Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення суми безпідставно набутих грошових коштів, вказавши в позовній заяві та пояснивши у судовому засіданні, що у серпні 2013 року між нею та [PERSON] була здійснена усна домовленість щодо купівлі житла в місті Герліц Німеччини від її імені. З цією метою позивач оформила та видала [PERSON] довіреність на представництво її інтересів терміном на один рік, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №1056. За цією довіреністю вона уповноважила [PERSON] укладати від її імені договори придбання на території Німеччини будь-яке нерухоме майно. Оскільки [PERSON] знаходився у Німеччині, то вони домовилися, що кошти для придбання житла вона передасть йому через його дочку [PERSON]. Тому вона 27.08.2013 року та 06.09.2013 року передала загальну суму девятнадцять тисяч доларів США (по курсу на момент передачі 14545 євро) відповідачці, а та видала їй розписку на вказану суму. До наступного часу житло на її імя у Німеччині [PERSON] не придбано, строк дії довіреності закінчився у серпні 2014 року, і гроші їй не повернуті. У 2015 році вона зверталася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення вказаної суми, але рішенням Чугуївського міського суду від 26.10.2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 02.12.2015 року, їй у позові відмовлено за відсутністю будь-яких доказів передачі особисто йому грошей. Протягом 2014-2015 років [PERSON] повернув їй 4545 євро, а залишок у десять тисяч євро не повертає і зробити добровільно цього не бажає. Так, як гроші передавалися відповідачу і розписку про їх отримання видавала особисто [PERSON], то просить суд стягнути з неї десять тисяч євро в еквіваленті у гривні за курсом на день ухвалення рішення, що складає 280324 гривні, та судовий збір за подачу позову до суду. Представник відповідача заперечуючи проти позову вказував на те, що вказані у розписці суми грошей [PERSON] передала своєму батькові [PERSON]. Про ці обставини достовірно відомо позивачці. Гроші передавалися з метою купівлі квартири у Німеччині для [PERSON]. Вона ці гроші особисто для себе не отримувала. В наступному, як їй відомо зі слів батька, що [PERSON] відмовилася від придбання квартири, але квартира вже була куплена. Тому батько частину грошей повернув, а залишок зобовязався повернути після продажу вказаної квартири іншій особі. [PERSON] визнає факт написання наданої позивачем розписки і отримання цих сум для передачі, але за наведеними обставинами. Тому просить в позові відмовити. Третя особа [PERSON], заперечуючи проти позову та надавши письмові пояснення, у судовому засіданні пояснив, що у 2013 році між ним та [PERSON] була досягнута усна домовленість щодо купівлі для неї квартири в місті Герліц Німеччини. Вона видала йому довіреність на повноваження щодо представництва її інтересів на його імя. Оскільки він знаходився в Німеччині, то позивач передала гроші для купівлі квартири через його дочку [PERSON] в сумі по курсу 14545 євро. Надана позивачем розписка дійсно написана його дочкою і свідчить про передачу вказаної суми особисто йому. Ним був придбаний багатоквартирний житловий будинок, в якому одна із квартир належала б позивачу, якщо б вона не відмовилася від купівлі. На вимоги позивача про повернення грошей, він двома сумами повернув загалом 4545 євро, залишок у десять тисяч євро він зобовязаний повернути позивачу. Він визнає це зобовязання, але для того щоб повернути ці гроші, йому необхідно квартиру, що призначалася [PERSON], продати іншій особі. Оформлення документів в цьому випадку у Німеччині займає біля року, тому він запропонував позивачу почекати, але вона не погодилася і подала позов до суду. Так, як його дочка до їх домовленостей не якого відношення немає, то просить суд відмовити у позові. Заслухавши сторони, третю особу, дослідивши надані докази та матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює дані правовідносини, суд приходить до наступного. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за позовами фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.59,60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач вже зверталася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів і рішенням Чугуївського міського суду від 26.10.2015 року їй в позові було відмовлено. Дане рішення було залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.12.2015 року. При розгляді цієї справи судом досліджувалися обставини за яких у серпні 2013 року [PERSON] довіреністю уповноважила [PERSON] укладати всі дозволені законодавством Німеччини договори з придбання та користування майном позивача, яке знаходиться на території Німеччини. Але наявність цієї довіреності не як не вказувало на отримання грошових коштів від [PERSON] саме [PERSON]. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що не яких документів щодо придбання нерухомого майна на імя [PERSON] не існує. Наданий ним суду примірник договору купівлі-продажу нерухомого майна на німецькій мові містить тільки його прізвище, як покупця, тому немає доцільності його перекладати на українську мову. Він визнає отримання через відповідача грошової суми для купівлі квартири, але у звязку з відмовою позивача від придбання житла, договір на її імя не оформлювався і він частково повернув передану йому суму у 4545 євро і залишився заборгованим десять тисяч євро. Таким чином третя особа фактично підтвердила відсутність договірних відносин між ним та позивачем, оскільки будь-якого договору укладено не було, строк дії довіреності на представництво інтересів закінчився, що припинило представництво, і тому передані відповідачу грошові суми є по суті безпідставно набутим майном. А фактичне отримання певної суми грошей відповідачем від позивача підтвердили її представник та третя особа. Даний факт підтверджується наданою позивачем письмовою розпискою, оригінал якої залучений до матеріалів справи, та яку визнали дійсною і представник відповідача, і третя особа. В уточненій позовній заяві та у судовому засіданні позивач і її представник обґрунтовуючи свої вимоги, посилалися на правила ст.1212 ЦК України, за якими особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи, без достатньої правої підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. [PERSON] 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до змісту ст.1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Разом з тим, правила ст.1212 ЦК України застосовуються тоді, коли майно передано на виконання юридично ще не укладеного договору. На підставі викладеного, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, оскільки саме відповідач отримала реально грошову суму, розмір якої, у виді неповернутого залишку сторони і третя особа визначили у судовому засіданні.

Outcome: approved