Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з відповідачем у шлюбі не перебувала, однак має з ним спільну доньку [PERSON], яка проживає з нею. Батько дитини проживає окремо, матеріальної допомоги на її утримання не надає, в її житті, вихованні та розвитку участі не приймає. Дитина часто хворіє, що вимагає додаткових витрат на лікування та розвиток. Однак усі додаткові витрати несе самостійно. А відтак просить позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 07.05.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов визнав частково, не заперечив щодо встановлення аліментів в твердій грошовій сумі, однак не в такому розмірі, як просить позивач. Просить суд врахувати те, що відповідач не працює, а томупросить встановити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно. З'ясувавши обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов до наступного висновку з огляду на таке. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Вказаний обов'язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків та є однаковим для них. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою . Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов'язкуутримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Виходячи із зазначеного положення у разі відсутності домовленості між батьками щодо способу утримання спір з приводу стягнення аліментів вирішується судом. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак мають спільну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач працює підсобним працівником у ДНЗ №183 та її дохід за період з 01.10.2017 по 31.03.2018 становив 27 848 грн. 60 коп., що стверджується довідкою про доходи №321 від 02.04.2018. Як вбачається із пояснень представника відповідача, батько дитини [PERSON] не працює. Доказів протилежного позивачем не надано. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, дитина проживає із матір'ю, що стверджується довідкою з місця проживання про склад сім?ї та прописки №2063 від 19.03.2018, та в добровільному порядку сторони не можуть дійти згоди щодо утримання малолітньої доньки. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При визначенні розміру аліментів, суд враховує вік, стан здоров'я, матеріальне становище сторін та малолітньої дитини, те, що відповідач не працює, хоча є працездатним, має задовільній стан здоров'я /наявність захворювань жодними доказами не підтверджена/, спільна донька сторін проживає та перебувають на утриманні позивача. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] офіційно не працює, можливість для нього сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., щомісячно, позивачкою не доведена. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягають до задоволення частково, а саме, слід визначити аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, що на даний час становитиме більш, ніж половину суми необхідної для забезпечення першочергових потреб малолітньої (більш, ніж половина прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку), починаючи з 03 квітня 2018 року і до досягнення нею повноліття. Суд вважає необгрунтованою вимогу в частині стягнення аліментів у розмірі 1500 грн., оскільки позивачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про щомісячні витрати на утримання дитини у зазначеному розмірі. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191, 192 СК України та

Outcome: partial