в користування позивачу нерухомого майна є безоплатним, а відтак у відповідності до положень нового цивільного законодавства вказаний договір за своєю правовою природою є договором позички, а відтак правовідносини, що ним породжуються повинні регулюватися Главою 60 ЦК України. Зокрема, п.2 та 3 ч.2 ст.834 ЦК України передбачено, що позичкодавець має право вимагати розірвання договору і повернення речі у разі, якщо користування річчю не відповідає її призначенню та умовам договору; або річ самочинно передана у користування іншій особі. Відповідно до умов п.2 спірного договору, користувач (приватний нотаріус [PERSON]К.) зобовязалася використовувати зазначене приміщення для своєї професійної діяльності вчинення нотаріальних дій. Крім цього п.3 договору сторони передбачили, що усі витрати, повязані з експлуатацією вказаного приміщення, в тому числі оплату за комунальні послуги і поточний ремонт, здійснюється за рахунок користувача. Однак, як вбачається із змісту рішення апеляційного суду Львівської області від 18.11.2014 року (т.1 а.с.113-115), частково скасовуючи судове рішення у іншій цивільній справі між цими сторонами, суд посилався на встановлені в ході судового розгляду обставини про те, що позивачем [PERSON] на підставі договору про співпрацю від 28.10.2009 року було надано у спільне користування [PERSON] приміщення на вул.Пасічна,27 в м. Львові, для здійснення нотаріальної діяльності. При цьому, судом встановлено, що за своєю правовою природою укладений договір від 28.10.2009 року є змішаним договором та містить елементи договору піднайму, а відтак є таким, що в порушення положень ст.774 ЦК України укладено наймачем про передання майна в піднайм без згоди власника. Також судом було встановлено, що [PERSON], розмістивши свою нотконтору на частині приміщень, що перебували у власності [PERSON] та здійснюючи свою нотаріальну діяльність без згоди власника приміщень, завдав [PERSON] шкоди створивши перешкоди у використанні власником належних йому на праві власності приміщень на свій розсуд. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім цього, допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні також підтвердили факт здійснення спільної нотаріальної діяльності [PERSON] та [PERSON] в одному приміщенні нотаріальної контори. За таких обставин, суд приходить до переконання про доведеність відповідачем за зустрічним позовом обставин істотного порушення приватним нотаріусом [PERSON] умов договору безоплатного користування приміщенням від 06.10.2000 року, зокрема, у тому, що вона будучи зобовязаною використовувати зазначене у договорі приміщення для своєї професійної діяльності вчинення нотаріальних дій, без згоди власника приміщень передала їхню частину у користування іншій особі. Як наслідок таких дій, відповідачу [PERSON] була заподіяні істотна шкода, як власнику приміщень, оскільки він був позбавлений використання належних йому на праві власності приміщень на свій розсуд. Крім цього, в судовому засіданні позивач визнала, що дійсно нею було перекрито постачання води в суміжні приміщення, що також перебували у власності відповідача та передані в користування перукарні, у звязку із неоплатою власником перукарні послуг водопостачання. Вказані обставини підтверджуються листом ЛМКП «Львівводоканал» від 07.02.2013 року про відновлення подачі води в перукарню, а також в нотконтору після виявлення позаоблікового використання води. А відтак, суд вважає, що у відповідача на даний час існують підстави вимагати розірвання договору із приватним нотаріусом [PERSON] в односторонньому порядку внаслідок порушення нею істотних умов договору. З цих підстав зустрічний позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення. Решту заявлених відповідачем підстав зустрічного позову суд не приймає до уваги, оскільки в ході судового розгляду відповідачем у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України не обґрунтовано та не доведено факту захоплення позивачем інших приміщень та підробку технічних документів, доведення позивачем спірних приміщень до занедбаного стану, а також що наслідком настання цих обставин та позаоблікового використання води, мало місце порушення позивачем умов договору та заподіяння власнику приміщень істотної шкоди. Задовольняючи зустрічний позов про розірвання договору безоплатного користування приміщенням від 06 жовтня 2000 року, суд одночасно вважає безпідставними позовні вимоги приватного нотаріуса [PERSON] за первісним позовом про зобовязання [PERSON] виконувати умови договору безоплатного користування приміщенням від 06.10.2000 року шляхом покладення на нього обовязку відновити зруйновану ним стіну між кімнатою нотаріальної контори під літ.3-11 та приміщенням перукарні за адресою: м.Львів, вул.Пасічна,27, оскільки з моменту розірвання зазначеного договору спірні правовідносини між сторонами є припиненими, позивач втрачає право на користування цими приміщеннями, як і право вимоги до іншої сторони договору про виконання будь-яких його умов. А тому в цій частині позовні вимоги за первісним позовом слід відхилити. Крім цього, суд вважає безпідставними позовні вимоги приватного нотаріуса [PERSON] до [PERSON] про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Крім цього, ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, законодавець визначив, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; Одночасно, ч.1 ст.1166 визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України). Отже, з наведеного випливає, що відповідальність особи за заподіяну майнову та моральну шкоду виникає у випадку наявності вини у її діях, що потягли за собою завдання такої шкоди. Позивач свої вимоги про відшкодування матеріальних збитків мотивує тим, що внаслідок винних дій відповідача, що полягали у демонтажі 10.09.2014 року стіни між приміщеннями нотаріальної контори та перукарні, а також подальшому демонтажу капітальної стіни протягом 10-13 вересня 2014 року, вона не могла здійснювати протягом місця нотаріальну діяльність, не отримувала доходів, внаслідок чого просить стягнути з відповідача упущену вигоду, а також змушена була нести витрати по закладенню дверного отвору, заміни дверей, облаштування фізичної охорони в приміщенні нотаріальної контори. Крім цього, вважає, що внаслідок таких винних дій відповідача їй заподіяно моральну шкоду. Однак, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги в цій частині, в силу вимог ст.60 ЦПК України, нею перед судом не доведено жодними належними та допустимими доказами, зокрема, про те, що внаслідок винних дій відповідача їй було заподіяно майнову та моральну шкоду. Так, судом встановлено, що дійсно на підставі наказу Головного управління юстиції у Львівській області від 10.09.2014 року № 405/6 (т.1 а.с.16) з 10.09.2014 року було тимчасово зупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу [PERSON] до усунення недоліків. Підставою зупинення нотаріальної діяльності позивача стало порушення п.1 ч.2 ст.25 Закону України «Про нотаріат», а саме здійснення нотаріальної діяльності у приміщенні, у якому не забезпечено дотримання нотаріальної таємниці. Зокрема, як вбачається з [PERSON] від 10.09.2014 року (т.1 а.с.38), дійсно в присутності комісії управління юстиції, в ході здійснення ними перевірки дотримання приватним нотаріусом вимог Закону України «Про нотаріат» в частині обладнання приміщення, було встановлено, що в капітальній стіні, яка розділяла приміщення перукарні «ЛеРо» та нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON] на вул.Пасічній,27 в м. Львові наявний дверний отвір, який був зашитий картонною обшивкою (вагонкою). На вимогу начальника відділу нотаріату [PERSON], відповідач [PERSON] натиснув пальцями однієї руки на тильну сторону обшивки внаслідок чого та прогнулася та з гуркотом впала в приміщення нотаріальної контори. Внаслідок цього відкрився безперешкодний прохід в приміщення нотаріальної контори із приміщення перукарні. В подальшому, як вбачається із [PERSON] від 11.09.2014 року, 12.09.2014 року та 13.09.2014 року (т.1 а.