Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що між нею та відповідачем було укладено усний договір, відповідно до якого вона виготовила на замовлення та встановила в господарстві відповідача по [ADDRESS] сім металопластикових вікон та чотири металопластикових дверей. Відповідач як замовник, погодилась щодо суми узгодженої вартості вікон та дверей, роботу прийняла та ніяких претензій не мала. Однак в подальшому відмовилась сплатити гроші. Просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду за неоплату семи металопластикових вікон та чотирьох металопластикових дверей. Ухвалою Новоселицького районного суду від 20.11.2018 року по вищевказаній цивільній справі було відкрито провадження. Представником відповідача 15.01.2019 року на адресу суду було направлено відзив в якому вона просив відмовити в задоволенні позову, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним. Ухвалою Новоселицького районного суду від 15.01.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 22.01.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою від 26.03.2019 року по вищевказаній цивільній справі було призначено судову будівельно-товарознавчу експертизу. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх та стягнути із відповідача 119864 гривні матеріальної шкоди та судові витрати. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, оскільки вважає, що позов є безпідставним та ніяких договорів її довірителька із позивачем не укладала. Крім того, між сторонами виникли інші правовідносини, які врегульовані договором про спільну діяльність в будівництві від 25.08.2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що він працює монтажником вікон та дверей у приватного підприємця Мелентій. В 2017 році він разом із своїм братом та [PERSON] установлювали вікна та двері в господарстві [PERSON] . Вікна та двері установлювались в приміщенні пральні та житловому будинку. Коли здійснювалась установка відповідача не було, була тільки її мати. Свідок [PERSON] в суді дав показання, що він часто співпрацює із позивачем, остання замовляє в нього вікна та двері. В 2017 році він робив на замовлення [PERSON] вікон та чотири двері для [PERSON] . Між ним та позивачем була домовленість, що кошти йому сплатять після установки. Однак, як йому стало відомо, що відповідач відмовилась сплачувати гроші. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав покази, що він являється чоловіком позивача по справі. З [PERSON] він особисто спілкувався та узгоджував всі деталі встановлення вікон та дверей в її господарстві. Оскільки замовлення було дуже важке він звернувся до підприємства по виготовленню вікон та дверей «Болена», які розробили розрахунок. Однак в зв`язку з тим, що це був ексклюзивний колір, тому ручки та петлі такого кольору неможливо було зробити, тому із відповідачем було вирішено поставити дешевші ручки та петлі. Він особисто приїжджав до господарства відповідача та разом з її матір`ю робив всі заміри. Десь приблизно у вересні-жовтні були встановлені на одному об`єкті п`ять вікон та двоє великих дверей, а на іншому три вікна та двоє дверей. Під час встановлення вікон та дверей він особисто був присутній. Установка була здійснена в два етапи. [PERSON] повинна була оплатити грошові кошти після встановлення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, показання свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно укладеного усного договору між [PERSON] та [PERSON] , позивачем було виготовлено та встановлено сім металопластикових вікон та чотири металопластикових дверей в господарстві по [ADDRESS] , що підтверджується рахунком-фактурою №15 від 06.10.2017 року. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно житловий будинок по [ADDRESS] належить згідно договору дарування [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. В силу ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками, серед іншого, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №677 від 19.07.2019 року встановлено, що загальна ринкова вартість матеріалів по виготовленню, вартість робіт по встановленню семи вікон та чотирьох дверей з двокамерними енергозберігаючими склопакетами з двосторонньою ламінаціє «Металік», які влаштовані в будівлях господарства по [ADDRESS] станом на жовтень 2017 року становить 119864 гривні з яких: вартість семи вікон та чотирьох дверей - 114655 гривень, вартість робіт по встановленню - 973 гривні та вартість кріпильних елементів для виробів - 4236 гривень. Посилання представника відповідача не те, що господарство по [ADDRESS] не належить відповідачу, а належить її матері, та [PERSON] у вищевказаному господарстві тільки зареєстрована, спростовується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до якого встановлено, що вищевказане господарство належить на праві власності згідно договору дарування відповідачу. Факт встановлення позивачем семи вікон та чотирьох дверей підтверджується показаннями свідка [PERSON] , який повідомив, що ним було здійснено монтаж на замовлення [PERSON] семи вікон та чотирьох дверей в с.Динівці Новоселицького району, які він встановив в двох приміщеннях вищевказаного господарства, а саме приміщенні пральні та житловому будинку. Крім того, факт виготовлення вищевказаних вікон та дверей та їх монтажу в господарстві відповідача підтвердив свідок [PERSON] та свідок [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму матеріальної шкоди в розмірі 119864 гривні, яка складається із вартості виготовлення семи вікон, чотирьох дверей і вартості робіт по встановленню та вартості кріплених елементів. Заперечення представника відповідача щодо того, що між сторонами існують інші правовідносини не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки договором про спільну діяльність в будівництві від 25.08.2016 року регулюються інші правовідносини, що стосуються нежитлових будівель для ведення комерційної діяльності. Щодо стягнення судових витрат в розмірі 9123,64 гривні, то вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Що стосується витрат за проведення експертизи в розмірі 5425 гривень, то вони підлягають задоволенню, оскільки підтверджують квитанцією АТ КБ «Приватбанк» №0.0.1403008795.1 від 09.07.2019 року. Витрати про стягнення 2500 гривень за надання правничої допомоги не підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Враховуючи те, що представником позивача не було надано жодних доказів того, що позивачем було сплачено грошові кошти за надані послуги, а тому вимоги про стягнення 2500 гривень витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Outcome: partial