overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; мають двох неповнолітніх дітей. Зазначила, що вони мають різні погляди на життя і сім'ю та втратили почуття любові і поваги один до одного. Також, зазначила, що вони спільно не проживають. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Пояснила, що пів року вони із відповідачем разом не проживають. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечив щодо розірвання шлюбу. Пояснив, що зазначені позивачем обставини щодо їх не проживання разом відповідають дійсності. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 28 серпня 2004 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 25, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28 серпня 2004 року (а.с. 3). Сторони є батьками дітей - [PERSON]., [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] від 19 травня 2004 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] від 19 травня 2004 року (а.с. 6, 7). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; неповнолітніх дітей вони не мають. Зазначила, що подружнє життя з відповідачем не склалось; вони зрозуміли, що мають різні погляди на життя і сімейні стосунки, що мало наслідком непорозуміння між ними і систематичні сварки. Також, зазначила, що разом вони не проживають і не ведуть спільного господарства. Вважає, що шлюб носить формальний характер. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач визнав позов. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 21 травня 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського районного управління юстиції, актовий запис за № 13, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 21 травня 2007 року (а.с. 20). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; неповнолітніх дітей вони не мають. Зазначила, що через відмінне розуміння і ставлення до сімейних прав і обов'язків та постійні конфлікти життя між ними не склалось; з весни 2015 року між ними припинені подружні стосунки, а спільного господарства вони не ведуть. Вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим оскільки суперечить її інтересам. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач визнав позов. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 29 листопада 1991 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі ЗАГС Жовтневого РВК міста Києва, актовий запис за № 1237, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 29 листопада 1991 року (а.с. 3). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі; спільних дітей вони не мають. Зазначила, що відповідач не цікавиться станом її здоровя, її моральним станом та станом її справ. Також, зазначила, що вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Позивач в судове засідання не прибула, надала суду заяву у якій просила розглянути справу у її відсутності, підтримала позов та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Враховуючи, що від відповідача, який належним чином був повідомлений і не зявивсь в судове засідання, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі статті 224 ЦПК України, суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 22 лютого 2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 204, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-БК № 214779 від 22 лютого 2013 року (а.с. 19). Позивач бажає розірвати шлюб. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, спільних дітей вони не мають. Зазначила, що внаслідок постійних сварок і непорозумінь вони втратили почуття любові і поваги один до одного; з 2010 року вони разом не проживають та шлюб існує лише формально. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 27 листопада 2005 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 23, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії І-ОК № 201183 від 24 травня 2016 року (а.с. 5). Спільних дітей у сторін немає. Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та сторони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі та вони мають двох малолітніх дітей. Зазначила, що на протязі спільного подружнього життя виявилося, що вони мають різні погляди на життя і сім'ю; вони втратили почуття любові та поваги один до одного і разом не проживають. Вважає, що шлюб носить лише формальний характер, а подальше його збереження є неможливим. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 03 червня 2006 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконавчому комітеті Пшеничненської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 4, що підтверджується повторним Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25 січня 2011 року (а.с. 3). Сторони є батьками дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 вересня 2007 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07 лютого 2013 року (а.с. 10, 11). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та позивач бажає його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі та вони мають двох малолітніх дітей. Зазначила, що на протязі спільного подружнього життя виявилося, що через існуючі розбіжності у поглядах на життя, почуття любові між ними згасло. З 2015 року вони не ведуть спільного господарства. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 27 січня 2001 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділ реєстрації актів громадянського стану Васильківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис за № 22, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 27 січня 2001 року (а.с. 4). Сторони є батьками дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 грудня 2006 року т [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та сторони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі та вони мають малолітнього сина. Зазначила, що через постійні сварки їх стосунки зіпсувались та на ґрунті взаємних непорозумінь і небажанням рахуватись один з одним, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Також, зазначила, що з березня 2015 року вони разом не проживають. Вважає, що збереження сім'ї неможливе. Сторони в судове засідання не прибули, надали суду заяви у яких просили розглянути справу у їх відсутності; при цьому відповідач визнав позов. Дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 30 липня 2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис за № 170, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30 липня 2010 року (а.с. 6). Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 червня 2012 року (а.с. 7). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 3 статті 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved