Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким в остаточній редакції просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] знести самочинно збудований металевий навіс, знести фундамент з бетону, залишений після перенесення паркану, ліквідувати дерево грецького горіху, розташованого біля спільної межі по [ADDRESS] та [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона має в приватній власності частину будинку за адресою: [ADDRESS] . Належне їй домоволодіння межує з домоволодінням по [ADDRESS] , де з 1998 року проживають відповідачі. [PERSON] без погодження з сусідами, в порушення будівельних, санітарних та пожежних норм, самовільно на межі домоволодіння побудувала стаціонарні металоконструкції навісу розміром 7х4 метри, висотою 3 метри, під яким на постійній основі влаштовано відкриту стоянку для вантажного автомобілю ГАЗ «Газель». Побудований навіс перевищує висоту даху будинку позивача та повністю перекриває два вікна. Окрім цього, відстань від навісу до вікон будинку позивача становить менше 10 метрів, що є порушення вимог ДБН 360-92** «Містобудування, планування і забудови міських і сільських поселень» та СНиП 2.07.01-89*. Поряд з навісом відповідачами посаджене дерево грецького горіху, яке також затемнює та перекриває вікна належного позивачу будинку, являє загрозою для будівлі дому, який збудований без фундаменту, оскільки його крона та коренева система може сягати 20 метрів, що в майбутньому може призвести до руйнування всього будинку. Також, в результаті проведеної реконструкції домоволодіння по [ADDRESS] , без наявності дозволів на будівництво, згоди сусідів та членів територіальної громади, за рахунок земель загального користування по пров. Горького в смт. Пісочин відповідач [PERSON] в порушення будівельних, санітарних та пожежних норм побудована капітальна споруда паркану, чим створено перешкоди для вільного проїзду вантажної та спеціальної техніки. Крім того, капітальний залізобетонний фундамент паркану самовільно побудовані на території охоронної зони повітряної лінії електропередачі напругою до 1 кв, що постійно створює загрозу життю членів територіальної громади. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі. 02 листопада 2017 року до суду надійшли відзив на позов, якими відповідач [PERSON] зазначила, що твердження позивача про самовільно збудований паркан не відповідають дійсності, паркан був збудований ще в 1973 році колишнім власником домоволодіння. Чоловік відповідача в 2017 році зменшив одну сторону паркану з 26 метрів до 24,2 метрів, збільшивши таким чином ширину проїзду. Навіс, який позивач просить знести також не є самочинним будівництвом, до того ж не може затіняти вікна позивача, оскільки на рівні вікон розташовані лише дві металеві труби діаметром 50 мм. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 жовтня 2018 року призначено проведення врегулювання спору за участю судді у формі спільної та закритих нарад, зупинено провадження по справі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2019 року припинено врегулювання спору за участі судді та поновлено провадження у справі. Розпорядженням Харківського районного суду Харківської області № 01-02/12 від 19 березня 2019 року призначено повторний автоматичний розподіл судової справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 березня 2019 року вказану цивільну справу було розподілено на суддю [PERSON] Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2019 року прийнято цивільну справу до провадження судді [PERSON] , призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 01 жовтня 2019 року через канцелярію суду надійшли пояснення позивача, в яких остання зазначила, що хоча й паркан був перенесений, на теперішній час стоїть недемонтованою стара частина паркану висотою 50-60 см. Також, позивач зауважила, що навіс був обладнаний без дозволів Харківської районної архітектури або органу місцевого самоврядування. Пісочинська селищна рада від 06 червня 2018 року зобов`язала відповідача перенести навіс та пересадити дерево грецького горіху в інше місце, проте відповідачем не виконала вказане рішення. 02 жовтня 2019 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, яким вона посилалася на те, що навіс на земельній ділянці [ADDRESS] не є самочинним будівництвом, крім того позивачем не доведено порушення її прав внаслідок розташування навісу та паркану. Розпорядженням Харківського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2019 року № 01-02/86 справу передано на повторний автоматичний розділ у зв`язку з розглядом Вищою радою правосуддя 19 вересня 2019 року заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] у відставку, відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року № 05-05/119. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно Розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області Мазур О.О. №01-02/86 від 09 жовтня 2019 року зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2019 року справу прийнято до провадження судді Харківського районного суду Харківської області Березовської І.В., призначено підготовче судове засідання. 07 листопада 2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, якою вона зазначає, що за самовільне будівництво відповідач [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності. Після перенесення паркану залишилася недемонтована частина паркану, що стоїть на проїзній частині дороги по пров. Горького . Також, позивач зазначила, що в матеріалах справи містяться фотографії, з яких вбачається, що вікна належної позивачу частини будинку повністю перекриті дахом навісу-стоянки під вантажівку, крім того вказаний навіс збудований без передбачених законодавством дозволів. Позивач також зазначає про навмисне висаджування відповідачем дерево горіху на відстані приблизно 3 метри від вікон позивача. 08 листопада 2019 року від Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області надійшли письмові пояснення третьої особи, якими зазначено, що за результатами обстеження домоволодіння [ADDRESS] було встановлено, що на території земельної ділянки було самовільно змонтовано стаціонарний металевий навіс, який затіняє вікна сусідам, та у безпосередній близькості від межі земельних ділянок росте дерево грецького горіху, які зі слів [PERSON] затіняють вікна її будинку [ADDRESS] . Рішенням Пісочинської селищної ради від 16 квітня 2018 року, зі змінами, було рекомендовано власнику житлового будинку [ADDRESS] здійснити перенесення навісу для стоянки автотранспортного засобу та пересадження дерева - горіха відповідно до вимог чинного законодавства у строк до 15 липня 2018 року. Комісією представників Пісочинської селищної ради за результатами виїзду 25 липня 2019 року на місце встановлено виконання власником будинку № 16 за вказаною адресою вимог щодо перенесення навісу, проте вимога про пересадження дерева виконана не була. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 листопада 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] 26 грудня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшли заперечення на відповідь позивача, в яких зазначено, що позивачем в 2016 році на відстані менше 2 метрів від вікон свого будинку встановила безперервний бетонний європаркан, висота якого знаходиться на рівні її вікон, тому затінення вікон виникає через цей паркан. Також, відповідачем зазначено, що позивачем не надано доказів руйнування її будинку коренями дерева. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 лютого 2020 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд зобов`язати відповідачів знести самочинно збудований металевий навіс, знести фундамент з бетону, залишений після перенесення паркану, ліквідувати дерево грецького горіху, розташованого біля спільної межі по [ADDRESS] та [ADDRESS] . При цьому пояснила,що під час розгляду справі в суді відповідачі зрізали дерево грецького горіху, залишивши стовбур. Разом з тим, стовбур дерева горіху знов дав пагони та на теперішній час дерево горіху майже досягло первинних розмірів та почало затіняти їй вікна. Крім того, з огляду на те, що коренева система горіху може досягти 20 метрів, в майбутньому вона може зруйнований її будинок. Позивач також зазначила, що відповідачі також частково демонтували металевий навіс, зняли дах, проте залишили опори. Опори, що залишились від металевого навісу, не затіняють їй вікна, разом з тим позивач вважає, що в майбутньому відповідачі знову можуть накрити опори покрівлею. Конструкції бетонного фундаменту після демонтажу раніше збудованого паркану порушують її права як члена територіальної громади, оскільки створюють перешкоди для вільного проїзду вантажної та спеціальної техніки. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила в позові відмовити. При цьому пояснила,що відповідачами дерево горіху зрізано, металевий насів демонтований. Що стосується конструкції бетонного фундаменту раніше збудованого паркану, пояснила, що паркан був встановлений попередніми власниками домоволодіння. Рішенням Пісочинської сільської ради Харківського району Харківської області від 27 червня 1973 року за вказаним будинком було закріплено земельну ділянку площею 700 кв.м. По периметру цієї ділянки попереднім власником був встановлений паркан. На теперішній час земельна ділянка приватизована відповідачами. Новий паркан встановлений відповідачами відповідно з абрісом технічної документації, старий паркан демонтований. Після демонтажу раніше збудованого паркану залишилась конструкція бетонного фундаменту, проте на думку представника відповідача, вказаний фундамент не знаходиться на землях загального користування, оскільки при приватизації земельна ділянка відповідачів зменшилася на 5 кв.м. і саме на цих 5 кв.м. знаходиться фундамент старого паркану. Відповідачі, належним чином повідомлені, в судове засідання не з`явилися. Представник третьої особи - Пісочинської сільської ради Харківського району Харківської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Відділу містобудування та архітектури Харківської районної державної адміністрації Харківської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи Акціонерної компанія «Харківобленерго» у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Від ДП ПрАТ «НЕК «Укренерго» надійшла інформація, що ДП ПрАТ «НЕК «Укренерго» наказом № 142 від 28 лютого 2019 року припинило діяльність ВП Державна інспекція енергетичного нагляду України ПрАТ «НЕК «Укренерго», який єтретьою особою у даній справі. Суд, вислухавши пояснення та доводи сторін, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Судом встановлено, що позивачу належить 61/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Домоволодіння [ADDRESS] межує з домоволодінням [ADDRESS] , що належить [PERSON] На території домоволодіння [ADDRESS] вздовж спільної межі вказаних домоволодінь було розташовано металевий навіс, який станом на теперішній час демонтований відповідачами. Після демонтажу навісу частково залишились металеві опори із профільної труби. На відстані від суміжної межі росте дерево горіху. Відповідачами була зрізана крона дерева, проте стовбур дерева дав пагони. Крім того, відповідачі частково демонтували старий паркан домоволодіння [ADDRESS] , залишивши конструкції бетонного фундаменту. Судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини з приводу розташованих на території домоволодіння відповідача навісу, дерева горіху та конструкцій бетонного фундаменту після демонтажу паркану. За зверненнями позивача проводились численні обстеження земельних ділянок. Так, рішенням ХХХІ сесії VІІ скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 16 квітня 2018 року рекомендовано користувачам земельної ділянки по [ADDRESS] здійснити перенесення навісу та пересадження дерева - горіха відповідно до вимог чинного законодавства. Рішенням ІІ сесії VІІ скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за результатами розгляду заяви [PERSON] та висновку постійної депутатської комісії з земельних відносин, охорони навколишнього природного середовища та будівництва від 05 червня 2018 року резолютивну частину рішення викладено у новій редакції: власнику або уповноваженій особі, яка діє він імені власника житлового будинку [ADDRESS] здійснити перенесення навісу для стоянки автотранспортного засобу та пересадження дерева - горіха відповідно до вимог чинного законодавства у строк до 15 липня 2018 року. 05 вересня 2018 року до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області надійшла заява від [PERSON] про виконання рішення селищної ради від 06 квітня 2018 року в частині демонтажу навісу та повідомлено, що пересадження дерева буде здійснено у період сезону, сприятливий для пересадки дерев. Як вбачається із витягу постійної депутатської комісії з земельних відносин,охорони навколишнього природного середовища та будівництва від 25 липня 2019 року власниками домоволодіння [ADDRESS] демонтований навіс, від навісу залишились лише опори; дерево горіху не пересаджене від межі, а зрізане, крона дерева почала відростати та є вже вищою за паркан. Зазначені обставини також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно наданої представником відповідача фотографії (т.2 а.с. 168) з зображенням частини території домоволодіння [ADDRESS] , яка межує з домоволодінням [ADDRESS] , встановлено, що навіс вздовж спільної межі домоволодінь демонтований, після демонтажу навісу залишилось декілька металевих опор із профільної труби, які також частково розібрані. На певній відстані від спільної межі домоволодінь росте дерево горіху. Відповідачами була зрізана крона дерева, проте стовбур дерева дав пагони. В судовому засіданні позивач, представник відповідача підтвердили,що станом на час розгляду справи в суді подвір`я домоволодіння [ADDRESS] має саме такий вигляд як зафіксовано на фотографії, а саме: після демонтажу навісу частково залишились опори з профільної труби, стовбур дерева горіху дав пагони. В судовому засіданні позивач зазначила, що опори з профільної труби, які залишились після демонтажу навісу не затіняють вікна її будинку. Відповідно до положень, викладених в ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Згідно до ст. 104 ЗК власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частина 1,2 статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Під час судового розгляду встановлено, що відповідачі в добровільному порядку демонтували металевий навіс шляхом розібрання покрівлі. При цьому позивачем не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів, що наявні на території домоволодіння опори із профільних труб будь-яким чином порушують права позивача. Крім того, позивач особисто підтвердила в судовому засіданні, що профільні труби не затіняють її вікна. Враховуючи, що захисту підлягають тільки порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси осіб, з огляду на демонтаж навісу, та не доведення позивачем порушення її прав розміщенням на території домоволодіння опор, що залишились після демонтажу навісу, підстав для задоволення вимог позивача в частині знесення металевого навісу немає. Щодо посилань позивача, що відповідачі можуть в майбутньому вчинити дії щодо встановлення навісу, з огляду на наявність опор, суд зазначає, що у випадку встановлення навісу позивач не позбавлена права звернутися до суду з відповідним позовом. Доводи позивача стосовно того, що металевий навіс є самочинним будівництвом, оскільки він побудований без дозвільної документації, спростовуються постановою КМУ №406 від 07 червня 2017 року, якою затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію (Постанова набрала чинності 10 червня 2017 року). Пунктом 6 зазначеної Постанови визначено перелік об`єктів (щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків), для будівництва яких не потрібно отримувати дозвільні документи та які не потрібно вводити в експлуатацію,а саме:зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів. Що стосується вимог позивача про ліквідацію дерева горіха, то суд зазначає наступне. Згідно до ст.109 ЗК дерева, які стоять на межі суміжних земельних ділянок, а також плоди цих дерев належать власникам цих ділянок у рівних частинах. Кожен із сусідів має право вимагати ліквідувати дерева, які стоять на спільній межі. Витрати на ліквідацію цих дерев покладаються на сусідів у рівних частинах. Сусід, який вимагає ліквідації дерев, які стоять на спільній межі, повинен один нести витрати на ліквідацію дерев, якщо інший сусід відмовляється від своїх прав на дерева. Вимога на ліквідацію дерев (кущів) виключається, якщо вони служать межовими знаками і залежно від обставин не можуть бути замінені іншими межовими знаками. Отже, виходячи із положень ст. 109 ЗК України, вимоги про ліквідацію дерев можуть пред`являтися у разі їх знаходження на спільній межі і лише у тому випадку, якщо вони не є межовими знаками і залежно від обставин справи не можуть бути замінені іншими межовими знаками. В інших випадках застосовуються вимоги ст. 105 ЗК України, згідно якої у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. Під час судового розгляду справи було встановлено, що дерево горіху не знаходиться на межі земельних ділянок сторін. Отже, обраний позивачем спосіб захисту - ліквідація дерева не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження руйнівного впливу коріння вказаного дерева на будівельні конструкції належної позивачу частини будинку, а також порушення інсоляції у будинку позивача. В підготовчому судовому засіданні суд у порядку ст.12 ЦПК України роз`яснив позивачу, що у обґрунтування позовних вимог він має право клопотати перед судом про призначення у справі судової експертизи для встановлення порушення інсоляції внаслідок існування металевих конструкцій навісу та дерева, оскільки такі питання потребують знань в цієї області. Позивач не забажала скористатися таким правом, пославшись на наявність в матеріалах справи достатніх письмових доказів. Окремо слід зазначити,що позивачем не надано суду жодного документу, що надає інформацію про відстань від дерева горіху до межі земельної ділянки позивача, або відстані до житлового будинку позивача. За таких обставин, підстав для задоволення вимог в частині ліквідації дерева немає. Суд також відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині знесення конструкцій бетонного фундаменту, який на думку позивача розташований на громадському проїзді з наступних підстав. Так, позивачем не надано суду доказів щодо розташування конструкцій бетонного фундаменту на конкретній частині громадського проїзду. Матеріали справи також не містять жодного належного та допустимого доказу про прийняття Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області рішення про визначення на місцевості встановленим законодавством порядком дороги загального користування із конкретно визначеними параметрами, відображення відповідного об`єкта в технічній документації щодо території населеного пункту. За вказаних обставин суд не приймає як доказ акт Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, яким визначено, що конструкція бетонного фундаменту після демонтажу раніше збудованого паркану залишилась на громадському проїзді. Для визначення розташування бетонного фундаменту на землях, які знаходяться у комунальній власності та відносяться до земель громадського проїзду, необхідні спеціальні знання, однак відповідного клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи позивачка не заявила. Відповідно до статей 12, 81, 77, 78 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно вищевказаних норм ЦПК України саме позивач має довести заявлені підстави свого позову. Разом з тим, всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. За вказаних обставин, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В силу статті 141 ЦПК України з огляду відмову в позові судові витрати відносяться за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed