Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

позивач звернулася із позовними вимогами, розмір яких уточняв неодноразово в ході судового розгляду, згідно з останньою редакцією позовних вимог від 31.08.2016 року просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 175664 грн. 39 коп., які знаходяться на картковому рахунку №4627055000800499 відкритому у ПАТ КБ «Приватбанк», а також проценти з користування грошовими коштами у розмірі 47301 грн. 12 коп., інфляційні нарахування у розмірі 12103 грн. 28 коп. та пеню в розмірі 20500 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2012 року є споживачем ПАТ КБ «Приватбанк». Між ним та Банком було укладено угоду про відкриття карткового банківського рахунку №4627055000438480, який на даний час змінено на №4627055000800499, відповідно до умов якої йому було відкрито картковий рахунок для зберігання коштів та видано платіжну картку Viza Platinum для користування власними грошовими коштами. Станом на 24.06.2015 року залишок власних коштів на картковому рахунку становив 175664 грн. 39 коп., проте в цей день відповідачем було заблоковано йому операції по картковому рахунку та повідомлено про причину блокування в усному режимі «з метою запобігання легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом». З цього часу ним велася тривала переписка із керівництвом банку, а також його менеджерами з вимогою розблокувати кошти, а згодом вимогою про закриття карткового рахунку та повернення належних йому коштів, однак Банк неправомірно не реагував на усі його звернення, відмовляв у поверненні коштів з різних підстав. Вважає такі дії Банку неправомірними, оскільки відповідно до положень чинного законодавства строк блокування коштів на рахунку не може перевищувати 5 робочих днів, вказаний строк давно сплив, а тому, оскільки на даний час порушується його майнове право на належні йому грошові кошти, якими він протиправно позбавлений можливості користуватися та розпоряджатися, вважає позовні вимоги підставними про стягнення належних йому коштів. Крім цього просить стягнути із відповідача проценти за весь період безпідставного користування його грошовими коштами в розмірі подвійної облікової ставки НБ України, пеню та інфляційні нарахування внаслідок порушення зобовязання щодо повернення цих коштів. Просить позов задоволити. В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав, додатково зазначили, що спочатку відповідач узагалі не давав жодних пояснень позивачу щодо причин тривалого блокування коштів, згодом став наводити різні та суперечливі причини, згідно з останньої позиції вважає, що належні йому кошти відносяться до фінансової піраміди «Меркурій». Проте жодних підтверджуючих доказів про це йому не надано, як і доказів порушення на даний кримінального провадження з приводу якихось незаконних дій повязаних перерахуванням позивачу на рахунок спірних коштів. Крім цього вважають підставними саме заявлені вимоги про стягнення грошових коштів із відповідача, оскільки такий спосіб захисту порушеного права відповідає чинним положенням цивільного законодавства, а в іншому разі існує загроза не виконання судового рішення. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив відносно позовних вимог. Згідно останньою позицією відповідача, визнав, що дійсно з 24.06.2015 року банком було припинено здійснення операцій з використанням платіжної картки, держателем якої є позивач. Однак вважає, що жодних порушень прав позивача в діях Банку не має, оскільки працівники банку блокуючи картковий рахунок діяли в межах Умов та правил банківських послуг, а також Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» з метою недопущення руху коштів в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій» з метою отримання прибутку, що є ознаками здійснення підприємницької діяльності. При цьому зазначив, що оскільки позивач на вимогу банку по даний час не довів походження грошових коштів, що поступило на його рахунок, тому підстав для розблокування карткового рахунку немає, як і нема підстав для стягнення штрафних санкцій. Крім цього вважає, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту свого права, оскільки не можна з відповідача стягнути грошові кошти, що належать позивачу, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд позов задовольняє частково з таких підстав. 19.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір №SAMDN03000121684716 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.159 том 1), який разом із підписаною анкетою-заявою від 29.01.2015 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку становить умови одного договору, відповідно до умов якого позивачу було відкрито картковий рахунок №4627055000438480 (який на даний час у звязку із заміною платіжної карти змінено на №4627055000800499) та видано платіжну карту Viza Platinum. Як встановлено в ході судового розгляду, позивач користувався наданою йому платіжної картою розміщаючи на ній грошові кошти, які йому перераховувалися (а.с.14) та розпоряджаючись ними шляхом здійснення різних платежів. Однак, 24.06.2016 року здійснення операцій з використанням платіжної картки позивача було припинено внаслідок блокування рахунку та грошових коштів на ньому ПАТ КБ «ПриватБанк». На момент блокування карткового рахунку позивача, на ньому було розміщено грошових коштів позивача на загальну суму 175664 грн. 39 коп. З долучених до матеріалів численних письмових та електронних звернень вбачається, що з моменту блокування карткового рахунку позивача, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою розблокувати рахунок та надати можливість вільно користуватися належними йому грошовими коштами, а не отримавши відповідного реагування, 19.08.2015 року подав заяву (а.с.16 том 1) про закриття карткового рахунку та повернення залишку грошових коштів в сумі 175664 грн. 39 коп. шляхом їх видачі готівкою через касу банку. Однак, як встановлено судом, і вказані обставини відповідач не спростував, по даний час грошові кошти позивачу не повернуті. Як зазначив в судовому засіданні представник відповідача, що причино призупинення здійснення операцій за рахунком з використанням платіжної карти стали виявлені обставини про те, що позивачем всупереч умов договору використовуються грошові кошти розміщені на рахунку для здійснення підприємницької діяльності, джерело походження яких не відоме. Крім цього зазначив, і вказані обставини вбачаються із відповіді Банку від 15.02.2016 року (а.с.143-145 том 1), що блокування рахунку було зумовлено недопущенням легалізації незаконних доходів, оскільки виникла підозра, що по рахунку позивача здійснювався рух коштів в рамках функціонування фінансової піраміди «Меркурій». Проте з такою позицією відповідача суд не може погодитися виходячи із наступного. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Дійсно, п.1.1.3.2.3 Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанком, які становлять собою умови договору про відкриття карткового рахунку укладеного між сторонами, відповідачу надано право у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов Договору та/або у разі виникнення овердрафта, призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень та/або відмовити від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин), а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у визначеній Банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за Договором. Також п.1.1.3.2.14 Банку надано право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій. В той же час, п.1.1.3.1.2 Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанком, [PERSON] зобовязаний обслуговувати картрахунки у порядку та на умовах, передбачених Договором, правилами Міжнародних платіжних систем, за якими обслуговуються картки, чинним законодавством. Відповідно до частин 1-3 статті 1066 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. [PERSON] має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. [PERSON] не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. При цьому, ч.3 статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Також, статтею 1074 ЦК України, визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно з частиною 3 статті 64 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до /а не після/ відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті. Відповідно до частин 1 та 2 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» №1702-VII, суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно). Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. З наведених вище правових норм убачається, що дійсно ПАТ КБ «ПриватБанк» будучи суб'єктом первинного фінансового моніторингу та виявивши факти здійснення фінансових операцій, в тому числі щодо руху коштів по картковому рахунку позивача, які містили ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 Закону №1702-VII , та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, вправі був здійснити зупинення фінансових операцій по цьому картковому рахунку лише на два робочих дні з подальшим повідомленням про вказані обставини спеціального уповноваженого органу, яким є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, який в свою чергу вправі був прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій на строк до п'яти робочих днів. При цьому суд враховує, що статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Відповідно до Протоколу № 1до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У Рішенні по справі «ALISIC ТА ІНШІ ПРОТИ БОСНІЇ І ГЕРЦЕГОВИНИ, ХОРВАТІЇ, СЕРБІЇ, СЛОВЕНІЇ ТА КОЛИШНЬОЇ ЮГОСЛАВСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ МАКЕДОНІЯ» (Заява № 60642/08), Європейський Суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу № 1 - це вимога законності. Друге речення абзацу першого дозволяє позбавлення майна «відповідно до умов, передбачених законом», а абзац другий визнає, що держави мають право контролювати володіння майном шляхом прийняття «законів». Крім того, принцип верховенства права - один з фундаментальних принципів демократичного суспільства - стосується всіх статей Конвенції. Принцип законності також передбачає, що застосовні положення національного законодавства повинні бути достатньо доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні (там само, § 147, з подальшими посиланнями). Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач має право лише у відповідності до вимог частин 1 та 2 статті 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, призупинити видаткову операцію по коштах лише на термін до 2 днів, а спеціальний уповноважений орган додатково на строк до п'яти робочих днів. Однак, як встановлено судом відповідач здійснивши зупинення фінансових операцій по картковому рахунку позивача 24.06.2015 року, через два робочих дні не відновив такі операції позивачу, більш того на його вимогу про закриття карткового рахунку та повернення належних йому грошових коштів жодним чином не відреагував. При цьому, що позивач виконав вимоги банку та надав всю витребувану інформацію, в тому числі про походження коштів. Фактично в такий спосіб відповідач протиправно позбавив власності позивача без рішення суду, утримує його майно більше року і блокує повернення коштів, незважаючи на неодноразово подані позивачем заяви. Такі дії відповідача є протиправними та такими, що порушують майнові права позивача на вільне володіння, користування та розпоряджання належними позивачу грошовими коштами на рахунку, а відтак позовні вимоги про стягнення цих грошових коштів із відповідача на користь позивача є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Одночасно суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо правомірності його дій в частині зупинення фінансових операцій по картковому рахунку позивача та відмови у розблокуванні рахунку, оскільки в силу вимог ст. 60 ЦПК України відповідач жодними належними та допустимим доказами не довів перед судом того факту, що грошові кошти на рахунку позивача отримані внаслідок здійснення протиправної діяльності спрямованої на легалізацію незаконних доходів, чи іншої кримінально-караної діяльності. Крім цього, суд переконаний, що навіть при наявності обґрунтованих підозр у походженні цих коштів відповідач вийшов за межі наданих йому законом повноважень, якими надано Банку право блокування рахунку виключно на два робочі дні, подальші рішення з приводу здійснення фінансових операцій по цих рахунках приймаються уповноваженими на це органами держави. Посилання представника відповідача на законність таких дій, виходячи із п.7.7 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої Постановою НБУ № 492 від 12.11.2003року та п.1.1.3.2.14 Умов та правил банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про те, що Банк має право відмовитися від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованих підозр щодо використання Банку для проведення незаконних операцій не є обґрунтованими, оскільки в даному випадку відповідач не здійснює блокування якоїсь конкретної видаткової операції, яка викликає сумніви, а блокує видачу всіх коштів, які знаходяться на рахунку позивача по його заяві про розірвання договору і повернення коштів. Окрім того, у відповідності до ч.2 статті 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава може здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів шляхом прийняття відповідних законів. І саме таким спеціальний законом є закон «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, а не інструкції. В той же час як названа Інструкція так і Умови та правила банківських послуг не передбачають підстав для позбавлення права власності позивача на належне на праві власності майно - його грошові кошти, а трактування окремих положень про призупинення операцій, по своїй суті не відповідають тим діям, які вчиняє банк у даному випадку відмовляючи у поверненні коштів, які належать позивачу. Також суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що позивачем обрано не правильний спосіб захисту, оскільки хоча дійсно грошові кошти в сумі 175664 грн. 39 коп. є власністю позивача, однак як встановлено судом протягом більше одного року вони безпідставно утримуються та використовуються відповідачем, а відтак у випадку обрання іншого способу захисту порушеного майнового позивача унеможливить виконання рішення суду. Не обґрунтованими також є доводи представника відповідача про те, що позивач у ході розгляду даної цивільної справи уточнивши свої позовні вимоги заявою від 31.07.2016 року (а.с.229) протиправно, оскільки такі мають заявлятися окремим позовом, який має подаватися до початку розгляду справи по суті. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся із позовом до банку про стягнення з відповідача грошових коштів у сумі 175664 грн. 39 коп. (а.с.2-5), а заявою від 31.07.2016 року він просить стягнути з банку цю ж суму коштів, лише уточнивши, що знаходяться на його картковому рахунку, який відкритий у відповідача. В даному випадку позивач лише уточнив, які кошти він просить стягнути і де вони розміщені, хоч у первинному позові в мотивах він саме і зазначав про ці кошти. Крім цього, суд встановивши факт, що відповідач безпідставно користувався грошовими коштами позивача та в порушення взятих на себе зобовязань відмовлявся повернути їх позивачу, вважає підставними вимоги позивача про стягнення із нього процентів за весь період користування грошовими коштами з підстав передбачених ст.1070 ЦК України, а також інфляційних втрат у відповідності до положень ст.625 ЦК України. При цьому суд враховує, що оскільки розмір процентів договором між сторонами визначено не було, а відтак такий у відповідності до положень ст.1061 ЦК України повинен розраховуватися в розмірі облікової ставки національного Банку України. Згідно розрахунку (а.с.230-232 том 1), розмір процентів за період за користування грошовими коштами, що знаходяться на картковому рахунку №4627055000800499 за період з 24.06.2015 року по 30.08.2016 року становить в розмірі 47301 гривень 12 копійок, інфляційні нарахування за період з 01.07.2015 року по 31.07.2016 року в розмірі 12103 гривень 28 копійок. А тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити. Крім цього суд вважає підставними позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, що у відповідності до положень ч.3 ст.549 ЦК України є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання, та який становить у відповідності до п.32.2 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» 0,1 відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу. Однак, визначаючи розмір пені суд вважає, що така повинна вираховуватися виключно із суми 150000 грн., щодо виплати якої позивачем здійснено запит 18.01.2016 року. А з врахуванням того, що з моменту відмови у здійсненні платежу до 01.08.2016 року було прострочено відповідачем платіж на 135 днів, відтак з урахуванням максимального розміру пені передбаченого Законом, на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 15 тис. грн. При цьому суд вважає, що пеня за відмову у здійсненні платежів 50 тис.грн. та 5 тис. грн. 05.02.2016 року не повинна окремо стягуватися, оскільки вказані суми охоплюються первинною сумою, у виплаті якої відповідачем було незаконно відмовлено. А тому позов в цій частині слід задоволити частково. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі слід покласти на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, та стягнути з відповідача в дохід держави повну суму судового збору, що підлягала до сплати в даному позовному провадженні.

Outcome: approved