Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2\~000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем з 2014 по 2018 роки перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON], [INFO], що перебуває на її повному утриманні та потребує належного матеріального забезпечення. Відповідач з листопада 2018 року перестав добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини. Коштів на утримання сина не вистачає, тому просить стягнути аліменти з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою судді Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 11.02.2019 року відкрито провадження у справі, сторони повідомлено, що розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, та розяснено їм права, передбачені ст.ст. 178-180, 191, 193, ч.\~5\~ст.\~279 ЦПК України. Відповідно до ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в [PERSON]» за адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Згідно зі змістом п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до інформації виконавчого комітету Корсунь-Шевченківської міської ради місце проживання [PERSON], [INFO], зареєстроване за адресою: [INFO] а[ADDRESS], тож копія позову з додатками на імя відповідача надсилались за вказаною адресою. Поштове відправлення суду №\~1940202235235 на адресу відповідача отримано 16.02.2018 року, що підтверджується повідомленням про його вручення. До суду надійшла заява підписана від імені [PERSON], яка вказала, що є матірю відповідача [PERSON], який на даний час з нею не проживає та перебуває за кордоном. Просила зупинити провадження у справі. До вказаної заяви долучено копію свідоцтва про народження серія ІІІ-СР №\~315189, виданого 02.08.1990 року, що підтверджує родинні відносини підписанта даної заяви та відповідача [PERSON], довідку про те, що відповідно до навчального плану відповідач направляється на стажування до [PERSON], а також копії квитанцій про сплату на користь [PERSON] платежів з призначенням «аліменти від [PERSON]» (квитанції від 12.11.2018 року про сплату 700 грн., від 11.12.2018 року 1\~000 грн., від 08.01.2019 року 1\~000 грн. та від 01.02.2019 року 1\~000 грн.). Водночас підстави передбачені ч. 1 ст. 251 ЦПК України, які зобовязують суд зупинити провадження у справі, відсутні. Учасниками справи, якими у даному випадку є безпосередньо позивач та відповідач, заяви про необхідність зупинення справи з підстав, передбачених ч. 1 ст. 252 ЦПК України, до суду не надсилались. Необхідність зупинення провадження у справі за ініціативою суду з метою розшуку відповідача відсутня, оскільки у розумінні ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, він вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд вказаної справи Корсунь-Шевченківським районним судом. Крім того, враховуючи предмет спору та необхідність вирішення питання щодо забезпечення належного утримання малолітньої дитини, суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності, оскільки упродовж максимально можливого строку для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, відповідач жодних документів процесуального характеру до суду не надіслав. Відповідно до ч. 1 ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. З огляду на вказане, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідно до вимог ст. 279 ЦПК України, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, то, відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень\~ст.ст.\~12,\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи на\~принципах змагальності\~і диспозитивності.\~Суди розглядають\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обовязків,\~передбачених законом. Кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.\~ Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обовязком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 07.02.2018 року у справі № 699/747/17 розірвано шлюб, зареєстрований між сторонами 08.11.2014 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 09.03.2018 року. У період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії І-СР № 217533, виданого 19.11.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції у Черкаській області. Батьком дитини вказано відповідача [PERSON], а матірю [PERSON]. Факт перебування спільної дитини сторін на утриманні позивача підтверджується довідкою виконавчого комітету Яснозірської сільської ради № 88 від 16.01.2019 року. Станом на день подачі позову спільному сину сторін, виповнився повних 3 роки. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (далі СК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Протоколу № 7 до неї, Конвенцією ООН про права дитини, а також Декларацією прав дитини. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до\~змісту ст.\~26\~Конвенції про\~права дитини\~держави-учасниці\~визнають за\~кожною дитиною\~право користуватися\~благами соціального\~забезпечення,\~включаючи соціальне\~страхування,\~і вживають\~необхідних заходів\~щодо досягнення\~повного здійснення\~цього права\~згідно з\~їх національним\~законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, повязаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.\~7,\~8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Принцип № 4 Декларації прав дитини зазначає, що дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток, з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно з ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, суд відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України враховує, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» законодавець установлюючи прожитковий мінімум на місяць для дітей відповідного віку розділяє їх лише на 2 групи: віком до 6 років та віком від 6 до 18 років. Прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років з 1 січня 2019 року становить 1\~626 грн. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 77 СК України аліменти сплачуються щомісячно. Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин щодо витрат на забезпечення умов життя дитини, а також неможливості працевлаштуватися, оскільки згідно ст.\~180\~СК України обовязок утримувати дітей до їх повноліття мають обоє з батьків, у суду наявні обєктивні сумніви щодо вказаних доводів позивача, а тому її позовні вимоги не можуть бути задоволені у повному обсязі. Враховуючи встановлені обставини, та те, що відповідач не надав відзив на позов, а також доказів щодо наявності інших обставин, що підлягають врахуванню під час вирішення справ вказаної категорії, суд вважає доцільним присудити аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1\~000 грн., яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно починаючи з дня предявлення позову, а саме з 23.01.2019\~року, і до досягнення дитиною повноліття, тобто 03.11.2033 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вказане відповідає вимогам національного законодавства, не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін та їх спільної дитини. Положеннями п.\~3\~ч.\~1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» передбачено,\~що від\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40\~коп., від сплати якого звільнена позивач при подачі позову, оскільки підстав для звільнення [PERSON] від його сплати судом не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial