Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] 05.10.2016 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою, в якому зазначили, що їм разом із відповідачем на праві спільної часткової власності належить трикімнатна квартира, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 19/19, а саме по 1/3 частці квартири кожному. Вказана квартира складається з трьох кімнат загальною площею 60,3 кв.м.. в тому числі житлової 37,2 кв.м. Відповідач 17.09.2002 року уклав шлюб зі [PERSON] і після цього став мешкати з нею у вищевказаній квартирі. Під час шлюбу у них народилися діти: донька Ірина [INFO] та син [PERSON], [INFO]. 07.11.2012 року брак між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого остання разом із дітьми виїхали з квартири, забравши свої особисті речі та частину спільно нажитого майна. Відповідача також виїхав з вищевказаної квартири і на теперішній час там не мешкає. У звязку з не проживанням в квартирі відповідача та членів його сімї понад чотири року, позивачі вимушені були самостійно здійснювати оплату комунальних послуг. На теперішній час вони мають намір користуватися квартирою, що розташована за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 19/19, але попередньо хочуть встановити порядок користування нею, для того щоб здійснити ремонт приміщень в яких вони будуть мешкати і відповідно здійснювати оплату за комунальні послуги. Відповідач ухиляється від укладання угоди, в звязку з чим, вони були змушені звернутися з позовом до суду. Просять суд визначити порядок користування трикімнатною квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить їм та відповідачу на праві спільної часткової власності, виділивши [PERSON] та [PERSON] в користування житлові приміщення № 4 та № 6 загальною площею 17,4 кв.м. та 8,3 кв.м. відповідно, загальною площею 25,7 кв.м., [PERSON] житлову кімнату № 5 загальною площею 11,5 кв.м. Залишити в загальному користуванні кухню 7,7 кв.м., в якій знаходиться конфорочна газова плита, ванну кімнату 2,7 кв.м. з центральним гарячим водопостачанням, туалет 1,3 кв.м., коридор 7,7. кв.м., вбудовану шафу 1,2 кв.м.. Позивачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяви в яких просять справу розглянути за їх відсутністю, просять суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надав заяву в якій просить справу розглянути за його відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала заяву в якій просить справу розглянути за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суд заяву в якій просить справу розглянути за його відсутністю, також зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, оскільки права дітей у цьому випадку не порушуються. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно договору дарування від 23.11.2001 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] подарував [PERSON] та [PERSON] у рівних частках 2/3 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Договір зареєстровано Бюро технічної інвентаризації м. Донецька в реєстровій книзі № 35, за № 5253 від 21.12.2001 року. Згідно технічного паспорту квартира за адресою: [ADDRESS] складається з трьох кімнат загальною площею 60,3 кв.м.. в тому числі житлової 37,2 кв.м., згідно плану кімната № 4 складає 17,4 кв.м., кімнату № 5 11,5 кв.м., кімната № 6 8,3 кв.м., кухня 7,7 кв.м., ванна кімната 2,7 кв.м. з центральним гарячим водопостачанням, туалет 1,3 кв.м., коридор 7,7. кв.м., вбудована шафа 1,2 кв.м. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 22.11.2016 року було задоволено позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Авдіївської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: Донецька область, м. Авдіївка, вул. Молодіжна, 19/19. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. ст. 391, 392 ЦК України власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Згідно з положеннями ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно з позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові по справі № 6-12цс/13, виходячи з аналізу зазначеної правової норми, слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, в такому випадку, при встановленні порядку користування будинком кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина будинку з урахуванням його частки в праві спільної власності на будинок. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Відповідно до абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 року № 7, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності Беручи до уваги вищезазначене та оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved