Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що вона разом з відповідачем та їх донькою згідно ордеру № 858 отримали у користування [ADDRESS] і на даний час зареєстровані за вказаною адресою. В 2005 році шлюб з відповідачем було розірвано. В 2006 році відповідач забрав свої речі та деякі предмети, а саме холодильник, телевізор та меблі і добровільно виїхав на постійне проживання на іншу адресу, а саме проживає з співмешканкою [PERSON] за адресою [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] відповідач не проживає з 2006 року, не несе витрат на утримання квартири, зазначеною квартирою йому користуватись ніхто не перешкоджає. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив користування житловим приміщенням на підставі ч.2 ст. 107 ЖК України. В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали. Представник відповідача позов не визнав, пояснив, що [PERSON] проживає за іншою адресою вимушено, так як позивачкою чиняться перешкоди в користуванні квартирою. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Суд, вислухавши учасників судового розгляду, що з'явилися, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 1976 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку. 03 травня 1990 року за заявою [PERSON] на її родину, що складалась крім неї з чоловіка [PERSON] та їх доньки [PERSON], було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 4), в якій останні зареєструвались та проживали разом до 2006 року. Квартира є неприватизованою до теперішнього часу. 10 березня 2005 року рішенням Зарічного районного суду м. Суми шлюб між сторонами був розірваний, про що видано свідоцтво 10 серпня 2005 року (а.с. 6). Розподілу майна подружжя в судовому порядку не було. [PERSON] є інвалідом третьої групи внаслідок професійного захворювання. Наведені обставини не заперечувались та не оспорювались сторонами. Отже, відповідно до вимог ст.ст. 64, 65 ЖК України, [PERSON] набув право користування, як член сім'ї наймача - [PERSON], на спірну квартиру [ADDRESS]. Приблизно з лютого 2006 року відповідач за спірною адресою не проживає. Наведені обставини не заперечувались та не оспорювались сторонами. Зі змісту ч.2 ст. 107 ЖК України вбачається, що особа в судовому порядку визнається втратившою право користування житловим приміщенням в день вибуття, якщо вона вибула на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені обставини. В провадженні Зарічного районного суду м. Суми знаходилася цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення до спірної квартири та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За результатами розгляду справи судом 08.04.2013 року було постановлено рішення, згідно якого [PERSON] було вселено до квартири [ADDRESS], в задоволенні зустрічного позову відмовлено за необгрунтованістю (а.с. 24-25). Зазначеним рішенням встановлено ряд обставин, зокрема, що: приблизно в лютому місяці 2006 року, [PERSON], не маючи іншого житла, пішов зі спірної квартири і впродовж певного проміжку часу проживав у свого двоюрідного брата близько 2 - 3 місяців, а також 2 - 3 тижні жив на роботі, де працював до виходу на пенсію (СМПО ім. Фрунзе); у [PERSON] були поважні причини відсутності за місцем проживання, з огляду на те, що після розірвання шлюбу між ним та колишньою дружиною, склалися неприязні стосунки, які зумовили залишення [PERSON] житла; [PERSON] не втратив до квартири інтересу та зв'язків з нею, хоча і проживав за іншими адресами, він продовжував сплачуватись комунальні послуги за квартиру в період з 2004 по 2013 роки; [PERSON] впродовж 2006 - 2013 років приймала платню від [PERSON] за утримання квартири, не заперечувала проти цього; в грудні 2011 року [PERSON] замінила замки від квартири після чого [PERSON] не було надано ключів від неї; в 2008 році при оформленні кредиту на значну суму на придбання іншого житла для своєї доньки, [PERSON] виступив поручителем по їх кредитному зобов'язанню. Вказані вище обставини, встановлені рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 08.04.2013 року, свідчать про те, що [PERSON] вимушено залишив спірну квартиру та після цього не втратив інтерес до проживання в ній. Після винесення зазначеного рішення [PERSON] здійснювала перешкоди у вселенні до спірної квартири [PERSON], в зв'язку з чим останній знову звертався з позовом до суду та рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 25.12.2013 року позов [PERSON] було задоволено (а.с. 26-27), зобов'язано [PERSON] та [PERSON] провести демонтаж врізних замків, якими обладнані житлові кімнати квартири [ADDRESS]. Також свідок [PERSON] суду пояснив, що після винесення судом рішення про вселення [PERSON] до квартири, останній попрохав його бути присутнім під час вселення. В ДВС [PERSON] отримав комплект ключів від квартири, після чого вони приїхали разом до квартири [ADDRESS]. Позивачка пустила до квартири [PERSON] а його почала виштовхувати, вела себе агресивно та конфліктно, казала [PERSON], що він зайшов до квартири, а тепер може вийти. Також на дверях в кімнатах були врізні замки і [PERSON] відмовилася дати від них ключі. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в жовтні 2006 року запропонувала [PERSON] проживати разом з нею, оскільки він проживав по знайомих. Живуть за адресою [ADDRESS]. Площа будинку, в якому вони проживають, складає 54 кв.м., вона є власником ? частини будинку, решта будинку належить її батькам. В зазначеному будинку проживають на ? частині її батьки а на іншій ? частині проживають вона з [PERSON], її донька з чоловіком та син з невісткою. Також пояснила, що після того, як [PERSON] ходив вселятись до своєї квартири, він повернувся побитий, у нього був порваний срібний ланцюг та одежа, сказав, що це в результаті дій доньки та дружини. Наявність у відповідача іншого житла не може вважатись судом підставою для задоволення позову з огляду на те, що, по-перше, [PERSON] не є зареєстрованим власником цього домоволодіння, а по-друге, діючим законодавством не передбачено підстав визнання особи втратившим право користування житлом внаслідок придбання іншої нерухомості, з огляду на право вибору місця проживання (ст. 33 Конституції України). Не вважає суд підставою для визнання [PERSON] втратившим право користування житлом і його проживання з [PERSON] за іншою адресою, оскільки проживає він за цією адресою без реєстрації, і в певній мірі вимушено, з огляду на наведені вище обставини. І це місце проживання не може вважатись постійним, з огляду на значну кількість осіб зареєстрованих та проживаючих в ньому, про що суду надала свідчення в судовому засіданні [PERSON] Допитані в судовому засідання інші свідки, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON] не спростували пояснень позивача, оскільки вони не володіють інформацією стосовно суті позову, а саме з приводу причин залишення позивачем спірного приміщення та намагання вселитись до нього, а також не були безпосередніми свідками подій залишення спірного приміщення позивачем, а також намагання вселитись до нього. Про всі обставини їм відомо або зі слів позивача, або зі слів відповідачів, тому суд до їх показів відноситься критично. Також суд відноситься критично до показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] так як вони перебувають в родинних відносинах з [PERSON], є зацікавленими особами. Тому суд вважає, що [PERSON] вибув зі спірної адреси вимушено, а тому підстави для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed