Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання договору недійсним договору поруки № 44.29/77-П1/07-Zn, укладеного 28 вересня 2007 року між [PERSON] та ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» посилаючись на те, що відповідно до вказаного договору на неї покладено зобов'язання з поруки перед кредитором (банком) за виконання третьою особою зобов'язань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року, згідно якого він зобов'язаний повернути кредит, наданий в сумі 368 000,00 дол. США із терміном погашення до 27 вересня 2027 року, а також просила визнати недійсною додаткову угоду № 1 до вказаного договору поруки, мотивуючи позов тим, що вона не укладала вказаний договір та не підписувала його, довіреності будь-кому на укладення договору та додаткової угоди не надавала, в цей же час перебувала за кордоном. Вислухавши представника позивача, який в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити та визнати договір поруки та додаткову угоду до нього недійсними з моменту їх укладення, вказуючи на те, що позивач їх не підписувала, а представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у його задоволенні відмовити, вказуючи на те, що висновок експерта не може бути прийнято до уваги, оскільки, експертом не повно досліджено матеріали справи, а третя особа, яка в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяв або клопотань з процесуальних питань від якої не надходило, а відтак, суд, дослідивши матеріали,наявні у справі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 вересня 2007 року між ВАТ «Кредипромбанк» правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 44.29/77/07-Zn, відповідно до якого він отримав кредит у сумі 368 000,00 дол. США з терміном погашення до 27 вересня 2027 року. Для забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, 28 вересня 2007 року з [PERSON] було укладено договір поруки № 44.29/77-П1/07-Zn та 29 жовтня 2009 року додаткову угоду до нього. Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 2 ст. 207 ЦК України, договір є правочином, спрямованим на набуття позивачем цивільних прав та обов'язків з поруки і вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Положеннями ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. У відповідності до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. У відповідності до частини 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 вказаної статті Кодексу). Так, у висновку судово-почеркознавчої експертизи № 8-4/1269 від 29 вересня 2017 року вказано, що підпис від імені [PERSON] що міститься у графі «_____/Поручитель» у договорі поруки № 44.29/77-П1/07-Zn від 28 вересня 2007 року, а також у додатковій угоді № 1 до вказаного договору від 29 жовтня 2010 року, виконано не [PERSON], а іншою особою (а.с.188-193). Разом з тим, всупереч доводам позивача щодо того, що вона не знала про існування договору поруки та додаткової угоди до нього, як сам намір та факт обізнаності підтверджується, зокрема і наданою відповідачу довідкою про доходи позивача за 2009-2010 роки. Наведені обставини свідчать про існування розуміння позивача щодо правових наслідків порушення зобов'язання по договору поруки, адже, за договором про надання кредиту, що укладався безпосередньо [PERSON], який зобов'язався повернути у строк до 27 вересня 2027 року кошти в сумі 368 000,00 дол. США, а [PERSON] до настання наслідків невиконання зобов'язань не будучи стороною у вказаному договорі, зверталась 04 березня 2009 року до банку із заявою про направлення їй поштової кореспонденції за іншою адресою, ані ж вказана у договорі кредиту, а відтак, була із ним ознайомлена. Пунктом 2.6. Договору кредиту передбачено, що забезпечення виконання зобов'язань за цим Договором є іпотека нежитлового приміщення загальною площею 234,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно з іпотечним договором №49.12/77/1453/07 від 28 вересня 2007 року та порука [PERSON] згідно з договором поруки № 44.29/77-П1/07-Zn від 28 вересня 2007 року. Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. У відповідності до положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, судом не встановлено підстав недійсності правочину, укладеному між сторонами під час його вчинення. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). В силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору поруки, а також додаткової угоди до нього недійсними, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, адже не є доведеними існування обставин, з якими закон пов'язує недійсність правочину, а відтак і не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed