Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В позові зазначила, що відповідач, який є батьком [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , перебував з позивачем у шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 22.07.2016 року, що набрало законної сили. З означеного часу сторони проживають окремо, діти сторін мешкають з позивачем, відповідач повністю усунувся від участі у вихованні та утриманні дітей, не відвідує їх, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, з вказаного часу взагалі не цікавиться життєвими обставинами сина та доньок, не виконує рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2014 року про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання дітей. Позивач повністю утримує дітей, створює необхідні для їхньої гідної життєдіяльності умови. У зв`язку з безтурботним ставленням відповідача до виконання своїх батьківських обов`язків і цілковитою байдужістю до життя дівчат та хлопчика просить позбавити його батьківських прав. Ухвалою судді від 26.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження. Заходи забезпечення позову судом не застосовувались. Ухвалою суду від 25.10.2019 року зобов`язано орган опіки та піклування надати письмовий висновок з приводу спору. На підставі ухвали суду від 25.10.2019 року закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач до суду не з`явилась, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову, вирішення справи без її участі, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою звернувся до суду представник третьої особи. Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для вирішення справи у відсутність означених учасників. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце вирішення справи, до суду не з`явився з невідомих причин. Відзиву на позов, клопотання про вирішення справи без його участі суду не надав. Зазначені обставини в силу ст. 280 ЦПК України є підставою для вирішення справи при заочному розгляді на підставі згоди представника позивача, висловленої в його письмовому зверненні. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань Судом встановлено, що сторони, чий шлюб розірваний на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2016 року, є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 17-19). В силу ст. ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Згідно із ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Наведені положення сімейного законодавства, а також законодавства про охорону дитинства свідчать про беззаперечну важливість виховання дитини у формуванні її особистості, значення якого є не меншим, ніж значення утримання дитини, а закон не містить лише рекомендації щодо участі батьків у вихованні дітей, а покладає на них обов`язок вчинення цих дій. Навмисне невиконання цього обов`язку, про що свідчить ухилення від виховання дитини, тягне за собою наслідки, передбачені статтею 164 СК України. Як випливає з роз`яснень п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Надані суд фактичні дані, а саме: висновок органу опіки та піклування, наявність якого в силу ст. 19 СК України є обов`язковою при розгляді справ цієї категорії і який містить посилання на повну відсутність проявів батьківського піклування щодо доньок і сина з боку відповідача, а також висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а. с. 55-56); розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів на утримання дітей, що станом на час подання позову обчислюється сумою в 195415 грн. 66 коп. (а. с. 27); акт підтвердження факту непроживання відповідача за місцем помешкання позивача і дітей сторін (а. с. 7); інформація з Єдиного реєстру боржників про наявність виконавчого провадження про стягнення з відповідача аліментів на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (а. с. 8-9); довідка управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району про отримувану позивачем державну допомогу у випадку ухилення батька від сплати аліментів (а. с. 10); відомості виховного та навчального закладів про повну відсутність проявів піклування відповідача щодо дітей, відсутність випадків відвідування дитсадка, школи, участі у батьківських зборах і т. і. (а. с. 21-22); інформація медичного закладу про єдиного законного представника малолітніх дітей, яким є позивач (а. с. 23-25); виконавчий лист з виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа (а. с. 28-29) та інші - підкріплюють міркування суду щодо можливості вирішення спору на користь позивача, оскільки свідчать про свідоме невиконання батьком своїх обов`язків з виховання та утримання дітей. За вказаних обставин у суду немає сумніву в тому, що відповідач не відіграє жодної ролі у життєдіяльності та формуванні особистості дівчат та хлопчика. Встановлені судом фактичні обставини також свідчать про те, що відповідач не вчиняє жодних дій з захисту своїх батьківських прав шляхом звернення до органу опіки та піклування або до суду з вимогами про визначення способу участі у вихованні дітей, що не дає підстав для ухвалення рішення на його користь. Процесуальна поведінка відповідача, за якої він не відвідав жодного з чотирьох призначених в справі засідань, що і зумовило заочний розгляд справи, також беззаперечно свідчить про його байдуже ставлення до інтересів і долі своїх дітей та нехтування ним обов`язків, що накладає на особу статус батька дитини. Судовий збір, від сплати якого позивача звільнено судом, відповідно до правил цивільного процесуального законодавства має бути стягнутим на користь держави з відповідача.

Outcome: approved