Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення коштів за договором позики в якому просила суд стягнути із відповідача на свою користь: суму боргу за договором позики у розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що еквівалентно 225 800 (двісті двадцять п`ять тисяч вісімсот) гривень, у відповідності до курсу Національного банку України на користь [PERSON] ; суму інфляційних збитків у розмірі 43973,65 гривень та 3% річних у розмірі 10857,60 гривень; документально підтверджені судові витрати. В ході підготовчого судового розгляду позивач [PERSON] збільшила позовні вимоги і окрім заявлених до стягнення сумм просила суд стягнути із відповідача на свою користь також інфляційні збитки в розмірі 45861,04 грн. та 3% річних у розмірі 12835,00 за період з 03.06.2017 по 18.01.2019, у відповідності до курсу Національного банку України. Свої вимоги позивач [PERSON] мотивує тим, що 26.10.2015 позивач позичила відповідачу суму коштів в розмірі 10000 доларів США, строком на три місяці. Відповідач [PERSON] уникнув виконання зобов`язання по поверненню коштів [PERSON] в обумовлені розпискою строки, почав ховатися і уникати зустрічей. Внаслідок уникнення відповідачем [PERSON] на протязі подальших двох років від повернення коштів, позивач [PERSON] була вимушена звернутися за захистом своїх прав в судовому порядку. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, подали заяву, в якій просили розглядати справу у їх відсутність, підтримали позовні вимоги, просили задовольнити позов з наведених підстав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до розписки, складеної 26.10.2015 особисто відповідачем [PERSON] на ім`я позивача [PERSON] , [PERSON] отримав в борг суму коштів в розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, строком на три місяці, які він зобов`язався повернути за першою вимогою /а.с. 7/. В матеріалах справи містяться письмові повідомлення із вимогою до [PERSON] повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США /а.с. 155-156/. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт, що позивач [PERSON] вимагала на протязі останніх чотирьох років повернути кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США, які вона позичила 26.10.2015 своєму знайомому [PERSON] , а останній уникав під різними приводами свого обов`язку повернути [PERSON] кошти. [PERSON] уникав зустрічей, спілкування, навіть умисно не забирав поштові відправлення на свою адресу. Покази вказаних свідків дані під присягою свідків є логічними, послідовними, а тому не викликають у суду сумнівів у їх правдивості і відображенні дійсних обставин. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми договору позики: договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно до правової позиції постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. У відповідності до вимог статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Стаття 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Строк повернення коштів було встановлено - до 26.01.2016. Станом на 02.06.2017 сума позики в розмірі 10000 (десять тисяч) доларів США, в еквіваленті 225800 (двісті двадцять п`ять тисяч вісімсот) грн., у відповідності до курсу Національного банку України відповідачем [PERSON] не повернута. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Стаття 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України позивачу підлягає відшкодуванню відповідачем, сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved