Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

Позивач, звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що до 25.07.2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який є недієздатним інвалідом дитинства 2-ї групи, проживає з нею і знаходиться на її утриманні. У зв'язку з тим, що його пенсія по інвалідності є мінімальною та складає 949 грн., а відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, позивач була вимушена звернутися з даним позовом до суду і просить суд стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менш 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня подання позовної заяви, з відповідача на утримання повнолітньої дитини-інваліда, сина [PERSON], [INFO]. Позивач в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений. Відповідно до доручення про проведення окремих процесуальних дій на території іншої держави (протоколу про окреме доручення) позовні вимоги визнає частково у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку, оскільки вже сплачує аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на утримання інших двох дітей. Справу просить розглянути без його участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 019832 сторони розірвали шлюб 25.06.2006 року. Під час шлюбу позивач народила дитину, сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-ЕД № 250834, батьком якої записано відповідача. На даний час [PERSON] повнолітній, є інвалідом дитинства, з 01.06.2014 року безстроково встановлено другу групу інвалідності, отримує соціальну пенсію інваліда з дитинства ІІ групи у розмірі 949,00 грн. Відповідно до наданої суду копії судового наказу № 2 2 579/2014 від 01.08.2014 року з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На підставі ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: partial