Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться за адресою : Харківська область, Харківський район, м. Мерефа , вул. Погребняка Якима (колишня вулиця Революції ), буд. 77, в порядку спадкування за заповітом від 15 серпня 2014 року, складеним матірю позивача - [PERSON] на її користь, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1231, після смерті [PERSON], померлої 05 жовтня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 05 жовтня 2016 року померла [PERSON], яка за життя склала заповіт, посвідчений 15 серпня 2014 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], в якому заповіла належне їй майно доньці - [PERSON] (позивачу) та сину [PERSON]. Останній звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про відмову від належної йому частки спадкового майна на користь позивача. Спадщина, яка залишилась після померлої [PERSON] складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Мерефа, Харківський район, Харківська область, вул. Погребняка Якима (колишня вулиця Революції ) буд. 77, та приватизованої земельної ділянки, площею 0,10 га, розташованою за тією ж адресою. На вищевказаний спадковий будинок позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєстровано нею у встановленому законом порядку. Однак, у видачі свідоцтва про право на частину спадщини, а саме, земельну ділянку площею 0,10 га, на якій розташований житловий будинок, приватним нотаріусом відмовлено, оскільки відомості про державну реєстрацію на це нерухоме майно відсутні, про що складено повідомлення від 30.05.2016 року № 208/02-14. Разом з тим, позивача зазначає, що право власності на спірну земельну ділянку [PERSON] набула після смерті свого чоловіка та батька позивача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження, копією державного акту на право приватної власності на землю від 05.12.1994 р., копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2005 р., спадкова справа № 482/2005, зареєстровано в реєстрі за № 1 -2045. Між тим, мати позивача на день смерті свого чоловіка та батька позивача проживала з ним за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа , вул. Погребняка Якима (колишня вулиця Революції ) буд. 77, та прийняла спадщину - вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку. Тому, позивача вимушена звернутися до суду з відповідною заявою про визнання права власності на земельну ділянку. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій просить зазначає, що підтримує в повному обсязі та розглянути справу у її відсутність. Від представника відповідача, в особі Мерефянського міського голови [PERSON], до суду надійшло повідомлення, в якому зазначено, що Мерефянська міська рада проти позовної заяви не заперечує. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №519665, виданого Виконавчим комітетом Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області на підставі актового запису №376 від 06.10.2015, [PERSON], померла 05 жовтня 2015 року. За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], в якому остання заповіла належне їй на день смерті майно у 2/3 частин доньці - [PERSON], [INFO], та у 1/3 частині сину - [PERSON], [INFO] (про що свідчить копія заповіту від 15 серпня 2014 року). Як вбачається із інформації наданої приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] за вих.№367/02-14 від 09.08.2016, після смерті [PERSON], померлої 05 жовтня 2015 року, яка мешкала на день смерті за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Погребняка Якима (колишня вулиця Революції) буд. 77, відкрита спадкова справа. 18 листопада 2015 року із заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця [PERSON]. 10 березня 2016 року із заявою про відмову від прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] на користь [PERSON], звернувся [PERSON]. Інших заяв не надходило. 30 травня 2016 року за реєстраційним №378 на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Погребняка Якима (колишня вулиця Революції) буд. 77. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 серпня 2016 року, приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на приватизовану земельну ділянку площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Погребняка Якима (колишня вулиця Революції) буд. 77, після смерті її матері [PERSON], яка померла 05 жовтня 2015 року. Обґрунтовуючи свою відмову нотаріус зазначає, що спадкоємиця надала для оформлення спадщини на земельну ділянку тільки свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 13 вересня 2005 року Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області за реєстраційним номером №1-2045, після смерті [PERSON] на імя його дружини [PERSON], проте після отримання вказаного свідоцтва не було проведено державну реєстрацію права на земельну ділянку згідно з чинним на той період законодавством. Тому, з посиланням на ст. 69 Закону України «Про нотаріат» та ст. 331 ЦК України, нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку. У відповідності до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч.1 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. Відповідно до статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно частини 1 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 2 статті 1225 ЦК України визначено, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі успадкування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати суд залишає за рахунок Позивача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved