overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.10.2006 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Однак, сімейне життя не склалося, ведення сумісного господарства та шлюбні стосунки припинені з січня 2013 р. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, у зв'язку з чим просить суд його розірвати. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, зазначила, що збереження шлюбу неможливе. Відповідач позов визнав. Суд приймає визнання позову відповідачем, бо воно не порушує закону та прав інших осіб. Судом встановлено, що 21 жовтня 2006 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Красноперекопського міськрайонного управління юстиції АР Крим, актовий запис № 259. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір'ю, позивачем по справі. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу прізвище залишити «[PERSON]». За таких умов, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв'язку з чим, він підлягає розірванню. На підставі ст. 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 25.03.2000 р. зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З 2012 року сімейні стосунки між сторонами фактично припинені, діти проживають разом з позивачем та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Позивач та її представник у судовому засіданні надали заяву про зміну позовних вимог, відповідно до якої [PERSON] просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1600 грн. по 800 грн. на кожну дитину, мотивуючи тим, що [PERSON] звільнився з постійного місця роботи та наданий час ніде не працює. Просили задовольнити позовні вимоги з урахування уточнень. Відповідач у судове засідання не з'явися, повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач та її представник не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю - позивачем у справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: (1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; (2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; (3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; (4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених цим кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач має нерегулярний дохід, тому аліменти мають бути присуджені у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище їх платника, вік та потреби дітей, у зв'язку з чим, вважає, що заявлена позивачем сума у розмірі 800 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття є достатньою та обґрунтованою. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем від якого народились діти - син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. На даний час діти повнолітні, донька навчається на денному відділенні Сумського технікуму харчової промисловості Національного університету харчових технологій, тому потребує матеріального забезпечення. Відповідач, який проживає окремо, коштів на її утримання не надає, а тому вона просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини його доходів, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви до суду. В судове засідання позивач не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач та третя особа повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, але до суду не з'явилися, заяв про відкладення розгляду справи від них не надходило. Зі згоди позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, суд слухання справи проводить у відсутність сторін та без фіксації процесу технічними засобами, що не суперечить вимогам ст. 197 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є донькою відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] (а.с.4). Згідно довідки № 694 від 30 жовтня 2014 року, [PERSON] є студенткою Сумського технікуму харчової промисловості національного університету харчової технології, денного відділення, 3 курс, термін її навчання закінчується 30.06.2016 року (а.с.7). Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 200 СК встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення нею 23 років але не пізніше терміну закінчення навчання, а саме: до 30 червня 2016 року, починаючи стягнення з 10 листопада 2014 року. На підставі п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення щодо стягнення аліментів за один місяць. Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вступив у право на спадкування після смерті батька [PERSON] на 1/2 домоволодіння за адресою [ADDRESS], про що отримав свідоцтво. За вказаною адресою зареєстрований відповідач, але вже більше 15 років там не проживає, не несе розходи по утриманню спірного домоволодіння. У зв'язку з викладеним просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку з відповідною часткою прибудинкових будівель і споруд під [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 03.12.2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності серії ЕАІ№925796. Відповідно до довідки №7285 від 28.11.2013 року, будинкової книги №31 та відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС, УДМС за вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON]. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які завірені квартальним комітетом №21 Київського району м. Сімферополя АР Крим та відділом по роботі з індивідуальною житловою забудовою управління житлово-комунального господарства Київської районної ради м. Сімферополя, підтверджено, що відповідач не проживає за вказаною адресою вже з 1996 року. Також, в матеріалах справи містяться акти від вересня 1999 року та 13 липня 1998 року, які передані на розгляд квартального комітету №21 у м. Сімферополі, в яких сусіди зазначають, що у 1/2 частині домоволодіння за спірною адресою ніхто не проживає. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] понад один рік без поважних причин не проживає у спірному будинку, вселитися не намагався тому втратив право користування жилим приміщенням. На підставі ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 26 вересня 1986 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, сімейне життя з відповідачем не склалося. Протягом тривалого часу відповідач зловживає спиртними напоями, не дбає про сім'ю, матеріальної допомоги не надає. Добровільно до органів РАЦС звертатися відмовляється. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, у зв'язку з чим просить суд його розірвати. Позивач у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, зазначила, що збереження шлюбу неможливе. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 26 вересня 1986 р. [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів про шлюб реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим, актовий запис № 1799. Сумісне життя у подружжя не склалося. Шлюбні стосунки фактично припинені, збереження шлюбу та примирення неможливе. Від шлюбу мають повнолітню доньку. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 р. №11 про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Після подання позовної заяви та закінчення встановленого судом строку для примирення подружжя, сторони примирення не досягли, за таких умов, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, у зв'язку з чим, він підлягає розірванню. Позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». На підставі ст. 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з [INFO] року її брат по лінії матері [PERSON] перебував у розшуку, як безвісті зниклий та рішенням суду від 14.08.2013 року останнього було визнано померлим. Після чого нею було одержано свідоцтво про його смерть. Проте при зверненні до нотаріальної контори їй було відмолено у відкритті спадкової справи, у зв'язку з пропущенням строку для вступу у право на спадкування. На підставі викладеного, просить суд встановити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити за мотивами наведеними у позові. Від представника відповідача Сімферопольської міської ради надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність та прийняти рішення у відповідності з чинним законодавством. Від державного нотаріуса третьої Сімферопольської державної нотаріальної контори надійшла заява з проханням розглянути справу у їх відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступного. Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Сімферополя АР Крим від 14.08.2013 року оголошено [PERSON], [INFO], померлим з [INFO] року, на підставі чого 11.10.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сімферопольського міського управління юстиції в АР Крим було видано свідоцтво серії [NUMBER] про смерть останнього. Вищевказаним рішенням суду встановлено, що померлий є рідним братом по лінії матері позивача [PERSON] Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд вважає, що представником позивача доведена поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, а саме: позивачка одержала свідоцтво про смерть [PERSON] тільки 11.10.2013 року на підставі рішення суду від 14.08.2013 року про визнання його померлим з [INFO] року, та відразу же звернулася до нотаріальної контори. На підставі ст. 1262, 1272 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з серпня 2007 року по жовтень 2008 року знаходилася у фактично-сімейних відносинах з відповідачем. У цей період у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно. Позивач та її представник заявлені вимоги підтримали, просили задовольнити за мотивами наведеними у позові. Відповідач позов визнав частково, пояснив, може сплачувати лише 100 грн. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю - позивачем у справі. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: (1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; (2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; (3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; (4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених цим кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідач має нерегулярний дохід, тому аліменти мають бути присуджені у твердій грошовій сумі. Визначаючи їх розмір, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, вік та потреби дитини, у зв'язку з чим, вважає, що достатньою є сума в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.07.2016 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове нерухоме майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться у с.Василівка Полтавського району Полтавської області, вул. Молодіжна, 84. У звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У судове засідання позивач не зявилася, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не зявилися, попередньо надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, при вирішенні питання по суті покладалися на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 02.07.2016 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове нерухоме майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у с. Василівка Полтавського району Полтавської області, вул. Молодіжна, 84. Згідно з довідкою Василівської сільської ради Полтавського району №33 від 02.02.2017 року, домоволодіння у с.Василівка по вул.Молодіжна, №84, згідно з особовим рахунком №929 відноситься до колгоспного двору, членами якого є: голова колгоспного двору [PERSON], та [PERSON] (а.с.21). Відповідно до постанови нотаріуса від 19.06.2017 року, Полтавською районною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа після померлої 02.07.2016 року [PERSON] за №592/2016 за заявою про прийняття спадщини згідно закону від дочки [PERSON]; інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини до нотконтори не надходило (а.с.38-50). У звязку з тим, що відсутні документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с.11). Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦПК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.01.2012 року померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове нерухоме майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у с. Кованчик Полтавського району Полтавської області, вул. Лісова, 3. Проте у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У судове засідання позивач не зявилася, попередньо надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача та третьої особи - Полтавської районної державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилися, попередньо надавши заяви про розгляд справи у їх відсутності, при вирішенні питання по суті покладалися на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 17.01.2012 року померла мати позивача [PERSON] (а.с.22), після смерті якої залишилось спадкове нерухоме майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у с. Кованчик Полтавського району Полтавської області, вул. Лісова, 3. Згідно з довідкою Мачухівської сільської ради Полтавського району від 01.03.2017 року [PERSON] дійсно проживає у [INFO] та має жилий будинок з господарськими спорудами за цією ж адресою (а.с.8). Відповідно із постановою нотаріуса від 18.05.2011 року Полтавською районною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа після померлої 17.01.2012 року [PERSON] за № 395/2012 за заявою про прийняття спадщини згідно закону від дочки [PERSON]; інших заяв про прийняття або про відмову від спадщини до нотконтори не надходило (а.с.12). У звязку з тим, що відсутні документи, що підтверджують право власності на житловий будинок, постановою нотаріуса Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с.12). Згідно зі статтею 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст. 392 ЦПК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved