Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.06.2012 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 6 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути позичені кошті до 30.06.2013 року. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Грошові кошти, що були отримані за вищезазначеною розпискою [PERSON] не повернув до сьогоднішнього дня. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 138 480,00 гривень (екв. 6 000,00 доларів США) та 3% річних у розмірі 10 386,00 гривень, всього 148 866,00 гривень. У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 6 000,00 доларів США, а відповідач зобов'язувався повернути дані кошти в строк до 30.06.2013 року, про що свідчить копія договору позики від 20.06.2012 року (а. с. 05). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики, як наслідок, станом на 04.12.2015 року, борг складає 138 480,00 гривень (екв. 6 000,00 доларів США). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індексація внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. Таким чином, станом на 04.12.2015 року сума заборгованості [PERSON] складає 148 866,00 гривень, з них: сума основного боргу - 138 480,00 гривень (екв. 6 000,00 доларів США); 3% річних - 10 386,00 гривень. Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі, укладеному у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 1 488,66 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved