Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який у подальшому уточнила та, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 13.05.2019 року розірвано, та від якого в них народилася дочка [PERSON] . На даний час відповідач проживає окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку аліменти не сплачує, іншої матеріальної допомоги не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. У зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю, просила його задовольнити. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 08.06.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м Маріуполя Донецької області від 11.04.2019 року розірвано. Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.04.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.1 1.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001\~p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3\~ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. Відповідно до ч. 3\~ст.181 Сімейного Кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до\~ст.182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу наведених правових норм, можна дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювані необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. З огляду на те, що відповідач у добровільному порядку на утримання дитини матеріальну допомогу не надає, позов визнав повністю, виходячи з матеріального становища сторін, суд стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позовної заяви, тобто з 06.08.2019 року та до повноліття дитини. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved