Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення. В обґрунтування позову позивач казувала, що перебувала з відповідачем у трудових відносинах з 20 червня 2018 року до 28 вересня 2018 року на посаді провідного бухгалтера. За період з 21 червня 2018 року до 28 вересня 2018 року заробітна плата позивачу нараховувалась, але не виплачувалась у зв`язку з відсутністю коштів. Загальна сума заборгованості складала 16072, 81 грн. На час звернення позивача з позовом розрахунок з нею не проведено. Ураховуючи те, що відповідач не провів виплату позивачу всіх належних сум при звільненні, [PERSON] вважає, що на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку заборгованості по заробітній платі за період з 29 вересня 2018 року і по день ухвалення рішення. Посилаючись на викладене, позивач просила задовольнити позов. Ухвалою судді від 05 березня 2020 року у справі відкрито провадження для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження юридичної особи відповідно до відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відповідає приписам частини десятої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, причини неявки суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною четвертою вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Сторони перебували у трудових відносинах з 20 червня 2018 року до 28 вересня 2018 року, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача. Згідно з довідкою про заборгованість із заробітної плати від 15 лютого 2019 року № 537 у [PERSON] існує заборгованість із заробітної плати за період з червня 2018 року до вересня 2018 року в сумі 16072,81 грн. 07 березня 2019 року Печерським районним судом м. Києва винесено судовий наказ про стягнення з Державного підприємства «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об`єктів Київського регіону» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 16072, 81 грн. Статтею 43 Конституції України, передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Аналогічного змісту закріплено поняття заробітної плати у Законі України «Про оплату праці». Частиною першою статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Відповідно до пункту 8 розділу 4 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Як вбачається з наданих суду письмових доказів, останніми повними відпрацьованими позивачем місяцями є липень 2018 року та серпень 2018 року. За липень 2018 року заробітна плата становить 5700 грн і за серпень 2018 року - 5700 грн. Відповідно середньоденна заробітна плата становить 259,09 грн (5700 + 5700) / 44 день. Згідно з пунктом 10 розділу 4 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. Відповідно до додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 року № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» посадові оклади (тарифні ставки, ставки заробітної плати) з 01 січня 2017 року розраховуються виходячи з розміру посадового окладу (тарифної ставки) працівника 1 тарифного розряду, встановленого у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Перший тарифний розряд у 2018 році склав - 1762 грн, у 2019 році 1921 грн, у 2020 році - 2102 грн. Таким чином, коефіцієнт коригування підвищення середньої заробітної плати у 2019 році склав 1,090238, у 2020 році - 1,094221. Отже, середньоденна заробітна плата позивача складає у 2018 році - 259,09 грн, у 2019 році - 282,47 грн (259*1,090238); у 2020 році - 309,08 грн (282,47*1,094221). Кількість днів згідно зі статистичними нормами робочого часу за календарем п`ятиденного робочого тижня з двома вихідними днями, затвердженими Міністерством соціальної політики України, для нарахування позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у 2018 році складала 64 робочі дні (22 робочі дні у жовтні 2018 року, 22 робочі дні у листопаді 2018 року, 20 календарні дні у грудні 2018 року), у 2019 році - 250 робочих днів, у 2020 році - 105 днів (21 робочий день у січні 2020 року, 20 робочих днів у лютому 2020 року, 21 робочий день у березні 2020 року, 19 робочих днів у травні 2020 року і 3 робочі дні у червні 2020 року). 259,09 грн *64 роб. дні = 16581,76 грн 282,47 грн * 250 роб. дні = 70617,50 грн 309,08 грн * 105 роб. дні = 32453,40 грн Ураховуючи наведене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 119653,66 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України на користь державиз відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1921 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved