Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

Позивачі 13.06.2014 року звернулися до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в якій зазначили, що їм згідно свідоцтва про право власності на житло № 230 від 26.01.1998 року належить квартира за адресою: [ADDRESS], в якій вони зареєстровані та мешкають по теперішній час. Також за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON], [INFO], син [PERSON] від першого шлюбу. В другій половині 2006 року відповідач зібрав свої речі та виїхав з місця своєї реєстрації на заробітки. З моменту виїзду відповідач не приймає участі у витратах по комунальним послугам, у зв'язку з чим вони вимушені нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг. Просить суд, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за адресою: м [ADDRESS]. Позивачі у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяву в якій просять суд слухати справу у їх відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Третя особа - Селидівська територіальна громада у судове засідання не з'явився про день та час слухання справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи маємо заяву з клопотанням про слухання справи у його відсутність та просив справу розглянути на розсуд суду. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки до судового засідання відповідача, належним чином повідомленого та такого, що не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі доказів, що маються в справі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає, можливим розглянути справу з постановленням заочного рішення в порядку с т. ст. 224-225 ЦПК України. Суд дослідивши матеріали справ, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини встановив наступне. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 230 від 26.01.1998 року, посвідченого Селидівською біржею нерухомості м. Селидове Донецької області, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві часткової, спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається з акту про не проживання від 10.06.2014 року, складеного депутатом Селидівської міської ради [PERSON] за участю свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з 2006 року за цією адресою не проживає. Відповідно до довідки № 195 від 12.06.2014 року, виданої КП «Служба єдиного замовника м. Селидове» [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: м [ADDRESS], за даною адресою, також зареєстрований [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 191 ЖК України закріплено, що житлові спори вирішуються відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вивчивши матеріали справи, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачі не проживають у спірному житловому приміщенні понад один рік.

Outcome: approved