с.39-41), позивач [PERSON] декілька разів намагалася закрити прохід між перукарнею та нотаріальної конторою, шляхом встановлення капітальної стіни зі сторони приміщення нотаріальної контори, однак щоразу після встановлення такої, стіна демонтовувалася відповідачем [PERSON] Крім цього вказані обставини підтвердили в судовому засіданні в ході допиту свідки [PERSON] та [PERSON] (допитані за клопотанням позивача), які ствердили що являючись працівниками нотаріальної контори, були присутні на місці подій протягом 10-13 вересня 2014 року, та вказали, що дійсно 10.09.2014 року після падіння вагонної обшивки утворився отвір в суміжній стіні із приміщенням перукарні, звідки отримали безперешкодний доступ до приміщення нотаріальної контори відповідач [PERSON] та члени комісії, що здійснювали перевірку. В подальшому позивач декілька разів здійснювала будівництво капітальної стіни зі сторони нотаріальної контори, однак щоразу відповідач руйнував її, на місце події виїжджали працівники міліції. В той же час, як безспірно встановлено в судовому засіданні, приміщення нотаріальної контори приватного нотаріуса [PERSON] та суміжної перукарні «ЛеРо» розташовані в межах приміщень квартир № 3 та № 5 на вул.Пасічній,27 в м.Львові, що перебувають у власності [PERSON] та розпорядженням Личаківської районної адміністрації м.Львова від 07.08.2000 року № 921 (т.1 а.с.177) обєднані в одне приміщення. Допитані за клопотанням відповідача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду показали, що після набуття у власність спірних приміщень в 95-96 роках, дверний отвір між приміщенням нотаріальної контори та перукарнею (на той час приміщенням бару) цегляною кладкою не закладався, був закритий зі сторони нотаріальної контори вагонкою, а зі сторони перукарні кусками пінопласту, які облицьовано шпалерами. Крім цього, свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що 10.09.2014 року були присутні під час огляду приміщень комісією з управління юстиції, в ході якого при натисканні рукою відповідача на вагонку, влаштовану в дверному отворі між приміщеннями нотаріальної контори та перукарні, вагонка провалилася в приміщення нотаріальної контори. За таких обставин, суд встановивши, що дійсно внаслідок обвалу 10.09.2014 року перегородки з вагонки у дверному отворі між приміщеннями нотаріальної контори та перукарні, була зупинена нотаріальна діяльність позивача за первісним позовом, суд не вбачає, що така відбулася внаслідок винних дій відповідача, оскільки на момент огляду приміщення нотаріальної контори таке не відповідало положенням ст.25 Закону України «Про нотаріат», так як наявність перегородки з вагонки на місці дверного отвору не може забезпечувати схоронність нотаріальної таємниці. Крім цього, як встановлено з [PERSON] від 10.09.2014 року, відповідач вчиняв дії з натисканням рукою на перегородку з вагонки на вимогу начальника відділу нотаріату [PERSON] в ході здійснення перевірки відповідності вимогам закону приміщення нотаріальної контори. А відтак, жодної вини відповідача у припиненні нотаріальної діяльності позивача з 10.09.2014 року суд не вбачає, а відтак вимоги про стягнення упущеної вигоди суд вважає безпідставними. Також, враховуючи, що позивач не мала права без згоди власника приміщень здійснювати будь-які перепланування в приміщенні нотаріальної контори, шляхом встановлення капітальних стін, суд не вбачає жодних порушень в діях відповідача протягом 11-13 вересня 2014 року, що полягали у демонтажі незаконно встановлених стін. А відтак, спорудивши незаконно капітальну стіну без згоди власника, позивач не набула жодного права на відшкодування вартості понесених нею матеріальних збитків на проведення будівельних робіт внаслідок відсутності вини в діях відповідача. Таким чином, оскільки судом не встановлено в діях відповідача вини у демонтажі перегородки 10.09.2014 року та влаштованої капітальної стіни протягом 11-13 вересня 2014 року, такі його дії охоплювалися загальним положенням ст.391 ЦК України щодо усунення перешкод у здійсненні прав власника, а відтак позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди є безпідставними, і в їх задоволенні слід відмовити. У відповідності до положень ст.88 ЦПК України, понесені по зустрічному позову відповідачем судові витрати слід стягнути з позивача.

Outcome: approved