Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] , [ADDRESS] загальною площею 66,2 м.кв., житловою площею 41,9 м.кв. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона проживає у квартирі, що зхнаходиться по [ADDRESS] з 1986 року, а саме з часу, коли її було направлено на роботу до Верховинської центральної районної бібліотеки. Згодом, а саме в 2006 році вона виявила бажання приватизувати дану квартиру, з приводу чого зверталася в різні державні установи. Однак, в позасудовому порядку їй не вдалося набути право власності на спірну квартиру, та було рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду. Вважає, що має всі законні підстави бути визнаною власником нерухомого майна за набувальною давністю, оскільки добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою тривалий час, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 26.12.2018 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання. Надано відповідачам строк для подання відзиву. Відповідачі у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подали. Ухвалою суду від 11.04.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Подала заяву, в якій просить позов задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи провести у її відсутності. Відповідачі Верховинська районна рада Івано-Франківської області, Верховинська селищна рада Верховинського району Івано-Франківської області в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Представники, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали, не заперечили проти задоволення позову. Треті особи: Верховинський комбінат комунальних підприємств, Відділ культури і мистецтв Верховинської районної державної адміністрації, в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Уповноважені представники, подали заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечили проти задоволення позову. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається із корінця командіровочного посвідчення від 30.06.1981 (а.с.11) виданого Калуським культурно-освітнім училищем, [PERSON] була направлена в розпорядження Верховинської ЦРБ для роботи на посаді бібліотекар з забезпеченням жилплощею. Листом від 26.12.1997 Відділом культури районної державної адміністрації, було направлено лист голові виконкому Верховинської селищної Ради народних депутатів (а.с.12)з проханням прописати [PERSON] бібліотекаря районної центральної бібліотеки в будинку по [ADDRESS] . Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24.11.2008 (а.с.13) нежитлова будівля, яка знаходиться по [ADDRESS] належить до комунальної власності, власниками якої є територіальна громада сіл, селищ Верховинського району в особі Верховинської районної ради в оперативному управлінні Верховинської центральної районної бібліотеки. Рішенням 30 сесії п`ятого демократичного скликання Верховинської районної ради від 24.11.2009 та рішенням Верховинської селищної ради №37 від 29.12.2009 (а.с.15, 17) переведено частину другого поверху центральної районної бібліотеки площею 66,2 м.кв., яка знаходиться в [ADDRESS] в житловий фонд Верховинської селищної ради. Верховинському комбінату комунальних підприємств взяти на баланс даний житловий фонд. Згідно з рішенням тридцятої сесії сесії шостого демократичного скликання Верховинської районної ради від 15.07.2015 (а.с.18) розділено адміністративний будинок центральної районної бібліотеки, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на два об`єкти: адміністративний будинок та квартира, що знаходиться на другому поверсі (мезонін) загальною площею 62,1 м.кв. На підставі рішення Верховинської селищної ради №216 від 21.08.2015 (а.с.19) квартирі, що знаходиться в [ADDRESS] присвоїно адресний номер №1. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов від 16.03.2018 (а.с.20) позивач [PERSON] проживає у вищевказаній квартирі з 1986 року, відкрито та безперервно володіє даним нерухомим майном, добросовісно здійснює його утримання, сплачує комунальні платежі. Також, на замовлення позивача [PERSON] , Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації 16.07.2018 виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Пункт 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Крім цього, згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Оскільки, належними та допустимими доказами встановлено, що позивач [PERSON] добросовісно заволоділа спірною квартирою, володіє такою відкрито та безперервно більше десяти років, а саме постійно проживає у ній з 1986 року по даний час, а також враховуючи, що відповідачами по справі, які являються попередніми власниками спірного майна, визнано позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд, в силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved