Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього заборгованості за договором позики. У підтвердження своїх позовних вимог зазначає, що між нею та відповідачем 19 серпня 2017 року було укладено договір позики на суму 45 750,00 грн. На підтвердження договору позики, відповідач надав їй розписку, у якій зобов'язався повернути борг до 20 серпня 2017 року. Однак, до вказаного строку відповідач грошові кошти не повернув. На прохання позивача про добровільну сплату заборгованості в повному обсязі ніяким чином не відреагував. У звязку з цим, позивач просить стягнути з відповідача позичені грошові кошти в розмірі 45750,00 грн., 3% річних за прострочення грошового зобовязання в розмірі 793,42 грн., інфляційні збитки в розмірі 3536,48 грн., а також судові витрати по справі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи заперечувала. Відповідач до судового засідання не зявився, про дату та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини не явки суду не повідомив, правом подачі відзиву не скористався, тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики від 19 серпня 2017 року, відповідно до якого відповідач взяв в борг у позивача 45750,00 грн., що підтверджується розпискою відповідача, в якій відповідач зобовязався повернути вищевказану суму до 20 серпня 2017 року. Але до теперішнього часу свої зобовязання в повному обсязі не виконав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Як передбачено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно правової позиції, викладеній в рішенні Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 у спорі про стягнення боргу за договором позики, - розписка, за своєю суттю є документом, який підтверджує укладення договору позики, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У звязку з простроченням відповідачем грошових зобовязань перед відповідачем виникла заборгованість по сумі боргу, а також 3% річних у сумі - 793,42 грн. та інфляційних витрат у сумі - 3\~536,48 грн. У зв'язку з тим, що відповідач дотепер не повернув позивачу позичені в нього гроші в розмірі 45 750,00 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму, а також 3% річних у сумі 793,42 грн. та суму інфляційних витрат в розмірі 3\~536,48 грн., Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved