Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.01.1998 р. перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2000 р. шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає разом з нею у м. Києві, перебуває на її повному утриманні, вона піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач після розірвання шлюбу участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, належної матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2000 р. з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів прибутку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму. На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист № 2-4824/2000 від 06.10.2000 р., аліменти за яким було сплачено лише один раз - у жовтні 2000 р. З того часу аліментів від відповідача на утримання дитини вона фактично не отримувала. Відповідач переїхав в м. Суми, однак за відсутності постійної роботи з'являвся у м. Києві, коли виявляв бажання до спілкування з дитиною, вона не заперечувала і не забороняла. У лютому 2013 р. вона почала розшукувати виконавчий лист про стягнення аліментів. У червні 2014 р. отримала дублікат виконавчого листа і здала його на виконання. За період з листопада 2000 р. до вересня 2011 р. аліменти з відповідача не стягувались і ним не сплачувались. У листопаді 2014 р. відповідач звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про розстрочення сплати заборгованості по аліментам, в задоволенні позову йому відмовлено. Донька була вражена заявою батька, тому після досягнення шістнадцятирічного віку змінила своє прізвище. У січні 2015 р. відповідачем були частково сплачені аліменти трьома платежами по 25 грн. на загальну суму 75 грн. Заборгованість по аліментам не погашена. 10.03.2015 р. вона звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовами про стягнення з відповідача заборгованості з аліментів та пені за їх прострочення. 25.05.2015 р. вона звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Донька має здібності до іноземних мов, для розвитку яких потрібні додаткові витрати, дитина хворіє і потребує щорічного оздоровлення. Допомогу від відповідача - батька дитини на лікування, оздоровлення вона отримала лише один раз, у квітні 2012 р. Жодної зацікавленості здоров'ям дитини, пропозицій щодо фінансування заходів для її оздоровлення, чи бажання фінансово підтримати розвиток її здібностей вона не помічала, не відчувала і не одержувала, у зв'язку з чим зверталася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину. Влітку 2014 р. їй разом з донькою запропонували долучитися до групи паломників Ченстоховської ікони Божої Матері (Республіка Польща), відповідач на її звернення щодо надання дозволу на виїзд відмовляв, тільки після звернення до суду дав відповідний дозвіл у нотаріуса. Вважає, що така позиція відповідача шкодить законним інтересам дитини та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Нехтування батьківськими обов'язками з боку відповідача, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що відповідач є батьком її дочки, вони разом проживали у гуртожитку у м. Києві, були у зареєстрованому шлюбі. З відповідачем разом не проживають з 2000 року. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва з нього були стягнуті аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. У 2004 - 2005 р. дочка вперше у свідомому віці біля гуртожитку, де вони проживають побачила відповідача і познайомилась з батьком. Відповідач самоусунувся від виховання дочки, вона як могла намагалася створювати позитивний образ люблячого батька для дитини. Влітку 2008 р. відповідач виявив зацікавленість до дитини запрошував у м. Суми познайомитись з новою дружиною. У 2009 р. відповідач працював таксистом у м. Києві і приблизно місяць возив дочку до школи щодня і забирав. Потім зустрічі мали місце 1-2 рази на рік коли відповідач з'являвся у м. Києві. У 2011 році вона привозила дитину до м. Суми до бабусі - матері відповідача, батько спілкувався з дочкою. В серпні 2011 р. відбулася випадкова зустріч батька з дитиною на вокзалі в м. Києві. Більше батько з дитиною не зустрічався. Відповідач з дочкою спілкувався у соціальній мережі «ВКонтакте». Дитина повідомляла батька про недитячі проблеми, хотіла найти роботу щоб заробити кошти. Вона весь час утримувала дитину сама і займалася її вихованням, розвитком. Дитина мріяла вивчати 5 іноземних мов і вона цьому сприяла. Відповідач коштів на утримання дитини не надавав, у 2009 році відкрив карточку «Юніор», але регулярно картку не поповнював, вніс не більше 3000 грн. У 2011 році у неї почалися матеріальні труднощі і в кінці 2012 року почала шукати виконавчий лист про стягнення аліментів. У вересні 2014 року вона отримала дублікат виконавчого листа за рішенням суду і за 3 роки нарахували аліменти. Проте відповідач здійснив 3 перекази по 25 грн., потім оскільки не працює сплачував по 08 грн. 50 коп. Вона зверталася в суд про стягнення пені по аліментам та додаткових витрат на утримання дитини. У 2014 р. вона зверталася до суду для отримання дозволу на паломницьку поїздку разом з дочкою до Польщі, потім відповідач такий дозвіл дав у нотаріуса. У 2014 році дочка бачила батька на похоронах, але той до неї не підійшов, останній раз дочка батька бачила у травні 2015 р. у суді. Зазначила, що відповідач самоусунувся від виховання дочки і щоб у подальшому він не міг пред'являти вимог до дитини по його утриманню позов просила задовольнити. У судове засідання 23.12.2015 р. відповідач не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. У судових засіданнях позов не визнав у повному обсязі. Суду зазначав, що категорично проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини. Шлюб з позивачем зареєстрував виключно через дитину, перебував у декретній відпустці. Після розлучення у 2000-2001 році переїхав у м. Суми. Не знав про існування рішення Шевченківського суду про стягнення аліментів. Сплачував аліменти по 200 грн. щомісяця. Завжди коли бував у Києві спілкувався з дитиною. Позивач весь час нав'язувала своє спілкування і створювала ілюзію фальшивої сім'ї. У 2006 році дитина була у нього на канікулах. На його прохання поспілкуватися з донькою або запросити її в гості на канікулах до м. Суми позивач відмовляла йому в цьому. Донька була у нього в 2007 р., 2008 р. та 2011 р. Восени 2009 р. коли він працював і жив у м. Києві кожного ранку відвозив дитину до школи, спілкувався з донькою по телефону. У 2011 р. він відкрив на ім'я доньки банківську карту «Юніор», щоб перераховувати їй кишенькові гроші. До 2013 року спілкувався з дочкою у соціальній мережі «ВКонтакте», потім мати почала налаштовувати дитину проти нього. Дитина перестала спілкуватися з ним у соціальній мережі, перестала брати телефон. Мати повідомила, що у доньки перехідний вік і він став чекати. У нього був спір зі своєю матір'ю він отримав 10000 доларів США, позивач про це дізналася і з того часу активізувалася. Дозвіл на поїздку до Польщі не надавав, оскільки спочатку не знав мету поїздки, згодом дізнався, що це паломницька, яку оплатила його мати і дав дозвіл. Він бажає спілкуватися з дитиною, але чекає щоб і дитина цього сама захотіла. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Шевченківської районної державної адміністрації у м. Києві у судове засідання не з'явився, згідно листа просили розглядати справу без участі їх представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягаю з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно положень ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї , сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 названого Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Судом встановлено такі обставини. [PERSON] та [PERSON] з 23.01.1998 р. перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30.03.2000 р. Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO] (Т. 1 а.с. 14). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2000 р. з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів прибутку щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму починаючи стягувати з 27.09.2000 року та до досягнення дитиною повноліття (Т. 1 а.с. 231). [PERSON] та [PERSON] з 2006 року прописані та проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад родини та прописку від 04.03.2015 р. № 38 Державного підприємства «Національна кіностудія художніх фільмів імені Олександра Довженка» (Т. 1 а.с. 15). Згідно Довідки Районного відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 23.02.2001 р. № 876/І [PERSON] згідно виконавчого листа 2-4824/2000 від 06.10.2000 р. Шевченківського районного суду м. Києва повинна отримувати аліменти від [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Аліменти сплачені за жовтень 2000 р. у розмірі 40 грн., з 27.10.2000 р. по теперішній час аліменти не сплачуються (Т. 1 а.с. 16). З листа відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 06.02.2013 р. вбачається, що 27.06.2001 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] та разом з виконавчим документом направлено до Відділу державної виконавчої служби м. Суми (Т. 1 а.с. 17). Згідно відповіді Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 24.07.2013 р. № 8908 у відділі не зареєстроване та на виконанні не перебувало виконавче провадження, боржником за яким є [PERSON] (Т. 1 а.с. 18). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.06.2014 р. видано дублікат виконавчого листа про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з 27.09.2000 р. і до досягнення дитиною повноліття (Т. 1 а.с. 19, 20). Згідно листа відділу Державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 29.10.2014 р. № 4/10260 заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва № 2-4824 від 22.08.2014 р. станом на 24.09.2014 р. складала 19701 грн. 19 коп. (Т. 1 а.с. 22-23). