Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить збільшити розмір стягуваних аліментів з [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом зазначення мінімального розміру їх стягнення 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.11.2016 року у справі № 755/1478/16-ц з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.10.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що 08.07.2017 року набрав чинності Закон України від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким було викладено в новій редакції ч. 2 ст. 182 СК України, яка визначила мінімальний розмір аліментів на одну дитину, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тим самим підвищивши державні гарантії та соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Позивач зазначає, що вона вважає, що така зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів є одним з тих випадків, які передбачені ст. 192 СК України як підстава для звернення до суду з позовом щодо зміни розміру аліментів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.07.2019 року відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25 листопада 2016 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 755/14782/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, яким позовні вимоги задоволено та, серед іншого, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 03.10.2016 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5-8). На виконання рішення суду Дніпровським районним судом м. Києва 03.07.2019 року було видано виконавчий лист про стягнення аліментів № 755/14782/16-ц (а.с. 9-9 зв.). Положеннями ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у вищевказаній ст. 192 СК України наведено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», а тому було викладено в новій редакції ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно якої встановлено мінімальний розмір аліментів на одну дитину в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, як на підставу для зміни розміру аліментів позивач посилається на збільшення законодавчо визначеного їх мінімального розміру, а тому просить привести розмір аліментів у відповідність до вимог законодавства встановленого на даний час. При цьому суд враховує наступне. Частиною 4 ст. 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, вирішуючи даний спір та беручи до уваги підстави заявлення позивачем вимог про збільшення розміру аліментів суд приймає до уваги роз`яснення викладені у абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», де зазначено, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем фактично заявляються вимоги не про зміну встановленого судом розміру аліментів, які визначені у частці від заробітку (доходу) відповідача, а саме: ј частини всіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, а про зміну встановленого законом мінімального розміру аліментів на дитину, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. В порядку ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», та судових витрат у даній справі відповідачем не заявлялось.

Outcome: dismissed