Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою в якій вказує, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований та проживав до червня 2014 року відповідач по справі [PERSON] Оскільки з червня 2014 року по сьогоднішній день відповідач не проживає в зазначеній квартирі, позивач вважає, що [PERSON] втратив право користування даною квартирою, а тому просить суд заявлені нею позовні вимоги задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 7 в будинку № 75 по провулку Богомольця у м. Словянськ Донецької області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій наполягала на заявлених позовних вимогах, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст. ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що дана позовна заява підлягає задоволенню. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно з договором дарування від 13 лютого 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Словянського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1048, позивач, яка змінила прізвище з «Качура» на «Череп» на підставі свідоцтва про шлюб серії І-НО № 436827, виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради м. Словянськ Донецької області 07 серпня 2015 року, прийняла у дар квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки Комунального підприємства «ЖЕК № 4» № 3958 від 05 липня 2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Натомість з акту, складеного комісією у складі майстра КП «ЖЕК № 4» [PERSON] та квартиронаймачів, які мешкають у квартирі 2 та квартирі [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] відповідно, слідує, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з червня 214 року по теперішній час. В той же час відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 передбачено, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], який не проживає у [INFO] понад один рік, не є ані власником зазначеної квартири, ані членом сімї позивача [PERSON] власника даного житла, а тому не має права користуватися вказаною квартирою, в звязку з чим, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved