Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме, за адресою: м. Херсон, пр-т. 200 років Херсону 7[ADDRESS], в якому вказує, що їй на праві власності в цілому належить квартира що знаходиться за адресою: м. Херсон, пр-т. 200 років Херсону 7[ADDRESS], в якій зареєстрований відповідач. Відповідач у квартирі ніколи не проживав та не володіє часткою, його місце знаходження невідоме. У звязку з наведеним просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, за адресою: м. Херсон, пр-т. 200 років Херсону 7[ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником 1/1 частки квартири за адресою: м. Херсон, пр-т. 200 років Херсону, 7[ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності від 01.02.2007 року; свідоцтва про право на спадщину від 20.12.2006р.; договору дарування від 05.08.2016р. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується відомостями ВРМПФО ХМР, однак, на теперішній час не проживає, відповідач залишився зареєстрованим за вищевказаною адресою. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved