Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом та просив стягнути на його користь з відповідача суму боргу за договором позики від 16.09.2015р., в сумі 4\~000,00 дол.США, за договором позики від 02.10.2015р., в сумі 7\~000,00 дол.США та від 15.10.2015р, в розмірі 3\~000,00 доларів США, визначивши суму, яка буде підлягати стягненню в грошовій одиниці України гривні, за курсом НБУ на день стягнення. В обґрунтування вимог посилався на те, що між ним та відповідачем були укладені договори позики на зазначені суми, відповідач отримавши кошти не повернув їх у строк визначений договорами. На підтвердження укладання договорів позики відповідачем було складено відповідні розписки від 16.09.2015р., та 15.10.2015р., а договір позики від 02.10.2015р., був посвідчений нотаріально. Порядок та строк повернення, були обумовлені договорами та зазначені в розписках. Разом з тим відповідач, у встановлений договорами строк, кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. Відповідач в судове засідання не зявився про місце та час його проведення був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомляв, заява про розгляд справи у його відсутність не надходила. В письмових запереченнях, надісланих поштою до суду, зазначив, що він розписки не складав і не підписував та з приводу вимагання у нього коштів звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів (а.с. 42-43). Суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що в судовому засіданні не заперечував представник позивача. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, 16.09.2015р., було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передав а [PERSON], отримав позику в розмірі 4\~000 доларів США. На підтвердження отримання коштів за договором, було складено відповідну розписку (а.с. 8). Відповідно до умов договору позики, які зазначені у розписці, позичальник взяв на себе зобовязання повернути позику до 01.10.2015р. Також встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, 02.10.2015р., було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передав а [PERSON], отримав позику в розмірі 148\~073,10 гривень, із визначенням зазначеною суми в іноземній валюті, а саме еквівалент 7\~000 доларів США. На підтвердження отримання коштів за договором, було складено відповідний договір, який посвідчений нотаріально (а.с. 9). Відповідно до умов договору позики, які зазначені у договорі, позичальник взяв на себе зобовязання повернути позику до 02.11.2015р. Крім того, встановлено, що між [PERSON], як позикодавцем з одного боку та [PERSON], як позичальником з іншого боку, 15.10.2015р., було укладено договір позики відповідно до якого [PERSON], передав а [PERSON], отримав позику в розмірі 3\~000 доларів США. На підтвердження отримання коштів за договором, було складено відповідну розписку (а.с. 10). Відповідно до умов договору позики, які зазначені у розписці, позичальник взяв на себе зобовязання повернути позику до 25.10.2015р. До теперішнього часу позичальник кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду. За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка. Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо грошове зобовязання визначено в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. При визначенні сум, які підлягають стягненню з [PERSON], на користь [PERSON], суд виходить із того, що курс Національного Банку України станом на 21.04.2016р., становить 24,5 грн., за 1 дол.США, таким чином, стягненню за договором позики від 16.09.2015р., підлягає 101\~600,00 грн., за договором позики від 15.10.2015., - 76\~200,00 грн. В частині стягнення з [PERSON], на користь [PERSON], суми боргу за договором позики від 02.10.2015р., в сумі 7\~000,00 дол.США за курсом НБУ, вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в розмірі 148\~073,10 грн., оскільки саме таку суму коштів в гривні отримав [PERSON], згідно договору позики (а.с. 9), що передбачено ст. 1046 ЦК України, тобто грошове зобовязання не було визначено сторонами в іноземній валюті, а був зазначений тільки еквівалент отриманим коштам, що правового значення для вирішення спору не має. Крім того, суд не приймає до уваги заперечення відповідача про те, що він не писав розписок та не отримував кошти, оскільки такі обставини відповідачем не доведені. не Позивач не зобовязаний доводити справжність розписок (або підпису в них). Обовязок доказування підроблення розписок (або підпису в них) від імені відповідача (боржника) лежить на відповідачеві в силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. На підставі ст. 625, 1047, 1048 ЦК України,

Outcome: partial