Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

Позивач з урахування уточненої заяви, просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з відповідача суму боргу за договором позики від 17 жовтня 2012 року у сумі еквівалентній12000,00 доларів США (дванадцять тисяч доларів США), та понесені судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору. [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 17 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено письмовий договір позики, про що була власноручно складена останнім розписка. В установлений у розписці строк відповідач вказані грошові кошти не повернув, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх цивільних прав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлявся належним чином рекомендованою кореспонденцією та через оголошення у пресі (а.с.82, 87). Позивач в судове засідання не з'явився, але позивач та його представник надали до суду заяви, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутністю, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та в разі неявки відповідача не заперечували проти заочного розгляду справи (а.с.86, 88). Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 17 жовтня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено письмовий договір позики. [PERSON] було взято в борг грошові кошти у сумі 12000,00 доларів США. Відповідно до вказаної розписки [PERSON] взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти у сумі 12000,00 доларів США до 01 січня 2014 року, що підтверджується копією наданої розписки (а.с.8). До теперішнього часу грошові кошти позивачу відповідачем повернуті не були. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На відміну від договору позики, кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним, оплатним і двостороннім та відмінним за своїм суб'єктним складом, оскільки кредитором може виступати лише банк чи інша кредитна установа, яка має відповідну ліцензію. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи надані суду документи, суд приходить до висновку, що характер правовідносин між сторонами та зміст письмового документа укладеного 17.10.2012р. по суті являються борговою розпискою. Тобто, суд вважає, що договір від 17.10.2012р. лише підтверджує валюту в якій надавалися грошові кошти, а саме долари США. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи, що на момент звернення до суду за курсом НБУ 1 долар США складав 25,57грн. то стягненню підлягає сума у розмірі 306840,00грн. (25,57грн х 12000,00 доларів США), які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. В зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки обставини викладені в позовній заяві були підтверджені позивачем наданими суду доказами. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3101,21грн. Виходячи з вище викладеного,

Outcome: approved