Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком №191/60 по вул. Литвинова в м. Херсоні, в якому посилається на ті обставини, що вона є власником вищевказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2014 року. У вказаному будинку окрім неї значаться зареєстрованим її син [PERSON], який не проживає у спірному будинку, де саме проживає відповідач їй не відомо. Реєстрація відповідача є підставою для нарахування додаткової палати за комунальні послуги, тим самим чинить перешкоди їй у користуванні та розпорядженні власним майном. У звязку з наведеним просить визнати відповідача такими, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком №191/60 по вул. Литвинова в м. Херсоні. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.02.2018 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву. На адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви, на адресу суду повернулося поштове повідомлення з відміткою за закінченням, відзив на позовну заяву до даного часу відповідачем суду не надано. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.08.2014 року посвідченого державним нотаріусом Херсонської державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрованим в реєстрі за №3-309 є власником будинку за адресою по вул. Литвинова, 191/60 в м. Херсоні. Крім того, право власності на вищевказаний житловий будинок підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний номер 25474701. Відповідно до довідки від 26.01.2018 року за №88 встановлено, що за адресою: м. Херсон, вул. Литвинова,191/60 значаться зареєстрованими [PERSON] власник; [PERSON] син, який не проживає. Факт реєстрації відповідача також підтверджується домовою книгою №191/60 по вул. Литвинова в м. Херсоні. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Outcome: approved