Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом в якому просить визнати за нею право власності на нежитлове приміщення: магазин, площею 93кв.м, вартістю 92270грн., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що більше 10 років відкрито і безперервно володіє приміщенням магазину в [ADDRESS], тому має право на набуття права власності на це майно за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області сільський голова Самозван В.Д. позовні вимоги не визнає, вказує, що даний магазин визнано безхазяйним майном і сільська рада готує документи для передачі безхазяйного майна у комунальну власність. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в [ADDRESS] знаходиться приміщення магазину, загальною площею 93кв.м. Із рішення тридцятої сесії сільської ради п'ятого скликання Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 28.11.2008 року «Про визнання на території сільської ради безгосподарного майна» вбачається, що приміщення магазину по [ADDRESS] визнано безгосподарним, оскільки, Тетіївське споживче товариство та споживче товариство Тетіївського району не надали документів, що підтверджують їх право власності на нерухоме майно. (а.с.97). Із копії Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданої Тетіївським МБТІ 20.06.2012 року встановлено, що нежитлова будівля (магазин) за адресою: [ADDRESS], зареєстрована 10.12.2008 року, як безгосподарне майно. (а.с.126). Із копії виписки з рішення виконавчого комітету Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 15.04.2009 року №9/28 «Про надання дозволу ПП [PERSON] на право торгівлі продовольчими і господарчими товарами та погодження режиму торгівлі» вбачається, що приватному підприємцю [PERSON] надано дозвіл на право торгівлі продовольчими та господарчими товарами в приміщенні магазину №64 по [ADDRESS] (безгосподарне майно). (а.с.96). Із копії виписки з рішення виконавчого комітету Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 27.02.2012 року №175-23-УІ «Розгляд заяв про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою» вбачається, що [PERSON] , орієнтовною площею 0,02 га по [ADDRESS], надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів. (а.с.94). Із копії довідки виданої Денихівською сільською радою від 14.07.2009 року встановлено, що Денихівська сільська рада не заперечує, щоб [PERSON] користувалася приміщенням магазину, який знаходиться по [ADDRESS] і не заперечує проти укладення тимчасового договору на використання електроенергії між [PERSON] та Київобленерго. (а.с.92) . Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що приміщенням магазину по [ADDRESS] відкрито і безперервно володіє більше 10 років, що підтверджується документально. (а.с.81-91). Із пояснень представника відповідача сільського голови Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області Самозвана В.Д. вбачається, що 22.11.2007 року Київська обласна спілка споживчих товариств зверталася до Денихівської сільської ради Тетіївського району Київської області щодо питання оформлення права власності на нерухоме майно, зокрема, магазину за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Господарського суду Київської області від 16.03.2010 року у справі за позовом Київської обласної спілки споживчих товариств до Денихівської сільської ради про визнання права власності, у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено. В 2008 році в зв'язку з тим, що Тетіївське споживче товариство та споживче товариство Тетіївського району не надали документів на підтвердження їх права власності, сільська рада рішенням визнала даний магазин безгосподарним та Тетіївським МБТІ 10.12.2008 року зареєстровано його, як безгосподарне майно. Оскільки, спір щодо права власності магазину вирішувався в судовому порядку, тому, не зверталися до суду з позовом про передачу магазину у комунальну власність громади села. Предметом спору у даній справі є визнання, в порядку набувальної давності, права власності на нерухоме майно, зокрема, магазин, а отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України та інших законодавчих актів, що діяли на час виникнення спірних правовідносин з урахуванням діючих правових норм. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірним, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Таким чином, виходячи зі змісту ст.344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об'єктом набувальної давності, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу(підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. (Узагальнення Верховного Суду України «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ»). Із роз'яснень п.11 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 07.02.2014 року вбачається, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Із матеріалів справи встановлено, що магазин за адресою: [ADDRESS] за заявою Денихівської сільської ради взято на облік Тетіївським МБТІ 10.12.2008 року, як безхазяйна нерухома річ. Набуття права власності на безхазяйну річ визначено статтею 335 ЦК України. Виходячи зі змісту частини 3 ст.335 ЦК України, за набувальною давністю можуть набуватися у власність безхазяйні рухомі речі, крім випадків, встановлених статтями 336,338,341,343 цього Кодексу. Враховуючи, що магазин є безхазяйною нерухомою річчю, тому, правові підстави для набуття права власності за набувальною давністю на безхазяйну нерухому річ, зокрема, магазин, відсутні. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, враховуючи, що магазин за адресою: [ADDRESS], має статус безхазяйної нерухомої речі, і на нього претендує територіальна громада села Денихівка, суд вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на магазин за адресою: [ADDRESS] за набувальною давністю, відсутні, тому, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed