Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, який разом із представником підтримала у судовому засіданні, та вимоги мотивує тим, що вона - [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В період з 01.08.2009 року по 19.03.2019 року донька позивача [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ; від шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON] та [PERSON] . У домоволодінні за вищевказаною адресою, крім інших осіб, зареєстровані відповідачі по справі - [PERSON] та його мати [PERSON] Втім, з липня 2016 року відповідачі в належному позивачу на праві власності житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , не проживають, особистих речей не мають, проте залишаються бути зареєстрованими. Реєстрація [PERSON] і [PERSON] за вказаною адресою чинить [PERSON] перешкоди у користуванні власністю. Тому позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.06.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті з викликом сторін. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду справи, шляхом надіслання повісток та публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник Управління «ЦНАП у м. Суми» СМР в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши думку учасників провадження та вивчивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , на підставі Договору довічного утримання, посвідченого завідуючим Другої Сумської державної нотаріальної контори Вольвач А.В. від 13.08.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-451, є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується Довідкою Департаменту забезпечення ресурсних платежів СМР (а.с.6-7). З Довідки про склад сім`ї, зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданої Управлінням «ЦНАП у м. Суми» СМР від 06.05.2019 року вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , чоловік [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.7). З 01.08.2009 року донька позивача [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ; від шлюбу у подружжя народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвами про народження серія [NUMBER] від 21.12.2009 року та серія [NUMBER] від 25.03.2015 року відповідно. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.03.2019 року по справі №592/11179/18 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 01.08.2009 року виконкомом Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми, актовий запис №29, було розірвано. Починаючи з 09.06.2016 року по теперішній час [PERSON] ,, [INFO] , та його мати [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Довідками про реєстрацію місця проживання особи від 03.06.2019 року (а.с.11-12). Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, що регулюються Цивільним законодавством про право власності Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Положенням ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, показаннями свідків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він близько 20-ти років є сусідом [PERSON] , котра з 1999 року проживає за адресою: [ADDRESS] , та підтвердив, що [PERSON] і його мати [PERSON] не проживали в будинку за вищевказаною адресою, особистих речей не мають. Враховуючи викладене та беручи до уваги покази свідка, суд вважає, що позивач [PERSON] в судовому засіданні належними та допустимими доказами довела, що [PERSON] та [PERSON] більше 1 (одного) року, без поважних причин, не проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , однак залишаються бути зареєстрованими за вказаною адресою, що порушує право позивача щодо володіння, користування і розпорядження належним їй майном, а тому таке право підлягає захисту судом у спосіб, що передбачений ст. 391 ЦК України, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] , на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved