Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини вказуючи, що 8 червня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають спіль\-ну дитину [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами не склалися по причині відмінності характерів та різних поглядів на життя. З січня 2015 року сторони припинили спільне проживання. На даний час позивач проживає у своїх батьків в с. Мар'янівка разом з дитиною, де сторони проживали перебуваючи в шлюбі. Під час перебування позивача на навчанні, вона про\-живала у своїх батьків у м. Новий Буг та періодично забирала доньку до себе, однак після розірвання шлюбу відповідач відмовився передати їй дитину та не дозволяє бачитись з нею. За зверненням відповідача до комісії з питань захисту прав дитини при Баштанській райдержадміністрації 01 квітня 2015 року було визначено місце проживання дитини з ним. При цьому у висновку комісії навіть не зазначено підстави для вине\-сення рішення про визначення місця проживання дитини з відповідачем. В зв'язку з цим позивач вважає, що комісією не було враховано ряду обставин та було поруше\-но положення Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір'ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини). На підставі викладеного просила позовні вимоги задовольнити та визначити місце проживання спільної з відповідачем дитини з нею. В судове засідання позивач і її представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Вважають, що рішення комісії прийнято без урахування всіх обставин. Зокрема окреме проживання від доньки було обумовлене її навчанням в коледжі на денній формі навчання в період з 01.09.2014 року. На даний час вона закінчує навчання та матиме гарантоване місце роботи. Після розірвання шлюбу відповідач чинить перепони їй в спілкуванні з дитиною. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вважають, що у позивача відсутні належні умови для проживання дитини. Крім того на їх думку дитина більш прихильна до батька. Просили в задоволенні позову відмовити, оскільки саме у відповідача створені належні умови для вихованні і проживання дитини. Вислухав пояснення сторін та їх представників, покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON] та дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи,суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню за наступного: в судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 08 червня 2013 року. На підставі рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 18.03.2015 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Шлюбно-сімейні стосунки між сторонами припинено з січня 2015 року. Згідно висновку №1-60/1-15 комісії з питань захисту прав дитини при Баштанській РДА про визначення місця проживання дитини від 01.04.2015 року, встановлено, що місцем проживання малолітньої [PERSON], комісією визначено біля батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно характеризуючих матеріалів, встановлено, що позивачка зарекомендувала себе за місцем свого проживання та навчання лише з позитивної сторони, скарг та нарікань на її поведінку не надходило, до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася. Згідно довідки №134 від 31.03.2015 року, виданої Новобузьким педагогічним коледжом, встановлено, що [PERSON] дійсно навчається в комунальному вищому навчальному закладі «Новобузький педагогічний коледж» з 01.09.2010 року, з 01.09.2013 року до 01.09.2014 року знаходилася в академічній відпустці в період якої стипендія їй не нараховувалася. Згідно довідки про доходи встановлено, що [PERSON] - позивач по справі, навчаючись в Новобузькому педагогічному коледжі, за період з 01.09.2014 року по 31.01.2015 рік має дохід загальна сума якого складає 4116,37 грн.. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що позивач і відповідач проживають біля своїх батьків, та в кожного з них є належні умови для проживання та виховання дитини, що підтверджується відповідними актами обстеження матеріально побутових умов. І позивач і відповідач є особами, які мають доходи, що підтверджується відповідними довідками. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.8,11,15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвеції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблею ООН від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна бути розлучена з матір'ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини. Доводи відповідача щодо відсутності у позивача належних умов для проживання і виховання малолітньої дитини є його припущенням. Будь яких підстав (виняткових обставин) для розлучення малолітньої дочки [PERSON] з матір'ю при розгляді справи не встановлено. Зазначене є підставою для задоволення позову.

Outcome: approved