Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПП «Агрофірма «Перше Травня» про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати за 2006 рік. У позові зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка, розташована на території Привільненської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, яку вона згідно з договором оренди від 01.04.2000 передала відповідачу строком на 6 років. На підставі п.9 вказаного договору оренди відповідач зобов'язався сплачувати щорічно орендну плату з урахуванням коефіцієнта індексації в розмірі 1050,00грн. Проте, в порушення вимог вказаного договору відповідач не сплатив їй орендну плату за 2006 рік. На неодноразові звернення до директора підприємства [PERSON] з вимогою здійснити розрахунок, їй було обіцяно сплатити орендну плату за умови укладання договору оренди на новий строк. На теперішній час відповідач не розрахувався з нею за 2006 рік, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди земельної ділянки в сумі 8400,00грн., 1260,00грн. штрафних санкцій та судовий збір в розмірі 229,41грн. У судовому засіданні позивач підтримала позов та просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, в ньому зазначених. Також позивач пояснила суду, що з вересня 2006 року їй було відомо, що відповідач має перед нею заборгованість по сплаті орендної плати за 2006 рік. Після закінчення строку дії договору відповідач повернув їй земельну ділянку, і вона уклала договір оренди землі з іншим орендарем. З вересня 2006 по теперішній час вона зверталася до директора підприємства [PERSON] з вимогою сплатити заборгованість, сподівалася на його порядність у вирішенні даного питання. Також зазначила, що не може пояснити, з чого складається сума заборгованості та штрафних санкцій, вказані в позові, оскільки ці суми вираховував юрист при складанні позову. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, оскільки вважає його недоведеним належними доказами та необґрунтованим. Позивачем не надано ані договору оренди, ані розрахунку сум заборгованості та штрафних санкцій. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач пропустила трирічний строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, хоча, починаючи з вересня 2006 року, знала про існування заборгованості з боку відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. Частинами 1 та 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України «Про плату за землю»). Факт того, що з квітня 2000 року по вересень 2006 року відповідач згідно договору оренди земельної ділянки використовував земельну ділянку позивача визнається сторонами по справі та відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В процесі розгляду справи позивачем не надано суду договору оренди земельної ділянки, в якому відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» повинні бути вказані істотні умови договору оренди землі, зокрема, об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки), строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Також суду не надано розрахунків сум заборгованості та штрафних санкцій, визначених в позові в розмірі 8400 грн. та 1260 грн. Ненадання вказаних доказів позбавляє суд перевірити правильність проведених розрахунків. При вирішенні клопотання представника відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності суд виходив з наступного. Згідно роз'яснень, наданих в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі», вказано, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. На підставі викладеного, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] через їх недоведеність. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено, не підлягають стягненню з відповідача і понесені нею судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed