Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який разом з представником підтримала в судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05.04.1995 року, виданого Другою сумською державною нотаріальною конторою, на підставі заповіту від 04.09.1991 року, [PERSON] [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна, зазначеного в заповіті [PERSON], померлої 20.07.1994 року, а саме: житлового будинку, житловою площею 36,6 кв.м., з надвірними господарськими та побутовими будівлями: літня кухня «Б», сарай «В», погріб «пг», сарай «Д», вбиральня «Г», огорожа №1-3, розташованого в м. Суми по вул. Ганнівська, 74, на земельній ділянці 1584 кв.м., що належить померлому згідно свідоцтва про право власності від 20.03.1995 року. Рішенням Сумської міської ради від 27.04.2005 року №1191МР земельну ділянку, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, було передано у спільну часткову власність [PERSON] (1/6 частини), [PERSON] (1/2 частини), [PERSON] (1/6 частини) та [PERSON] (1/6 частини), оскільки на ній знаходиться спадкове майно, яке належить відповідачам на праві спільної часткової власності. На підставі даного рішення було видано державні акти на право власності на земельні ділянки. В подальшому [PERSON] [PERSON] та [PERSON] померли та їх спадкоємцями стали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] відповідно. Однак, під час розроблення проекту відведення та технічної документації, до земельної ділянки, на якій розмішене спадкове майно, було додано іншу земельну ділянку, яка не знаходиться в м. Суми по вул. Ганнівська, 74, та яка не має жодного відношення до спадкового майна, а саме земельну ділянку, яку в 1968 році було надано особисто [PERSON] для садівництва, як працівнику Ганнівського плодорозсадникового радгоспу. Тому позивач просить суд скасувати рішення Сумської міської ради від 27.04.2005 року №1191МР в частині передачі у власність [PERSON] [PERSON] та [PERSON], яким належать житлові будинки на праві спільної часткової власності, земельної ділянки, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, та визнати недійсними державні акти на право власності на вказану земельну ділянку; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74. Ухвалою суду від 25.05.2017 року вказану позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 13.06.2017 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду. Представник Сумської міської ради, повідомлений належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON], разом з представником, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову та в обґрунтування своїх заперечень надала суду письмовий відзив, в якому зазначила, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.07.2017 року по справі №592/11588/15-ц за [PERSON], в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 30.05.2011 року, визнано право власності на 1/4 частину земельної ділянки, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, та, в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 04.07.2016 року, визнано право власності на 1/4 частину цієї ж земельної ділянки. Таким чином, [PERSON] є одноособовим власником 1/2 частини даної земельної ділянки за рінням суду. Крім того, звертаючись з позовом про скасування рішення Сумської міської ради №1191МР від 27.04.2015 року, [PERSON] не надала жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог. Зокрема, відсутні будь-які докази того, що спірна земельна ділянка за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, та земельна ділянка, яка надавалася позивачу як працівнику Ганнівського плодорозсадникового радгоспу для садівництва, це одна й та ж сама земельна ділянка. При прийнятті оскаржуваного рішення Сумської міської ради №1191МР від 27.04.2005 року, [PERSON] разом з іншими співвласниками отримали зазначене рішення та на підставі нього розробили технічну документацію щодо відведення земельної ділянки для оформлення права власності, тобто позивач з 2005 року повністю погоджувалась та усвідомлювала про наявність у неї на праві власності саме 1/6 частки спірної земельної ділянки. Крім того, представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні вказав про пропуск строку позовної давності для звернення до суду. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала та просила скасувати частково рішення Сумської міської ради від 27.04.2005 року № [NUMBER] в частині передачі у власність земельної ділянки площею 0,1294 га, кадастровий номер [NUMBER] 01 005 0068 за адресою м. Суми вул. Ганнівська, 74. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник ПП «Мегаполіс» [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, та в попередніх судових засіданнях пояснила, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, була складена у відповідності до вимог чинного законодавства. Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали справи та додані до неї документи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого нотаріусом Другої сумської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями майна, зазначеного в заповіті від 04.09.1991 року, [PERSON], померлої 20.07.1994 року, а саме: житлового будинку, житловою площею 36,6 кв.м., з надвірними господарськими та побутовими будівлями: літня кухня «Б», сарай «В», погріб «пг», сарай «Д», вбиральня «Г», огорожа №1-3, розташованого в м. Суми по вул. Ганнівська, 74, на земельній ділянці 1584 кв.м., що належить померлому згідно Свідоцтва про право власності, виданого міськвиконкомом від 20.03.1995 року (а.с.3). Відповідно до п. 5 Рішення Сумської міської ради №1191-МР від 27.04.2005 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність для ведення особистого селянського господарства, а також для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку, загальною площею 0,3433 га, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 34. Розмір спільних часток земельних ділянок визначається співвласниками цих обєктів пропорційно розмірам часток спільної власності на будинок, а саме: [PERSON] належить 1/2 частини, [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/6 частині вказаної земельної ділянки (а.с.169-170). Згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯА №872937 від 14.10.2005 року, [PERSON], на підставі рішення Сумської міської ради від 27.04.2005 року №1191-МР, є власником 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що розташована за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74 (а.с.58). Згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯА №872936 від 12.10.2005 року, [PERSON], на підставі рішення Сумської міської ради від 27.04.2005 року №1191-МР, є власником 1/6 частини земельної ділянки, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що розташована за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74 (а.с.62). Згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ЯА №872938 від 12.10.2005 року, [PERSON], на підставі рішення Сумської міської ради від 27.04.2005 року №1191-МР, є власником 1/6 частини земельної ділянки, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що розташована за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74 (а.с.65). [PERSON] помер 30.05.2011 року, його спадкоємцем є донька [PERSON] та дружина [PERSON] 03.06.2005 року помер співвласник спірної земельної ділянки [PERSON], його спадкоємцем є син [PERSON]. Спадкоємцями після померлої 27.06.2013 року [PERSON] є її доньки [PERSON] та [PERSON] Вказані факти встановлені рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по справі №592/11588/15-ц від 07.07.2017 року (а.с.75-76). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно вказаного рішення суду від 07.07.2017 року за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину земельної ділянки, загальною площею, 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74; в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину цієї ж земельної ділянки (а.с.76). Між сторонами утворилися цивільно-правові відносини, повязані з правом власності на земельні ділянки, що виникає на підставі рішень органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 1 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до положень ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, крім іншого, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно правової позиції, яка висловлена\~Верховним Судом\~України при\~розгляді цивільної\~справи №\~6-658цс15\~та викладена\~в постанові\~від 18\~травня 2016\~року,\~уразі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі заповіту померлої [PERSON] від 04.09.1991 року, набули права спільної часткової власності, на майно, а саме: житловий будинок, житловою площею 36,6 кв.м., з надвірними господарськими та побутовими будівлями: літня кухня «Б», сарай «В», погріб «пг», сарай «Д», вбиральня «Г», огорожа №1-3, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74. Рішенням Сумської міської ради №1191-МР від 27.04.2005 року, на підставі розробленої та наданої технічної документації, що посвідчують право власності на землю, яка була досліджена в судовому засіданні, відповідно до ст.ст. 12, 93, 116, 118, 121, 124, 125 ЗК України, було передано у спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74. Відповідно до Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, земельна ділянка за вказаною адресою складається з трьох частин з різним цільовим призначенням, площею та кадастровими номерами, втім відповідач [PERSON] не надала суду жодних належних та допустимих доказів на спростування пояснень [PERSON] та іншого документального підтвердження того, що земельна ділянка, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, була надана їй як працівнику Ганнівського плодорозсадникового радгоспу для садівництва. Крім того, відповідно до [PERSON] погодження (встановлення) та закріплення в натурі меж спірної земельної ділянки від 17.08.2004 року, який був підписаний співвласниками, [PERSON] погодилася з встановленням меж земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, згідно здійсненого опису (а.с.166-167). Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що рішення Сумської міської ради №1191-МР від 27.04.2005 року, в частині передачі у власність [PERSON] [PERSON] та [PERSON], земельної ділянки, площею 0,1294 га, кадастровий номер 5910136600:01:005:0068, що знаходиться за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, є обґрунтованим та прийнятим в порядку і на підставах встановлених земельним законодавством України. Оскільки решта позовних вимог є похідними від встановлених обставин, тому суд вважає необхідним відмовити в їх задоволенні. До того ж, в судовому засіданні представником відповідача [PERSON] було заявлено вимогу про застосування позовної давності до позовних вимог позивача, оскільки [PERSON] було відомо про прийняття оскаржуваного рішення з 2005 року, а тому перебіг строку позовної давності почався саме з цього моменту. Відповідно до ст. 256 та ст. 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до положень ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, оскільки [PERSON] було відомо про прийняття оскаржуваного рішення з 2005 року, крім того, 12.10.2005 року їй було видано правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5910136600:01:005:0068, що розташована за адресою: м. Суми, вул. Ганнівська, 74, з визначенням часток співвласників, а тому суд вважає, що позивач звернулася до суду за захистом порушених прав з пропуском трирічного строку позовної давності. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним в задоволенні позовних вимог [PERSON]\~про скасування\~рішення та\~визнання недійсними\~державних актів\~про право\~власності на\~земельну ділянку відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: dismissed