Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить поновити її порушене право користування та володіння житловим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS], та примусово вселити її у вказаний житловий будинок, також просить зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні житловим будинком і зобов'язати відповідача видати позивачу ключі від замків дверей вказаного будинку. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2010 року по 11 листопада 2013 року. В період шлюбу вони за спільні кошти придбали житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], при цьому право власності оформлено на відповідача. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2014 року за позивачем визнано право власності на 1/16 частину житлового будинку і на ? частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS]. Своє право власності позивач зареєструвала в Реєстраційній службі Харківського районного управління юстиції Харківської області. Після розірвання шлюбу позивач із сином [PERSON], [INFO], продовжували проживати у спірному будинку. 23 липня 2014 року після роботи позивач виявила, що відповідач за відсутності позивача змінив замки на вхідних дверях у будинку і відокремив одну кімнату, шляхом закладення міжкімнатної двері дошками від інших приміщень будинку. В цю кімнату він склав частину належних позивачу речей, інша частина залишилась у будинку. На початку вересня 2014 року відповідач замість дощок заклав дверний отвір цеглою, а через декілька днів взагалі закрив зовнішній доступ до кімнати. В теперішній час відповідач перешкоджає позивачу користуватися будинком. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією вирішити питання щодо користування спільною власністю, однак згоди вони не досягли, що змусило позивача звернутися до суду з позовом про захист свого порушеного права власності. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги просила їх задовольнити з підстав викладених у позові, крім того пояснила, що кімната, в які відповідач склав її речі мала окремий вихід, але в теперішній час, цей вихід закритий відповідачем. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правої допомоги, підтримала вимоги свого довірителя, просила їх задовольнити з викладених позивачем підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, тому суд розглянув справу за його відсутності. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що вона була присутня коли позивач намагалась потрапити до житлового будинку за адресою: [ADDRESS], але відповідач їй в цьому перешкоджав та викликав міліцію. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна та визнано за [PERSON] право власності на 1/16 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; також визнано за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,1611 га за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27968483 від 11 жовтня 2014 року, за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/16 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до запису у паспорті громадянина України [NUMBER], що виданий 25 жовтня 2010 року Первомайським РВ ГУМВС України в Харківській області на ім'я позивача, її зареєстрованим місцем проживання вказана адреса: [ADDRESS]. Позивач зверталась до органів міліції із заявами про неправомірні дії відповідача щодо перешкоджання користуватися будинком за адресою: [ADDRESS], про що свідчать дані, що містяться у висновках від 23 липня 2014 року, від 02 вересня 2014 року, Харківського РВГУМВС України в Харківській області, де вказано, що конфлікт виник з приводу нерухомого майна. Відповідач також звертався до органів міліції, про що свідчить висновок від 02 вересня 2014 року, Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області, де вказано, що при перевірці заяви [PERSON] з'ясовано, що конфлікт виник з приводу поділу майна. В якості доказів позивачем надані: листи Харківського РВ (з обслуговування Харківського району та м. Люботин) ГУМВС України в Харківській області на ім'я позивача, відповідача, адвоката Полупанової О.О., копія паспорту на ім'я відповідача; копія свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON]; свідоцтво про народження [PERSON], який народився [INFO], батьками якого записані позивач та відповідач; рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2013 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем; договір купівлі- продажу від 30 грудня 2011 року про продаж житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], де покупцем вказаний відповідач, реєстр № 1837; технічний паспорт на будинок за адресою: [ADDRESS], виготовлений Комунальним підприємством «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» на ім'я позивача та відповідача, Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, при цьому усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд, аналізуючи надані докази в їх сукупності приходить до висновку, що вимоги позивача в частині що стосується її вселення до житлового будинку підлягають задоволенню, оскільки позивач та відповідач є співвласниками житлового будинку, кожний з них має право користування належною йому часткою будинку, і позивач, як співвласник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування своїм майном, тому суд задовольняє позов про вселення позивача у житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належний їй на праві приватної власності в 1/16 частинах, при цьому враховує, що факт перешкоджання з боку відповідача користування позивачем житловим приміщенням підтвердився в тому числі показаннями свідка і та зверненням відповідача із зустрічним позовом про припинення права позивача на частку в спільному майні на 1/16 частину будинку і на ? частину земельної ділянки. В задоволенні вимог позивача про зобов'язання відповідача у майбутньому не чинити позивачу перешкоди в користуванні житловим приміщенням у будинку за адресою: [ADDRESS], суд відмовляє, за їх безпідставністю та недоведеністю тому, що відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому. Також суд відмовляє в задоволенні вимог про зобов'язання відповідача видати позивачу ключі від замків дверей, оскільки така вимога не ґрунтується на нормах закону, зокрема ст. 16 ЦК України не передбачено такого способи захисту цивільних прав та інтересів. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, і суд стягує з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 243 гривні 60 коп., суму витрат на правову допомогу у розмірі 2341 гривня 67 коп., яка складається з суми оплати складання позову у розмірі 1537 гривень 20 коп. (3 год. х 512,40 грн. = 1537,20), суми оплати участі у судових засіданнях 1 год. 57 хв. у розмірі 804,47 гривень (804,47= 512,40 х 1,57), при цьому враховує, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах » від 20 грудня 2011 року, розмірі компенсації витрат на праву допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій позасудовим засіданням, а відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата на 2015 рік встановлена у розмірі 1281,00 гривень і 40 % від цього розміру становить 512,40 гривень. В задоволенні іншої частини вимог про відшкодування витрат на правову допомогу суд відмовляє за ї недоведеністю.

Outcome: partial