Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.09.1997 р., виданого виконкомом міської Ради народних депутатів за [NUMBER], зареєстрованого Дніпропетровським інвентарбюро 18.09.1997 року за № 279п-9, власниками квартири [ADDRESS] , житловою площею, 27,7 кв.м, загальною площею 46,3 кв.м, на праві спільної сумісної власності були: [PERSON] та [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] . Стан здоров`я [PERSON] був незадовільний, вона страждала на психічний розлад, потребувала постійного догляду та допомоги. У зв`язку з чим, її мати [PERSON] , а її близька подруга, звернулася до неї - позивачки з проханням про допомогу їй по догляду за донькою. З квітня 1999 року вона почала проживати разом із [PERSON] та [PERSON] за адресою їх мешкання: [ADDRESS] , і по теперішній час проживає за вищевказаною адресою, хоча місцем її реєстрації залишилося інше: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилась спадщина на належне їй майно. Згідно заповіту [PERSON] , посвідченого 02.04.2003 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.В. - [PERSON] заповідала 2/3 частини належного їй майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, їй - [PERSON] , а 1/3 частину майна заповідала [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.06.2004 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., 2/6 частини квартири [ADDRESS] належать їй - [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2006 року після смерті спадкодавця частки в спільній сумісній власності розподілилися наступним чином: [PERSON] належала Ѕ частина квартири на праві спільної часткової власності, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом належить 1/6 частина квартири, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом належала 2/6 частини квартири. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належну їй на праві спільної сумісної власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Заповіту за життя [PERSON] не склала. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі №200/7719/17 (ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2019 року усунено описку, зазначивши вірно номер справи №200/7719/19) за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександри Михайлівни, про встановлення факту постійного проживання за спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судом ухвалено рішення про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з квітня 1999 року до часу відкриття спадщини - [INFO] , визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, на даний час 1/6 частина вищезазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом належить [PERSON] , однак вона як співвласник, у спірній квартирі ніколи не проживала та не проживає на даний час. З квітня 1999 року вона - позивач самостійно проживає у квартирі [ADDRESS] , підтримуючи належний стан у ній та сплачуючи усі необхідні комунальні послуги. Позивач зазначає, що неможливість спільного володіння та користування майном обґрунтовується тим, що відповідач є для неї абсолютно сторонньою людиною, у квартирі ніколи не проживала та не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує комунальні послуги, інтересу до квартири не проявляє, не займається ремонтними роботами та не компенсує у подальшому витрати, що несе вона як співвласник. Вона вважає, що оскільки частка, що належить відповідачу на праві власності є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування є неможливим, припинення права власності з виплатою компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки вона ніколи не проживала у даній квартирі та не користувалася нею. Вищезазначені обставини дають достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що дає підстави вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені ст. 365 ЦК України. Таким чином, є достатньо правових підстав для припинення права власності відповідача [PERSON] на 1/6 частини квартири [ADDRESS] з виплатою за її - позивача рахунок компенсації вартості частки у праві власності. Оскільки відповідач ніколи не проживала та не користувалася належною їй власністю, припинення права власності очевидно не завдасть істотної шкоди її інтересам. У зв`язку з припиненням права власності відповідача на 1/6 частини квартири [ADDRESS] за нею - позивачем слід визнати право власності на зазначену 1/6 частину квартири. Відповідно до звіту про оцінку майна від 03.12.2020р., складеного ФОП [PERSON] оціночна ринкова вартість 1/6 частини зазначеної квартири складає 20 063,33 гривні. Посилаючись на зазначене, позивач просить припинити право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на 1/6 частку квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , житловою площею 27,7 кв.м, загальною площею 46,3 кв.м. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року суддя Кудрявцева Т.О. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді від 02.12.2020 року дана позовна заява залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків. 07.12.2020 року до суду на виконання вказаної ухвали суду надійшла уточнена позовна заява з квитанцією по сплату позивачем судового збору. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.01.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження з призначенням проведення у справі підготовчого засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2021 року у справі закрите підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 01.04.2021 року. В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, представник позивача [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в тому числі у спосіб, передбачений ч.10 ст. 187 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомила, відзив суду не надала, в наданій суду заяві представник позивача не заперечувала проти вирішення справи в заочному порядку. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2021 року постановлено про заочний розгляд справи. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1, 2, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим( частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання він інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Частиною 1 ст. 365 ЦК України встановлено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Припинення права особи на частку у спільному майні допускається за наявності будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (ухвала Верховного Суду України від 23 червня 2010 р. у справі № 6-22505св09; постанова від 16 січня 2012 р. у справі № 6-81цс11). Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 15.03.2018 року в контексті справи №345/2723/17 досліджував питання щодо критеріїв припинення права на частку в спільному майні та вказав, що право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників і при цьому суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як встановлено судом, згідно Cвідоцтва про право власності на житло від 18.09.1997 р., виданого Виконкомом міської Ради народних депутатів за [NUMBER], зареєстрованого Дніпропетровським інвентарбюро 18.09.1997 року за № 279п-9, власниками квартири [ADDRESS] , житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 46,3 кв.м., на праві спільної сумісної власності були: [PERSON] та [PERSON] , яка є дочкою [PERSON] . В зв`язку з незадовільним станом здоров`я [PERSON] , оскільки вона страждала на психічний розлад, потребувала постійного догляду та допомоги, її мати [PERSON] , яка є близькою подругою позивача, звернулася до неї з проханням про допомогу їй по догляду за донькою. Зважаючи на викладене, з квітня 1999 року позивачка почала проживати разом із [PERSON] та [PERSON] за адресою їх мешкання: [ADDRESS] , і по теперішній час проживає за вищевказаною адресою, в той час як місцем її реєстрації є адреса [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Згідно заповіту [PERSON] , посвідченому 02.04.2003 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Котенок Т.В., [PERSON] заповідала 2/3 частини належного їй майна, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, [PERSON] , а 1/3 частину майна заповіла [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.06.2004 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Кокосадзе Л.В., 2/6 частини квартири [ADDRESS] належать [PERSON] в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.03.2006 року після смерті спадкодавця частки в спільній сумісній власності розподілилися наступним чином: [PERSON] належала Ѕ частина квартири на праві спільної часткової власності, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом належить 1/6 частина квартири, [PERSON] в порядку спадкування за заповітом належала 2/6 частини квартири. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належну їй на праві спільної сумісної власності Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Заповіту за життя [PERSON] не склала. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2019 року, ухваленим у цивільній справі №200/7719/17, у якій ухвалою суду від 16.10.2019 року усунено описку та зазначено вірно номер справи №200/7719/19, за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександри Михайлівни, про встановлення факту постійного проживання за спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, позовні вимоги задоволено у повному обсязі, встановлено факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] з квітня 1999 року до часу відкриття спадщини - [INFO] , визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Враховуючи зазначене, на даний час 1/6 частина вищезазначеної квартири в порядку спадкування за заповітом належить [PERSON] , однак вона як співвласник, у спірній квартирі ніколи не проживала та не проживає на даний час, що підтверджується також заявою сусіда позивачки [PERSON] від 29.12.2020 року. З квітня 1999 року позивач самостійно проживає у квартирі [ADDRESS] , підтримуючи належний стан у ній та сплачуючи усі необхідні комунальні послуги. За твердженням позивача, неможливість спільного володіння та користування майном - зазначеною квартирою [ADDRESS] , обґрунтовується тим, що відповідач є для позивача сторонньою особою, у вказаній квартирі ніколи не проживала та не проживає, не приймає участі в утриманні квартири та збереженні спільного майна, не сплачує комунальні послуги, інтересу до квартири не проявляє, не займається ремонтними роботами та не компенсує у подальшому витрати, що несе позивач як співвласник. Зважаючи на те, що частка, що належить відповідачу у вказаній квартирі на праві власності є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, і доказів протилежного цьому не надано, спільне володіння і користування є неможливим, припинення права власності з виплатою компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки вона ніколи не проживала у даній квартирі та не користувалася нею. Вищезазначені обставини дають достатні підстави для висновку, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що дає підстави вважати встановленим, що в даних правовідносинах наявні умови, передбачені ст. 365 ЦК України. Відповідно до статті 365 ЦК згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду). Положення частини другої статті 365 ЦК щодо попереднього внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду спрямовано на захист прав співвласника, щодо якого ухвалюється рішення про припинення права власності, шляхом гарантування отримання ним грошової компенсації вартості належної йому частки. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України висловленою в постанові від 24.02.2016 року №6-2784цс15, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Відповідно до звіту про оцінку майна від 03.12.2020р., складеного ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №929/2020 від 20 жовтня 2020 року) оціночна ринкова вартість 1/6 частини зазначеної квартири складає 20 063,33 гривні. У відповідності до матеріалів справи, позивачем на виконання вимог ч.2 ст. 365 ЦК України внесено на депозитний рахунок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська грошові кошти у сумі 20 063 грн. 33 коп. відповідно до квитанції № 0.0.2067637717.1 від 26.03.2021 р., та у відповідності до попередньо проведеної оцінки вартості 1/6 часток зазначеної квартири. Виходячи із вищенаведених вимог чинного законодавства, в даних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для припинення права власності у спірному майні, відповідач має зустрічний обов`язок довести ті обставини, які становлять основу його заперечень і спростовують відповідні вимоги. Таким чином, надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення права власності на майно, що знаходиться у спільній частковій власності. В свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували наявність підстав для відмови в задоволенні позову. Враховуючи правовідносини, які склалися між сторонами, надані докази, суд вважає доведеними обставини того, що припинення права власності на частку квартири не завдасть істотної шкоди відповідачу, яка ніколи в квартирі [ADDRESS] не проживала та не користувалася належною їй власністю, станом квартири не цікавиться, її утримання не забезпечує, доказів цінності для неї зазначеної частки квартири, як житлового об`єкту, суду не представлено. Також суд враховує, що 1/6 частка квартири є часткою незначною та не може бути виділеною в натурі, що не спростовано відповідачем. При цьому внесення позивачем коштів на депозитний рахунок суду гарантує отримання відповідачем компенсації вартості належної їй частини квартири і розмір цієї вартості відповідачем не спростовано. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1 ст.365 ЦК України, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, право власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на 1/6 частку квартири [ADDRESS] підлягає припиненню з визнанням за [PERSON] , права власності на 1/6 частку вищезазначеної квартири. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по справі - сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved