Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, яким просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину- [PERSON], [INFO]. Відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, не піклується про здоров'я дитини, не виявляє інтересу до її життя, навчання. Всі питання щодо виховання дитини вирішує позивач самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Крім того, відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, у зв'язку з чим має велику заборгованість по сплаті аліментів. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, пояснила про обставини, викладені вище, а також зазначила, що відповідач не має постійного заробітку, зловживає спиртними напоями, не цікавиться життям дитини, останній раз бачив дитину у 2012 році, після чого її не відвідував та не телефонував, в рахунок аліментів на утримання дитини сплатив лише 1800 гривень, за час спільного проживання з відповідачем між ними неодноразово відбувалися конфлікти, після останнього такого конфлікту у 2012 році, вона, забравши дитину, пішла від відповідача, після чого вони проживають окремо. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на те, що він дійсно зловживав спиртними напоями, не працював, у зв'язку з чим у нього не було грошей для сплати аліментів, позивач після конфлікту, який відбувся у 2012 році, забрала дитину та пішла від нього, змінивши свій номер телефону, при цьому новий номер телефону вона йому не повідомила, у зв'язку з чим він був позбавлений можливості спілкуватися з дитиною, після 2012 року дитину він не бачив, не знає де вона навчається, декілька разів він приходив за місцем проживання батьків позивача, де остання з дитиною мешкають, однак двері йому ніхто не відкрив, на даний час він алкогольні напої не вживає, намагається влаштуватися на роботу, обіцяє сплачувати аліменти та приділяти увагу своїй дитині. Представник третьої особи Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Панченко Н.В., яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити та, виходячи з інтересів дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], крім того зазначила, що на засідання комісії, яка склала висновок щодо доцільності позбавлення прав відповідача відносно дитини, останній не з'явився, був повідомлений про день та час проведення засідання простою кореспонденцією, а тому відомості щодо його належного повідомлення про засідання комісії в матеріалах справи відсутні. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту рішення Харківського районного суду Харківської області від 19 липня 2013 року вбачається, що сторони знаходилися в шлюбі, зареєстрованому 12 листопада 2010 року Виконавчим комітетом Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №09. Вищевказаним рішенням суду від 19 липня 2013 року шлюб між сторонами розірваний, після розірвання шлюбу прізвище позивача змінене на дошлюбне - «[PERSON]». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], матір'ю дитини записана позивач по справі [PERSON], батьком - відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] від 25 квітня 2013 року. Судом встановлено, що неповнолітня дитина [PERSON]. [INFO] проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, відповідач разом з дитиною не проживає. Між сторонами немає згоди щодо участі [PERSON] у вихованні дитини. Зазначені обставини в ході судового розгляду сторонами не заперечувалися. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного старшим державним виконавцем ВДВС Харківського РУЮ Харківської області, загальна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO] за виконавчим листом №635/5810/13-ц від 30 вересня 2013 року станом на 01 квітня 2017 року складає 33707,56 гривень, у період з 02 січня 2014 року по 02 червня 2014 року відповідачем сплачені аліменти у загальному розмірі 1800 гривень. У ході судового розгляду судом встановлено, що відповідач проживає окремо від сім'ї, участі у розвитку та вихованні доньки не приймає, навчанням не цікавиться, жодного разу не відвідував дитину у Циркунівському дошкільному навчальному закладі (дитячому садку) Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області, який вона відвідує з 01 вересня 2016 року по теперішній час, не цікавиться станом здоров'я своєї дитини та не супроводжує в лікувальний заклад - КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги с. Липці Харківського району» Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Руські Тишки, де дитина перебуває на обліку з 2012 року, зазначені обставини підтверджуються довідкою Циркунівського дошкільного навчального закладу (дитячий садок) Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області (який на даний час відвідує дитина) №3 від 21 вересня 2016 року та довідкою КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги с. Липці Харківського району» Амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Руські Тишки (в якій дитина перебуває на обліку з 2012 року) від 21 вересня 2016 року. Як вбачається зі змісту зазначених довідок, всі питання з виховання, навчання, лікування та утримання дитини вирішує її мати - [PERSON], що також підтверджується актом Русько-Тишківської сільської ради Харківського району Харківської області від 05 жовтня 2016 року, який був складений за результатами обстеження житлових умов за місцем проживання позивача з дитиною - [ADDRESS] та згідно якого у останньої є окрема кімната, де вона проводить своє дозвілля та відпочинок, іграшки, художня дитяча література, приладдя для малювання та інше, мати дитини - [PERSON] морально та матеріально підтримує дитину, піклується про стан її здоров'я, на даний час працює в КП «Шляхрембруд» та отримує заробітну плату. Також в ході судового розгляду з пояснень сторін судом встановлено, що відповідач, починаючи з 2012 року жодного разу не відвідував дитину вдома, у дитячому садку, не телефонував їй, не надавав матеріальної допомоги на її утримання, там самим повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини. Вищевказані обставини також підтверджуються поясненнями допитаних в ході судового розгляду свідків. Так, свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, у судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом зі своєю донькою та онукою, відповідач не приймає участі у вихованні дитини, жодного разу не відвідав її, не надає матеріальної допомоги на її утримання, зловживає спиртними напоями та веде аморальний спосіб життя, з 25 грудня 2011 року, після того, як він побив свою дружину - позивача, сторони разом не проживають. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком сестри позивача, раз у тиждень навідується до будинку, де проживає позивач з дитиною, на протязі п'яти років відповідача він там не бачив, вважає, що останній не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до своєї дитини. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, у судовому засіданні пояснила, що відповідача після одруження з позивачем бачила лише двічі, з 2012 року позивач разом з дитиною проживає з батьками, відповідача свідок жодного разу не бачила, дитина жодного разу батька в розмові не згадувала. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов'язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, по відношенню до своєї неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Згідно зі ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 03 лютого 2017 року Харківською районною державною адміністрацією Харківської області був складений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. За правилами ст.19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Суд не погоджується із зазначеним висновком і вважає його таким, що винесений без достатніх правових підстав, оскільки такий висновок складений на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації, яке було проведено за відсутності відповідача, представником служби у справах дітей в ході судового розгляду не надано жодних доказів на підтвердження належного повідомлення відповідача про дату та час проведення такого засідання, також в матеріалах справи відсутні відомості щодо перевірки службою у справах дітей умов проживання відповідача, проведення бесід з відповідачем, в тому числі профілактичного характеру, встановлення зв'язку між батьком та дитиною та їх взаємовідносин з метою подальшого вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав. Крім того, у суду відсутні відомості щодо попередження відповідача у будь-якій формі про наслідки ухилення від виконання батьківських обов'язків та взагалі щодо проведення будь-якої роботи з відповідачем щодо виконання таких обов'язків. Таким чином, вищевказаний висновок є однобічним, поверховим та ґрунтується лише на підставі документів, наданих позивачем які об'єктивно не можуть бути достатніми доказами для підтвердженням факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч.1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). У п. 54 зазначеного рішення, суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78. Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об'єднання сім'ї. ( Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року).) Позивачем в ході судового розгляду не надано будь-яких доказів неможливості належного виконання відповідачем батьківських обов'язків (жорстокість поводження з дитиною, перебування на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію, негативний вплив на виховання дитини, ведення аморального способу життя, тощо). Таким чином, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, відповідач категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні та утриманні дитини, позивач уникає спілкування з відповідачем, змінила номер телефону, враховуючи ту обставину, що судом в ході судового розгляду не прийнятий в якості доказу висновок Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 03 лютого 2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO], а також всі надані позивачем докази в їх сукупності, суд вважає передчасним вирішення питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати дише виняткових обставин. Разом з тим, враховуючи, що в дійсності мало місце неналежне виконання батьківських прав з боку відповідача, суд вважає необхідним попередити відповідача [PERSON] про необхідність зміни свого ставлення щодо виконання обов'язку з виховання дитини, а також про те, що така його пасивна поведінка по відношенню до виховання дитини в подальшому може привести до втрати батьківського зв'язку з дитиною, втрати почуття емоційної близькості до нього з боку дитини, і як наслідок - може бути підставою для позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed