Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 09.06.2012 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з тим, що сторони не зійшлись характерами та у них різні погляди на життя. На цьому грунті постійно виникали сварки та суперечки. У відповідача відсутнє бажання працювати та утримувати малолітніх дітей. Вказані обставини привели до скандалів та втрати почуття поваги та любові між ними. Подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам позивача та дітей, оскільки відповідач не приймає участі у їх вихованні, не сприяє їх духовному та фізичному розвитку. З 24.04.2014 року сторони спільно не проживають. У звязку з наведеним просила суд шлюб розірвати, дітей залишити на проживання з нею та стягнути з відповідача судовий збір. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про шлюб серії 1-НМ № 108590 виданого 09.06.2012 року Відділом ДРАЦС Івано-Франківського МУЮ (а.с.14), сторони зареєстрували шлюб 09 червня 2012 року, актовий запис за № 600. Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4,5), які проживають з позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сімї сторони припинили взаємовідносини як подружжя, та разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що розірвання шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно із ч.ч. 1,3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Ящо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 640 гривень судового збору на користь позивача. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved