Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду та просить виключити з-під арешту земельну ділянку та недобудований житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладеного ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-737/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що являється орендарем земельної ділянки по [ADDRESS] на підставі договору оренди від 26.04.2012року. За кошти матері [PERSON] в березні 2007 року було придбано будинок в селі Суємці Баранівського району, який згодом був перевезений та збудований на орендованій земельній ділянці. В даному незавершеному будівництвом будинку сталася пожежа, внаслідок якої був зруйнований будинок і на його відновлення батьки купували будівельні матеріали та власними силами відновлювали. На даний час будинок не зданий в експлуатацію. З відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 18.10.2012 року. Під час шлюбу відповідач не приймав участі у будівництві будинку і за ним не зареєстровано право власності. Про ухвалу суду від 27.04.2010 року про накладення арешту дізналась лише в жовтні 2014 року коли звернулась в земельний відділ з метою оформлення у власність земельної ділянки. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили його задовольнити повністю. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідачі були повідомлені вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомили, заперечення проти позову не подали, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. Позивачці передано в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0704 га. несільськогосподарського призначення - землі житлової громадської забудови на підставі рішення міської ради від 25.02.2011 року № 46, яка знаходиться в [ADDRESS](а. с. 13-14). 14.04.2012 року в недобудованому нежитловому будинку за адресою: [ADDRESS] сталася пожежа внаслідок якої пошкоджено будинок(а. с. 12). Крім того в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що в березні 2007 року купувала будинок в селі Суємці Баранівського району, який згодом перевезла та збудовала на орендованій позивачкою земельній ділянці. У квітні 2012 року сталася пожежа внаслідок якої був знищений будинок і на відновлення якого вона вкладала власні кошти. Відповідно до Рішення Новоград-Волинської міської ради № 498 від 06.12.2013 року позивачці надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок для передачі їх у власність(а. с. 15). Позивач звернулась до компетентних органів з метою реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, проте отримала відмову, оскільки накладений арешт згідно ухвали Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 квітня 2010 року у цивільній справі № 2-737/10 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину. (а.с. 7). Позивач [PERSON] не була стороною у справі № 2-737/10, а тому її право підлягає захисту шляхом подання позовної заяви в порядку, передбаченому ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». [PERSON] скористалася своїм правом на захист порушених прав та охоронюваних законом інтересів, які не пов'язані із позбавленням права володіння, і подала позовну заяву про звільнення належного їй майна з-під арешту. Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 р. №6 за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Позов про виключення майна з-під арешту є одним із видів речево-правового способу захисту права власності та його складових, при зверненні до суду з позовами про виключення майна з-під арешту позивачі зазвичай посилаються на порушення їх права володіння або розпорядження належним їм майном через неправомірне застосування такого виду обтяження. Оскільки заявлення до суду позову про виключення з-під арешту пов'язане із захистом особою свого цивільного майнового права, такі справи підлягають розгляду в порядку, визначеному ЦПК України. При розгляді справ за позовами даної категорії суд має враховувати, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності прямо не випливає із закону (стаття 328 ЦК України). Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В позовах про звільнення майна з-під арешту позивач має довести наявність юридичних фактів, з якими закон пов'язує право власності на арештоване майно чи право володіння ним на підставі закону чи договору з власником; факт порушення його права. Відповідач має довести свої заперечення проти покладених у підставу позову фактів. У відповідності із ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3,статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. (п. 1) Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. (п. 33) Суд вважає, що існування арешту, яким забезпечувалось виконання зобов'язань за судовим рішенням у справі № 2-737/10, згідно якого стягувачем є [PERSON], а боржником [PERSON], позбавляє особу, яка володіє майном [PERSON] права користуватися орендованою земельною ділянкою та незавершеним будівництвом будинком. Оскільки особа, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором (позивач), позбавлена права користуватися та розпоряджатися цим майном, зокрема у зв'язку із існуванням накладеного арешту, суд вважає позовні вимоги позивачки про звільнення майна з-під арешту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved