Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовними вимогами до відповідача, третьої особи, розмір яких зменшила в судовому засіданні 24.04.2017, просить усунути їй перешкоди у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право на користування житловим будинком №192 по вул. Центральна в с. Стебні, Верховинського району, Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що являючись власником житлового будинку №192 по вул. Центральна в с. Стебні Верховинського району Івано-Франківської області, позбавлена можливості повною мірою користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки колишній її співмешканець [PERSON] зареєстрований в будинку, однак з квітня 2014 року в даному будинку не проживає, витрати по його утриманню не несе. З будинку він виселився добровільно та забрав усі свої речі, на даний час проживає з матірю в с. Перехресне Верховинського району. Внаслідок того, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, він втратив право на користування житлом. В той же час вона через нього змушена нести надмірні витрати по оплаті комунальних послуг, а він добровільно відмовляється знятися з реєстрації, у звязку із чим порушуються її права, як власника. А тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав. Відповідач в судове засідання не зявився повторно, причин неявки суду не повідомив. Про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку за зареєстрованим та фактичним місцем проживання, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. А тому суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, слід розглянути справу у відсутності відповідача, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, її представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позовні вимоги задовольняє з таких підстав. Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.10.2008 (а.с.8), зареєстрованого Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» (а.с.9), позивач [PERSON] являється власником житлового будинку №192 по вул. Центральна в с. Стебні, Верховинського району, Івано-Франківської області. Як вбачається із довідки Стебнівської сільської ради від 15.03.2017, акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 15.02.2017 №59, довідки про склад сімї від 15.02.2017 №58 (а.с.18-20) відповідач [PERSON], [INFO], згідно по господарської книги №3, зареєстрований за адресою: [INFO] як член сімї. З 04.02.2015 за місцем реєстрації не проживає. Положеннями ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При цьому суд враховує, що у відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] був поселений в житловий будинок №192 по вул. Центральна в с. Стебні, Верховинського району, Івано-Франківської області зі згоди власника, та з його згоди відповідач зареєстрував за вказаною адресою місце проживання. Однак, більше шести місяців відповідач [PERSON] відсутній за місцем реєстрації, житлом не користувався, а відтак втратив право на користування житлом. Оскільки на даний час відсутня згода власника на здійснення найму відповідачем житлового будинку в якості житла, вона одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідач втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке шляхом зняття з реєстрації наміру не виявляє, тому суд вважає, що право власності позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом. При цьому суд визначає, що оскільки відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення особи права на користування житловим приміщенням, з врахуванням положень ст.14 ЦПК України, таке рішення суду є обовязковим для виконання відповідним органом державної реєстрації місця проживання. Таким чином позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Крім цього, у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені витрати на оплату судового збору, а також на оплату правову допомогу, які належним чином підтверджені з врахуванням вимог Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» наявними в матеріалах справи актом виконаних робіт та квитанцією про оплату таких. Одночасно задовольняючи позовні вимоги суд не приймає до уваги посилання сторони позивача на статтю 405 ЦК України, оскільки вказані правові норми регулюють порядок втрати права на користування житлом членом сімї власника житла. В той же час в розумінні частин 1 та 2 ст. 64 ЖК України у відповідача прав та обовязків члена сімї позивача не виникало, оскільки у встановленому законодавством порядку відповідач членом сім'ї позивача не визнавався.

Outcome: approved