Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю як чоловіка та дружини, визнати майно набуте під час проживання однією сім'єю спільною власністю подружжя та визнати за сторонами право власності на 1 /2 частину спірного майна, а саме 1 /2 частину автомобіля марки GELLY, модель СК, 2012 року виготовлення, легковий седан-В, номер (кузова, рами) [NUMBER], колір сірий, державний номер [NUMBER]. В підтвердження своїх вимог посилається на те, що за спільні кошти придбали автомобіль, спільно вели господарство, між ними існували стосунки притаманні подружжю, в іншому шлюбі не перебували. Для купівлі зазначеного майна відповідач отримав кредит у банківській установі, який сплачували сторони разом в період їх спільного проживання. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали викладені вимоги, просять їх задовольнити, встановити факт проживання однією сім'єю, визнати сумісно нажите майно спільною власністю подружжя та визнати право власності на 1\\2 частину сумісно нажитого майна, а саме автомобіля Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, щодо задоволення позову заперечує по тій причині, що нерозуміє, як можна керувати автомобілем двом власникам одночасно. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши всі докази та обставини по справі, суд задовольняє позовні вимоги, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.61 ЦПК України - обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що сторони проживали однією сім'єю як чоловік та дружина з серпня 2012 року, що підтверджується копією довідки від 12.02.2013 року №94 (а.с.5). В період спільного проживання, в результаті спільної праці, за спільні кошти ними було придбано майно, автомобіль марки GELLY, модель СК, 2012 року випуску на підставі договору купівлі-продажу від 17.02.2013 року, власником якого є відповідач [PERSON] (8-10). 25.02.2013 року між відповідачем та ПАТ АК «Укргазбанк», було укладено договір застави (транспортних засобів), предметом даного договору виступав вказаний вище автомобіль, та договір поруки, поручителем за яким виступала [PERSON] (а.с.22-26). Отримання кредиту позивачкою в розмірі 75366,87 грн. підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приват Банк» від 06.09.2014 року №689. З товарного чеку від 13.01.2014 року видно, що було сплачено кошти в розмірі 27843,91 грн., призначенням платежу є повне погашення кредиту згідно кредитного договору №02/2013 від 25.02.2013 року. Наявність такого чеку свідчить про придбання цього майна в період спільного проживання. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-1У «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст.1 Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У відповідності до вимог ст.3 СК України сім'ю складають особи, як спільно проживають,пов'язані спільним побутом , мають взаємні права та обов'язки. Для визначення осіб як такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. За приписами ч.2ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням , необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Разом з тим, згідно із ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю , але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно , що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю , необхідні докази: ведення спільного господарства , наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а також наявність усталених відносин. Отже, законодавець передбачив можливість набуття права власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі, коли вони проживають однією сім'єю , між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю. Як роз'яснено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час придбання вказаного вище майна сторони проживали однією сім'єю , мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Придбання майна підтверджено відповідними доказами, які суд вважає достатніми і достовірними. Відповідно до ч.1ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до роз'яснень, що надані судам у п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом(статті 60-74 Сімейного кодексу України). Виходячи з наявного конфлікту майнових інтересів, що викликано придбанням спірного майна в період незареєстрованих, але фактичних шлюбних відносин, суд позовні вимоги позивачки задовольняє. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому суд, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved