Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 8370,56 грн., понесені нею додаткові витрати в розмірі 750,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до рішення Богунського районного суду міста Житомира від 03.11.2003 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 1/2 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте відповідач в повному обсязі рішення суду не виконує, обмежуючись одиничними виплатами, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 49484,64 грн. На виклики державного виконавця відповідач не з'являвся, квитанції про сплату аліментів не пред'являє, після чого державним виконавцем їй були надані довідки-розрахунки заборгованості та зазначено суму неустойки в розмірі 8370,56 грн. Крім того вказує, що їхня дочка навчалась в Житомирському технологічному коледжі на підготовчих до вступу курсах, за які нею сплачено 1500,00 грн., а тому вважає, що вона має право на стягнення з відповідача неустойки в сумі 8370,56 грн. та понесені нею додаткові витрати на дитину в сум і 750,00 грн. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити у її відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгялді справи в його відсутнсоіт до суду не надходило. Враховуючи, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за письмовою згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224 - 226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ТП №072040 від 08.12.2003 року вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу, позивач змінила прізвище на дошлюбне «Колодюк» (а.с. 7). Відповідно довідки-розрахунку Богунського ВДВС міста Житомира ГТУЮ у Житомирській області від 07.07.2016 року на підставі виконавчого листа у справі № 2-8872/03 стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 13.08.2003 року і до повноліття дитини, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно (а.с. 10). Довідками виданими Богунським ВДВС м. Житомира ГТУЮ у Житомирській області від 07.07.2016 року та від 22.08.2016 року підтверджується заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів на утримання дочки за виконавчим листом № 2-8872 від 03.11.2003 року, що становить 49484,64 грн. (а.с. 10-13). Статтею 196 СК України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена статтею 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи вище викладене, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню пеня у зв'язку з виникненням заборгованості зі сплати аліментів відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у розмірі 8370,56 грн. Статтею 185 СК України врегульовано питання участі батьків у додаткових витратах на дитину. Так, згідно ч. 1 та ч. 2 той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявності особливих обставин, які згідно ст. 185 СК України зумовлюють виникнення у батьків обовязку брати в них участі. На переконання суду, навчання неповнолітньої [PERSON] на підготовчих курсах в Житомирському технологічному коледжі КНУБА, що вбачається з договору № 580 від 28.05.2016 року, та понесення у зв'язку з цим витрат в сумі 1500,00 грн. (а.с. 14, 15) спрямоване на отримання нею професійної освіти та не розцінюється судом як таке, що необхідне через особливі обставини, на що посилалася позивач. За наведених обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в сумі 750,00 грн. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання до суду позовної заяви позивачем сплачено судовий збір, що підтверджено документально, і тому підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: partial