Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 13 вересня 2012 р. біля 15 год. 30 хв. в м. Дніпропетровську на вул. Молодогвардійській, 6 під час переходу позивачем проїзної частини автомобіль ВАЗ 21099 р/н [NUMBER] під керуванням відповідача вчинив на неї наїзд, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Позивач є потерпілою, позивача було обстежено та поставлено діагноз: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забиття м'яких тканин голови, закрита травма грудної клітини, забиття грудної клітини, закритий перелом лонної та сідничної кісток таза зліва з задовільним станом відломків, надрив зв'язкового апарату правого гомілковостопного суглоба. Були зафіксовані інші ускладнення стану здоров'я. На лікування позивачем було витрачено 1 887, 67 грн. Разом з тим, позивач станом на дату звернення до суду із даним позовом проходить лікування у лікарні за наслідками ДТП, на яке витратила відповідно до чеків 1 355,17 грн. Відтак, загальна сума витрат на ліки становить 3 242, 84 грн. Також, протягом часу лікування (вересень - грудень 2012 року) позивач не могла з огляду на поганий фізичний стан влаштуватися на роботу. Відповідно до довідки Бабушкінського РЦЗ від 05.09.2013 р. середній дохід позивача міг би складати 3 994, 86 грн., що є упущеною вигодо позивача. Позивач при зверненні до суду посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 2 ст. 1187 ЦК України наголошує на тому, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Джерелом підвищеної небезпеки, відповідно до ч. 1 статті 1187 Цивільного кодексу України, є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Окрім фізичних страждань позивач понесла ще й моральні: довгий час вона згадувала день, коли на неї було скоєно наїзд та переживала цей страшний момент кожного разу. Від цього вона не могла спокійно спати, їй снилися кошмари, пов'язані з цією подією, втратила душевний спокій та рівновагу, не могла спокійно ходити по вулиці та переходити дорогу, не могла зосередитись на якихось речах. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 3, 22, 23, 1166, 1167 та 1187 ЦК України; предмет позову становлять вимоги про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди, яка виявилася у реальних збитках та упущеній вигоді у загальному розмірі 7 237, 70 грн., про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., про розподіл судових витрат. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання відповідач не з'явився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухав пояснення позивача та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 вересня 2012 р. біля 15 год. 30 хв. в м. Дніпропетровську на вул. Молодогвардійській, 6 під час переходу позивачем проїзної частини автомобіль ВАЗ 21099 р/н [NUMBER] під керуванням відповідача вчинив на неї наїзд, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (висновок судово - медичного експерта №4473 від 17.12.2012 р.). За ч. 1 ст. 1189 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 1189 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1189 ЦК України). Відповідальність, яка не залежить від вини правопорушника, є підвищеною, вона настає за типових умов відповідальності. Підвищена відповідальність встановлена, зокрема, й у разі завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки (ст. 1187 ЦК), та зазначений випадок є винятком із загального принципу відповідальності за вину в цивільному праві. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Даний обов'язок позивачем був виконаний частково: позивач надала докази на підтвердження завдання матеріальної шкоди в розмірі 3 295,43 грн., а також докази того, що відповідач є особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Ч. 5 ст. 1189 ЦК України передбачає, що при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов'язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Утім, суду не було надано доказів на підтвердження надзвичайних або невідворотних за даних умов подій, тобто тих, які мають зовнішній характер, через що суд мав би змогу дійти до висновку про виникнення шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, саме на відповідача має бути покладений обов'язок відшкодування позивачеві шкоди. Утім, відмовляючи в задоволенні вимоги позову про відшкодування матеріальної шкоди у виді упущеної вигоди суд виходить з того, що позивач не надала доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України на підтвердження її розміру: позивач не надала доказів на підтвердження тих обставин, якими позивач обґрунтовує вимоги, як це передбачено ч. 2 ст. 59 ЦПК, адже обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, через що вимога позову про відшкодування матеріальної шкоди у виді упущеної вигоди не є такою, що підлягає задоволенню. Водночас, є такою, що підлягає задоволенню, вимога позову про відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, та яка повзуна із витратами, які позивач понесла на придбання ліків, що підтверджується відповідними чеками, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 3 295,43 грн. Разом з тим, з приводу вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то суд погоджується із доводам позивача щодо наявності підстав для її відшкодування відповідачем, які передбачені п. 3 ч. 2 ст. 11, п. 9 ч. 2 ст. 16, п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України; що стосується розміру такого відшкодування, то на переконання суду 5 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди буде справедливим та відповідатиме тим душевним стражданням та фізичному болю, яких зазнав позивач у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: partial