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.2014 р. в задоволенні заяви [PERSON] про розстрочку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва за дублікатом виконавчого листа по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - відмовлено (Т. 1а.с. 24, 25). Неповнолітня дочка сторін [PERSON], [INFO] змінила прізвище з «Федотенко» на Шкарупа, що підтверджується Свідоцтвом про зміну імені від 09.01.2015 р., виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, запис № 1 (Т. 1 а.с. 26). [PERSON] навчалася у спеціалізованій школі № 155 м. Києва, відповідно до Психолого-педагогічної характеристики на дитину, остання за час навчання виявляла себе як учениця з середнім та високим рівнем знань, має схильність до вивчення англійської та української мов, історії, зарубіжної літератури. Вихованням дитини активно займається мама (позивач): бере активну участь у житті доньки, регулярно відвідує батьківські збори та шкільні свята, постійно спілкується із класним керівником та учителями - предметниками. Тато за час навчання [PERSON] у 5-10 класах на батьківських зборах присутній не був та жодного разу із класним керівником не спілкувався (Т. 1 а.с. 31-32). Позивач, піклуючись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя оплачувала навчання дочки на підготовчому відділенні Київського національного університету імені Тараса Шевченка за напрямами англійська філологія, інститут філології, філологія (Т. 1 а.с. 33, 34-35, 36). Неповнолітня дочка сторін була слухачкою курсів Французського інституту в України (Т. 1 а.с. 39). [PERSON] мала нагороди (грамоти, дипломи) за успіхи у навчанні (Т. 1 а.с. 40-43). На даний час [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання Інституту філології Київського національного університету імені Тараса Шевченка (Т. 1 а.с. 153). Позивач [PERSON] працює кінорежисером та за сумісництвом викладачем, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання (Т. 1 а.с. 50 -60). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.05.2015 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по сплаті аліментів в сумі 2279,34 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 4717,35 грн., а всього 6996,59 грн. (Т. 1 а.с. 133-135). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.08.2015 р., яке змінено рішенням Апеляційного суду Сумської області від 28.09.2015 р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на дитину в розмірі 12000 грн. (Т. 1 а.с. 245-246, 247-250). Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 2-4824/2000, виданому 22.08.2014 р. Шевченківським районним судом м. Києва станом на 23.11.2015 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів за період з вересня 2011 р. по листопад 2015 р. включно у розмірі 1566,06 грн. (Т. 2 а.с. 12). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.11.2015 р. збільшено розмір стягнутих аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] (Т. 2 а.с.3). Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрації надала Висновок від 26.08.2015 р. № 109/02/40 - 7383. Згідно Висновку [PERSON] з 2013 р. не провідує доньку та не виявляє бажання до спілкування з нею, не вітає її з днем народження та іншими святами, не цікавиться її долею та успіхами, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до акту обстеження житлово - побутових умов проживання неповнолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS], в квартирі створені належні умови для проживання, повноцінного та всебічного розвитку дитини. [PERSON] належним чином утримує та виховує свою доньку, піклується про її стан її здоров'я, навчання та дозвілля. Батько ([PERSON].) самоусунувся від виховання доньки та нехтує батьківськими обов'язками, не виявляє турботи щодо своєї дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, матеріальної допомоги не надає, не відвідує дитину, тому враховуючи вищевикладене, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, вважає, за доцільне позбавити громадянина [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (Т. 1 а.с. 131-132). З урахуванням вимог частин 4 - 6 ст. 19 СК України суд не може погодитися з вищенаведеним Висновком, оскільки він не містить мотивів відносно того, яким чином втручання в сімейне життя неповнолітньої [PERSON] буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини. Висновок зроблено лише на підставі відомостей, одержаних від позивача [PERSON], що остання підтвердила суду. До Висновку суду не додано актів обстеження умов життя сторін (ч. 8 ст. 8 та ч.3 ст. 253 ЦПК України). Відповідач, заперечуючи проти позову, вказував, що намагався спілкуватися з дочкою телефоном, у соціальній мережі «ВКонтакте», надавши скріншот сторінки. З діалогів у соціальній мережі вбачається, що спілкування батька з дочкою мало місце в період з 23.11.11 по 15.05.13 (а.с. 107-115). З квітня 2011 р. по липень 2013 р. відповідачем на картку доньки було перераховано 2702 грн., що підтверджується Випискою Приватбанку (Т. 1 а.с. 116 -120). Цей факт також встановлено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 26.05.2015 р. Відповідач суду зазначив, що чекає поки дочка виявить бажання подовжити спілкування, категорично заперечував проти позбавлення батьківських прав. Дочка сторін [PERSON] суду пояснила, що батько ніколи особисто не підтримував їх з мамою, не надавав матеріальної і моральної підтримки. Останнє, що вона пам'ятає, як батько у 1-му класі прийшов на останній дзвоник. У Сумах спілкувалася з батьком коли приїздила до бабусі з дідусем - батьками тата. В соціальній мережі перестали спілкуватися після того, як батько заніс її до «чорного списку». Не бажає мати з батьком нічого спільного тому змінила його прізвище на мамине. З 2013 року з батьком не спілкується, оскільки не має такого бажання. Бачила його у 2014 році на похоронах дідуся, у 2015 році у суді, 12.08.2015 р. він прислав їй смс-привітання з днем народження. Бажає щоб батька позбавили батьківських прав, щоб він не міг впливати на її життя, щоб у неї з'явилася особиста свобода у психологічному плані. За клопотанням позивача судом допитані свідки. Так, свідок [PERSON], хрещений батько неповнолітньої [PERSON], суду пояснив, що він фактично заміняв дівчині батька у важливі моменти її життя: був на випускних вечорах у 9 та 11 класах, допомагав зорієнтуватися у виборі навчального закладу, вбрав участь у шкільних заходах. [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав, самоусунувся від утримання, не був системним моментом в житті дочки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача та її доньку з 2009 року. На день народження [PERSON] у 2009 році на пікніку побачила її батька, який з'явився і швидко пішов, що засмутило дитину, оскільки вона чекала на нього. У серпі 2011 році вона була свідком короткої зустрічі [PERSON] з батьком на залізничному вокзалі в м. Києві. Зі слів дівчини знає, що батько у 2013 році заніс її «до чорного списку» в соціальній мережі, у 2014 р. була свідком телефонних розмов позивача з відповідачем щодо надання дозволу на виїзд до Польщі. Байдуже ставлення батька до дочки дуже засмучує дитину. Судовим розглядом встановлено, що з липня 2013 року [PERSON] не спілкується зі своєю донькою [PERSON], не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, зокрема не був присутній на важливих для дитини подіях: на святах останнього дзвоника та випускних вечорах після закінчення 9 та 11 класів, не допомагав зорієнтуватися у виборі майбутньої професії, про навчальний заклад, студентом якого стала дочка та обрану нею професію дізнався у судовому засіданні. Таке ставлення [PERSON] до [PERSON] призвело до того, що дочка не бажає мати нічого з ним спільного, навіть змінила прізвище. Крім того, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за період з вересня 2011 р. по листопад 2015 р. включно у розмірі 1566,06 грн., аліменти сплачував у січні, травні-листопаді 2015 р. стягнуті рішеннями судів додаткові витрати на утримання дитини, заборгованість по сплаті аліментів, пеню за прострочення сплати аліментів на час розгляду даної справи не сплатив. Доказів того, що відповідач вживає заходів до спілкування з донькою з 15.05.2013 року (дати останнього повідомлення в соціальній мережі) та надає дитині матеріальне забезпечення достатнє для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» [PERSON] суду не надав. Відповідач суду зазначив, що чекає поки дочка виявить бажання подовжити спілкування, Таким чином, судом встановлено, що в даному випадку має місце ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків. Разом з тим, встановлені факти не дають суду дійти безумовного висновку, що до відповідача, який з 2013 року не виконує батьківських обов'язків слід застосувати крайній захід впливу - позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні підстави вважати, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще. При цьому суд враховує факти, викладені у Довідці про психологічне обстеження емоційного стану [PERSON], який було здійснено за зверненням позивачки. Зокрема у довідці зазначено, що [PERSON] засмучена у зв'язку з тим, що в неї не склалися стосунки з татом, відчувається, що вона дуже потребує саме батьківської підтримки та піклування, але, на жаль, їх не отримує (Т. 1 а.с. 151-152). Суд зауважує, що батько повинен враховувати вікові потреби своєї дитини, зокрема щодо її культурного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, а не тільки очікувати коли донька виявить бажання з ним спілкуватися. З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені судом докази, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу - позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], а тому в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки слід відмовити. Згідно з роз'яснень, наданих в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність у даному випадку попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дочки - [PERSON], [INFO].

Outcome: dismissed