Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], а саме: виділити [PERSON] для проживання кімнату площею 20,2 кв.м., позначену у Технічному паспорті індексом « 6-7», залишити у спільному користуванні кухню, площею 20,1 кв.м., ванну кімнату площею 4,5 кв.м., вбиральню площею 2,6 кв.м., коридор площею 5,7 кв.м., а також підвал площею 13,5 кв.м., позначені у Технічному паспорті під індексом « 6-4», « 6-8», « 6-2», « 6-1», «ХІV» відповідно. Свої вимоги мотивує тим, що 01 лютого 1997 року було видано Свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] серія ЛО № 8738,відповідно до якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (як уповноваженому власнику квартири) та членам її сім'ї: [PERSON] (син [PERSON]), [PERSON] (невістка [PERSON]), [PERSON] (онук [PERSON]), [PERSON] (онук [PERSON]), [PERSON] (онука [PERSON]). [INFO] року, [PERSON], померла, залишивши заповіт, згідно з яким частина належної їй квартири, а саме 1/5 частки, після смерті переходить позивачу. 10 жовтня 2013 року державним нотаріусом П'ятої Львівської держаної нотаріальної контори було видане Свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 3-2431, відповідно до якого позивач набула спадщину у вигляді 1/5 частки квартири [ADDRESS]. Так як виділити належну позивачу частку у квартирі неможливо без заподіяння шкоди всьому майну, а також неможливо переобладнати її в окрему квартиру, вважає за необхідне встановити порядок користування приміщеннями квартири, виділивши позивачу для проживання кімнату площею 20,2 кв.м., позначену у Технічному паспорті індексом « 6-7», залишивши у спільному користуванні кухню, площею 20,1 кв.м., ванну кімнату площею 4,5 кв.м., вбиральню площею 2,6 кв.м., коридор площею 5,7 кв.м., а також підвал площею 13,5 кв.м., позначені у Технічному паспорті під індексом « 6-4», « 6-8», « 6-2», « 6-1», «ХІV» відповідно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що позивач є громадянкою Російської Федерації та постійно там проживає, однак кілька разів на рік приїжджає в Україну та має на меті в майбутньому повернутися на Батьківщину, оскільки тут вона народилася, тривалий час проживала, тут знаходяться її рідні та друзі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 08.04.2014р. проти позову заперечила. Пояснила, що спір з приводу порядку користування спільним майном триває вже давно, разом з тим відповідачі перешкод у користуванні квартирою позивачу не чинять. Були спроби мирно врегулювати спір шляхом викупу частки квартири, що належить позивачу, однак такі позитивного результату не дали. Оскільки відповідачі є особами різної статі, вважає, що у разі задоволення позову будуть порушені їхні права на житло. В останні судові засідання відповідачі та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] не з'явилися повторно, про слухання справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, а тому суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], покази свідків, оглянувши матеріали справи, дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на квартиру №ЛО8738 від 04.02.1997р. (а.с.9) квартира [ADDRESS] приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 1/5 частки квартира [ADDRESS] (а.с.10). На підставі вищевказаного свідоцтва 10.10.2013р. позивач зареєструвала право власності на вищевказане майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією витягу №10692462 від 11.10.2013р. (а.с.8). Як вбачається з технічної характеристики квартири, така складається з трьох житлових кімнат житловою площею 81,9 кв.м., в тому числі 1-а кімната - 30,4, 2-га - кімната 31,3, 3-я кімната - 20,2, кухні площею 20,1 кв.м., ванної кімнати площею 4,5 кв.м., вбиральні 2,6 кв.м., коридору 5,7 кв.м. Загальна площа квартири 116,0 кв.м. У будинку знаходиться підвал площею 13,5 кв.м. У спірній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією довідки від 30.01.2014р. №152, виданої ЛКП «№503» (а.с.11). Згідно із ст. 1 Протоколу Першого від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Дана норма кореспондується із ст.321 ЦК України. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК). Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. У п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Враховуючи те, що позивачу належить на праві власності 1/5 частка квартири [ADDRESS], що становить 23,2 кв.м. від загальної площі та 16,38 кв.м. від житлової площі, суд вважає правильним та законним встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши [PERSON] для проживання кімнату площею 20,2 кв.м., позначену у Технічному паспорті індексом « 6-7», яка є найменшою з усіх кімнат, та у якій проживала покійна мати позивача [PERSON], що підтверджується даними в судовому засіданні показами свідків [PERSON], [PERSON] Разом з тим, з метою забезпечення житлових умов всіх співвласників, суд вважає за необхідне та справедливе залишити у спільному користуванні всіх співвласників кухню, площею 20,1 кв.м., позначену у Технічному паспорті під індексом « 6-4», ванну кімнату площею 4,5 кв.м. - індекс « 6-8», вбиральню площею 2,6 кв.м., індекс - « 6-2», коридор площею 5,7 кв.м., індекс - « 6-1», а також підвал площею 13,5 кв.м., індекс - «ХІV». При цьому, судом не беруться до уваги заперечення проти позову представника відповідача [PERSON] - [PERSON], оскільки всупереч вимогам ст.60 ЦПК України відповідачами жодних доказів на відсутність підстав для задоволення позову не подані, не запропоновано інші варіанти порядку користування спірною квартирою, не заявлено клопотання про призначення у справі будівельно-технічної експертизи із цього питання, не зважаючи на роз'яснення судом такого права сторін. Посилання на неприязні стосунки сторін не може бути підставою для позбавлення позивача права користування майном, що належить їй на праві власності та підтверджує висновок суду про необхідність виділу позивачу для проживання окремої кімнати. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними, а позов підлягає до задоволення. При цьому, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останньою та документально підтверджені (а.с.6) судові витрати по справі, що становлять 243,60 грн. судового збору, - по 60,90 грн. з кожного.

Outcome: approved