Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала у шлюбі з 25 березня 1999 року по 22 червня 2004 року. В період шлюбу у червні 2000 року подружжям на підставі договору купівлі-продажу було набуто спільне майно, а саме - квартира за адресою: [ADDRESS]. Вартість квартири згідно договору становить 10690 грн., покупцем зазначено відповідача [PERSON] Після розірвання шлюбу протягом десяти років позивач з сином проживали в спірній квартирі, жодних претензій щодо користування чи розпорядження квартирою зі сторони відповідача не було. Однак з грудня 2014 року відповідач почав вимагати від позивача, щоб вона звільнила квартиру, так як він є єдиним власником квартири, аналогічні претензії стали надходити від сина, який заявив, що батько подарував йому спірну квартиру, і вимагав від матері покинути житло. Станом на 13.02.2015 року вартість спірної квартири згідно звіту оцінки майна складає 214880 грн. Позивач вважає, що оскільки зазначене майно було набуто подружжям в період шлюбу та за рахунок спільних коштів, то вона має право власності на 1/2 його частину. Тому просить провести поділ майна подружжя, виділивши їй та відповідачу у власність по 1/2 частини спірної квартири. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Відповідач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за адресою офіційної реєстрації та адресою фактичного проживання, однак до суду не з'явився, заяв чи клопотань суду не надав, заперечень чи пояснень щодо позову суду не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 25 березня 1999 року уклали шлюб, але спільне життя не склалося, в червні місяці 2004 року сторони припинили шлюбні відносини, 22 червня 2004 року шлюб було розірвано (а.с. 10-11). В період шлюбу сторони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], договір купівлі продажу був укладений одним із подружжя - відповідачем [PERSON] (а.с.12). Вказані обставини підтверджуються доданими до матеріалів справи копіями документів: свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.10), свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.11), договором купівлі-продажу квартири (а.с.12) Згідно звіту з оцінки майна НС 7/2-15 від 13 лютого 2015 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON], станом на 13.02.2015 року вартість спірної квартири за адресою: [ADDRESS] становить 214 880 грн. (а.с.17-42). Свідки [PERSON], [PERSON] пояснювали у судовому засіданні, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] дійсно придбали квартиру в період шлюбу. Після розірвання шлюбу у 2004 році відповідач пішов проживати в іншу сім'ю, а позивач з сином протягом більше десяти років проживала у спірній квартирі, і до останнього часу будь-яких спорів щодо квартири між колишнім подружжям не виникало. Враховуючи, що шлюб укладено сторонами у 1999 році, а спірне майно придбане у 2000 році, то суд застосовує до спірних правовідносин щодо майна подружжя норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, який діяв в той період. Відповідно до ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Судом встановлено, що спірна квартира придбана в період шлюбу, тому квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсу3вати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для захисту порушеного права відносно спільного майна подружжя встановлюється трирічний строк позовної давності. Як встановлено судом, сторони розірвали шлюб 22 червня 2004 року, і після розірвання шлюбу спору щодо поділу спільного майна не виникало до грудня 2014 року, позивачка з дитиною постійно проживала у спірній квартирі, користувалась нею, сплачувала комунальні послугу, утримувала квартиру. У грудні 2014 року між сторонами виник спір щодо права власності на спільне нажите майно, а саме: квартири за адресою: м. Суми, пр. Космонавтів (М.Лушпи), 43/1, кв. 70. На час виникнення спору про поділ спільно нажитого майна подружжя діють норми Сімейного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року. Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого прав власності. Враховуючи ту обставину, що з моменту розірвання шлюбу у 2004 році позивач разом з сином постійно проживала у спірній квартирі, а відповідач проживав з іншою сім'єю за іншою адресою, не звертався з вимогами про поділ спільного майна, не висловлював будь-яких претензій до позивачки щодо порядку користування спільним майном, а вимоги до позивача покинути спільну квартиру відповідач став висловлювати лише у грудні 2014 року, то суд вважає, що позивач дізналася про порушення свого права власності в грудні 2014 року, а тому строк позовної давності нею не пропущено. Статтями 69, 70 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вищезазначені норми СК України, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, враховуючи відсутність будь-якої домовленості між подружжям щодо іншого розміру їх часток у спільному майні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, і кожному з подружжя необхідно виділити у власність по ? частині квартири, що знаходиться за адресою [ADDRESS], вартістю по 107 440 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати: судовий збір у сумі 1074,44 грн. (а.с. 1а) та витрати, пов'язані із залученням спеціаліста та проведенням оцінки майна у сумі 1000 грн. (а.с. 54), а всього у сумі 2074,44 грн. При цьому суд не стягує з відповідача судовий збір у розмірі 121,80 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, оскільки ухвалою суду вказана заява була повернута позивачу. На підставі ст. ст. 28, 29 КпШС України, ст.ст. 69, 70, 72 СК України,

Outcome: approved