Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить, з врахуванням уточнених вимог, визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], мотивуючи тим, що в 1993 році з дозволу голови Овруцької райдержадміністрації та голови виконкому Овруцької міської ради, вона, разом з неповнолітнім на той час сином, поселилася у вказану квартиру. З вказаного часу вона проживає в ній, сплачує платежі за користування квартирою, спожиту електроенергію, за власні кошти проводила ремонти. Так як, квартира відноситься до житлового фонду Овруцької міської ради, вона добросовісно нею заволоділа, так як не знала, що рішення на заселення квартири Овруцькою міською радою не приймалося, володіла вона нею завжди відкрито і безперервно, а тому набула право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Відповідач відмовив їй у визнанні права власності на квартиру за набувальною давністю, посилаючись на те, що право власності на нерухоме майно за набувальною давністю визнається рішенням суду. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача - Овруцької міської ради та третьої особи - КП «Комунальник» Овруцької міської ради в судовому засіданні щодо задоволення позову покладаються на погляд суду. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В ч.9 постанови №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності слід виходити з того, що задоволення таких вимог можливе лише за наявності необхідних умов, а саме: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з рішення Овруцького районного суду від 20.01.2004 року по справі №2-31/04 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Овруцької міської ради про визнання права власності на квартиру, зобов'язання видати їй одер та укласти договір в 1993 році позивач із сім'єю вселилася в квартиру [ADDRESS], яка належить до житлового фонду Овруцької міської ради. Підставою для вселення став усний дозвіл на заселення голови Овруцької райдержадміністрації. Однак, рішення на заселення вказаної квартири виконавчим комітетом Овруцької міської ради, як це передбачено ст. 51 ЖК України, не приймалося. Відповідно не видавався і ордер на заселення. Договір найму між позивачем та Овруцьким БВОУЖКГ (правонаступником якого є КП «Комунальник») не укладався. По даній справі судом було зроблено висновок про те, що позивач вселилася в спірну квартиру з порушенням вимог чинного законодавства, продовжувала проживати в квартирі по час розгляду справи, хоча квартплату вперше внесла в 2002 році на усну вимогу Овруцького міського голови та відповідно визнано позовні вимоги необґрунтованими та прийнято рішення про відмову в задоволенні позову. Згідно з ч.2 ст.61 ЦК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Вказані обставини не заперечуються і сторонами. Копії квитанцій підтверджують факт оплати позивачем квартирної плати та послуг за електроенергію. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт відкритого та безперервного володіння позивачем квартирою [ADDRESS] Щодо добросовісності заволодіння позивачем спірною квартирою суд звертає увагу, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Оцінюючи добросовісність позивача, як володільця спірної квартири, суд враховує, що рішенням Овруцького районного суду від 20.01.2004 року по справі №2-31/04 за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Овруцької міської ради про визнання права власності на квартиру, зобов'язання видати їй одер та укласти договір було встановлено, що позивач вселилася в спірну квартиру з порушенням вимог чинного законодавства, в судовому засіданні сама позивач пояснювала, що вселилася з усного дозволу голови Овруцької райдержадміністрації та голови виконкому Овруцької міської ради і на час вселення її черга для забезпечення житлом не надійшла, на черзі, як потребуюча житла вона перебуває до даного часу, та приходить до висновку, що позивач не є добросовісним володільцем спірної квартири. Таким чином, аналізуючи вищезазначені правові норми, які регулюють спірні правовідносини, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, про відсутність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 388 грн. 75 коп..

Outcome: dismissed