Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом (згодом уточненим) до [PERSON], який мотивувала тим, що від шлюбу з відповідачем, що був розірваний в жовтні 2015 року, має доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивач дбає про доньку, її здоров'я, намагається забезпечувати її повноцінний розвиток, тому бажає оздоровити дитину в країнах Середземномор'я. Однак батько дитини, всупереч інтересам доньки, згоди на її тимчасовий виїзд за кордон не надає, хоча сам їздить відпочивати до Єгипту. Посилаючись на вказане, просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон України до Турецької Республіки дитині - [PERSON], [INFO], громадянки України, уродженки м. Шостки Сумської області, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO], громадянина України, мешканця [ADDRESS] у супроводі матері дитини - [PERSON], [INFO], громадянки України, уродженки м. Шостка Сумської області, мешканки [ADDRESS]. Період виїзду в останній заяві зазначила - з 01 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання жодного разу не з'явився, про дату, місце і час судових засідань був повідомлений належним чином, на підтвердження поважності причин неявки доказів не надав, відзиву на позов також не надав. З огляду на зазначене суд ухвалив рішення про розгляд справи в заочному порядку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи без її участі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.04.2012 по 07.10.2015. (а.с. 11-13) Від шлюбу у сторін є донька [PERSON], [INFO], на утримання якої згідно рішення Шосткинського міськрайонного суду від 09.06.2016 з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с. 10, 14) Рішенням Шосткинського міськрайонного суду від 13.09.2016 визначено місце проживання дитини з матір'ю - [PERSON], а також порядок спілкування батька з дочкою. (а.с. 15-16) Довідкою, виданою « ЖЕД № 1» від 25.04.2017 підтверджується, що дитина проживає разом з позивачкою та згідно довідки ДНЗ № 2 «Іскорка» дитиною займається лише мати, яка приводить та забирає доньку з садочка, відвідує батьківські збори та святкові заходи, приймає активну участь у житті групи. Батько дитини до дитсадочка жодного разу не приходив. (а.с. 20, 41) На підтвердження необхідності оздоровлення доньки позивач надала висновки окуліста та оториноларинголога щодо наявності у дитини порушень зору та залишкових явищ тубоотиту, а також довідку Шосткинської дитячої лікарні щодо потреби дитини в санаторно-курортному оздоровленні в зв'язку з частими захворюваннями на гострий отит та респіраторні інфекції та наявності залізодефіцитної анемії І ступеню. (а.с. 39, 40, 48). Також позивач в обґрунтування відсутності ризику виїзду за кордон з дитиною з метою залишення в іншій країни на постійне проживання надала копію спадкового договору від 27.06.2013, згідно якого [PERSON] зобов'язана надавати побутові послуги та доглядати до смерті [PERSON] (а.с.42-44) Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, ґарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, що встановлено законом. Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про права людини кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч.7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 4 ст. 150 цього Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані поважати дитину. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків має ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Частиною 3 ст. ст. 313 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до пп. 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57(зі змінами) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Матеріалами справи підтверджується, що позивач зверталась до відповідача з письмовим проханням від 06.12.2017 щодо надання нотаріально посвідченого дозволу на виїзд доньки за кордон - до Турецької Республіки в літній період 2018 року з метою оздоровлення дитини. (а.с. 70-71). Позивач зазначає, що дане звернення відповідачем було проігноровано. Суду відповідач також не надав ні відзиву на позов з обґрунтуванням своєї позиції, ні жодних доказів, які б спростовували зазначені позивачем обставини та доводили недоцільність вивезення дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку. Статтею 3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини в конкретний проміжок часу та до конкретно визначеної держави прямування, що відповідає вимогам діючого законодавства, а відповідач (батько дитини) ухиляється від надання добровільної згоди на виїзд дитини за кордон, суд, з метою додержання інтересів дитини та для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку, відпочинку та оздоровлення, вважає необхідним задовольнити позов в повному обсязі. При визначенні періоду, на який судом надається дозвіл на виїзд дитини за кордон, суд бере до уваги період, потягом якого рішення не набуде законної сили, та вважає необхідним визначити період можливого виїзду дитини за кордон з дня набрання рішенням законної сили і до 30 листопада 2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved