overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В позовній заяві (а.с. 2 - 3), викладено наступну позицію: [PERSON] є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, проте не проживає у вказаному будинку з січня 2009 року. За вказаних обставин позивач вважав, що відповідачі втратили право користування житлом. Перебуванням відповідачів на реєстраційному обліку у будинку позивача створено їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, змушено до додаткових витрат на оплату комунальних послуг. Відзиву на позов не надходило. В судовому засіданні позивач, представник позивача на задоволенні позову наполягали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідачі в судові засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Будь-яких заяв від них не надходило. Судом, згідно зі ст. 280 ЦПК України, ухвалено про заочний розгляд справи. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 4 - 5, 6). [PERSON] , [PERSON] перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] , проте з січня 2009 року не проживає у даному житлі. Підтверджуються вказані обставини довідкою від 18 вересня 2019 року, виданою Малокаховською сільською радою (а.с. 7), актом фактичного проживання особи від 12вересня 2019 року (а.с. 8), показами, наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд визнає доведеним факт обмеження права власності позивача, перебуванням відповідача на реєстраційному обліку місця проживання за адресою житла позивача. Суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] не проживають в належному позивачу житловому будинку без поважних причин понад встановлені законом строки це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-05 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником 33/100 частки будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, проте не проживають в цьому будинку. За вказаних обставин [PERSON] вважала, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житлом. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення у разі повторної неявки відповідачів до суду (а.с. 54) Відповідачі в судові засідання не з`явилися вдруге, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Будь-яких заяв від них не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності відповідачів. Вимога підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування частки житлового будинку від 17 травня 2017 року (а.с. 4-5) є власником 33/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] частки) , проте за даною адресою не проживають. Підтверджуються вказані обставини довідкою про склад сім`ї (а.с. 3), довідкою старшого кварталу №14 від 18 січня 2019 року (а.с.7), показами, наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд визнає доведеним факт обмеження права власності [PERSON] перебуванням відповідачів на реєстраційному обліку місця проживання за адресою житла позивача. Суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в належному позивачу будинку без поважних причин понад встановлені законом строки - це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, проте не проживають в цьому будинку. За вказаних обставин [PERSON] вважала, що [PERSON] , [PERSON] втратили право користування житлом. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні її позовних вимог, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судові засідання не з`явилися вдруге, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином у встановленому порядку. Будь-яких заяв від них не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності відповідачів. Вимога підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2017 року (арк.с. 3 - 4) є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , перебувають на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] , проте за даною адресою не проживають. Підтверджуються вказані обставини довідкою про склад сім`ї (арк.с. 6), показами, наданими в судовому засіданні свідками [PERSON] та [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд визнає доведеним факт обмеження права власності [PERSON] перебуванням відповідачів на реєстраційному обліку місця проживання за адресою житла позивача. Суд вважає, що [PERSON] , [PERSON] не проживають в належному позивачу будинку без поважних причин понад встановлені законом строки - це є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за вказаною адресою, проте після придбання житла позивачем ніколи не проживав в цьому будинку. За вказаних обставин [PERSON] вважала, що [PERSON] втратив право користування житлом. В судове засідання позивач не з`явилася надала заяву про розгляд справи за її відсутності, відповідно до змісту якої на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином у встановленому порядку. Будь-яких заяв від нього не надходило. Судом ухвалено про заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Вимоги підлягають задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26травня 2016 року (а.с. 5 - 6, 7) є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , перебуває на реєстраційному обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 14), проте за даною адресою не проживає. Підтверджуються вказані обставини актом обстеження за місцем проживання. Згідно з ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст.ст. 316, 321, 391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд визнає доведеним факт обмеження права власності [PERSON] перебуванням відповідача на реєстраційному обліку місця проживання за адресою житла позивача. Суд вважає, що [PERSON] не проживає в належному позивачу будинку без поважних причин понад встановлений законом строк - це є підставою для визнання його таким, що втратив право користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання особи такою, що втратила право на користуванням житлом. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. на даний час у житловому будинку в [ADDRESS] зареєстровані вона [PERSON], її чоловік - [PERSON], її син- [PERSON], його колишня дружина (відповідач) [PERSON] та їхні спільні неповнолітні діти - [PERSON] та [PERSON]. Проте, фактично у житловому будинку, що належить їй на праві власності проживають [PERSON], її чоловік - [PERSON] та її син - [PERSON]. Відповідач [PERSON] розірвала шлюб з її сином [PERSON] ще в липні 2012 року. Відповідач разом з дітьми за вищевказаною адресою на даний момент з ними не проживає і не підтримує ніяких з ними зв'язків. Фактичне проживання у вищевказаному будинку відповідач припинила ще у квітні 2012 року. Відповідач разом з дітьми проживає у будинку своїх батьків в [ADDRESS]. Просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим будинком у [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак до суду подала заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак до суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Суд, заслухавши сторони по справі, перевіривши достовірність матеріалів справи, проаналізувавши докази по ній, вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ч.2 ст.405ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.4) вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку який знаходиться в [ADDRESS]. З акту обстеження матеріально - побутових умов сім'ї (а.с.8) вбачається, що відповідачі по справі не проживають в житловому будинку належному позивачці ще з квітня 2012 року. Довідкою Терешківцівської сільської ради (а.с.7) стверджується, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживають без реєстрації в житловому будинку в [ADDRESS] разом із батьками [PERSON] Судом встановлено, що відповідачі не проживає в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS] більш як один рік, а тому втратили право на користування цим житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з прибудинковими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Мотивує свій позов тим, що [INFO] померла- [PERSON]. Позивач є її єдиним спадкоємцем за заповітом на вищевказане майно, прийняла спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини в державну нотаріальну контору в передбачений законом строк, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на себе право власності на житловий будинок, просить визнати за нею її право власності на спадкове майно. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак до суду подала заяву в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача - Підберезівської сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, що задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, щодо задоволення позову не заперечує. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO]. З копії заповіту від 20 лютого 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Корост енського міського нотаріального округу Житомирської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №79 вбачається, що [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок який знаходиться в [ADDRESS] для [PERSON]. Довідкою Підберезівської сільської ради (а.с.4) стверджується, що житловий будинок з господарськими будівлями який знаходиться в [ADDRESS] значиться за [PERSON]. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON], а за законом [PERSON]. Спадкоємець [PERSON] вступила у фактичне володіння спадковим майном шляхом догляду за житловим будинком та наявністю на руках правовстановлюючих документів. Технічною документацією на житловий будинок стверджується, що вищевказаний житловий будинок побудований з дотриманням передбачених будівельних та технічних норм. З відповіді Коростенської міської державної нотаріальної контори Житомирської області (а.с.6) вбачається, що [PERSON] подала заяву на прийняття спадщини по смерті спадкодавця [PERSON] в передбачений законом строк. Судом встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] прийняла спадщину, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]., шляхом догляду за житловим будинком та поданням в державну нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини в передбачений законом строк . інші спадкоємці за законом відмовляються від спадкового будинку на її користь. А тому суд вважає, що за [PERSON] з метою виконання волі спадкодавця, слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку (пай) площею 2,3860 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ № 006081, як на спадкове майно по смерті [PERSON], посилаючись на те, що її батько [PERSON] все своє майно посвідчив їй заповітом. [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті позивач прийняла спадщину, а тому просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача в заяві до суду просить справу розглядати у відсутності представника Скригівської сільської ради, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. З заповіту, складеного [PERSON] 29 листопада 1999 року, який було посвідчено секретерем Скригівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за №28 видно, що він все своє майно заповів [PERSON]. Заповіт не змінено і не скасовано (а.с.6). Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] помер [INFO] року. З свідоцтва про народження [PERSON] видно, що її батьком є [PERSON], а згідно з свідоцтвом про одруження, [PERSON] одружилась та змінила своє прізвище на [PERSON] Довідкою Скригівської сільської ради від 03.04.2013 року №188 стверджується, що заповіт [PERSON] у сільській раді посвідчувався по реєстру за №28 від 29.11.1999 року на [PERSON] Єдиним спадкоємцем за законом та заповітом після смерті [PERSON] є дочка [PERSON] З відповіді Горохівської державної нотаріальної контори від 19.03.2014 року №473/01-09 видно, що спадкової справи після померлого [PERSON] не заводилось. Отже, враховуючи вищенаведене, слід визнати право власності [PERSON] в порядку спадкуваня за заповітом на земельну ділянку (пай) площею 2,3860 га, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВЛ № 006081, як на спадкове майно по смерті [PERSON]. В заяві до суду позивач від стягнення судових витрат з відповідача Скригівської сільської ради відмовилася.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,33 га., яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №484762 (кадастровий номер земельної ділянки 0720885400:01:001:0897), посилаючись на те, що [PERSON] вищевказану земельну ділянку посвідчила йому заповітом. [PERSON] померла [INFO]. Після її смерті позивач прийняв спадщину, а тому просить поданий позов задовольнити. Представник відповідача в заяві до суду просить справу розглядати у відсутності представника Перемильської сільської ради, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1235 ЦК України надається право заповідачу на призначення спадкоємців. З заповіту, складеного [PERSON] 15 вересня 2008 року, який було посвідчено секретарем Перемильської сільської ради та зареєстрова в реєстрі за №234 видно, що вона належну їй земельну ділянку посвідчила [PERSON] (а.с.6). Згідно з свідоцтвом про смерть, [PERSON] померла [INFO] (а.с.4). Довідкою Перемильської сільської ради від 24.10.2012 року №1234 стверджується, що заповіт [PERSON] у сільській раді посвідчувався 15.09.2008 року за №234. Спадкоємцями за законом після померлої є сини [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). З Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №484762 видно, що [PERSON] належала земельна ділянка (а.с.10). Відповідно до листа Горохівської державної нотаріальної контори від 13.02.2014 року №200/01-16, [PERSON] рекомендовано звернутися з позовом до суду з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно. З спадкової справи після померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] прийняв заповідану йому спадщину. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] після смерті [PERSON] прийняв заповідану йому спадщину, а тому слід визнати його право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 1,33 га., яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №484762 (кадастровий номер земельної ділянки 0720885400:01:001:0897). В заяві до суду позивач від стягнення судових витрат з відповідача Перемильської сільської ради відмовився.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про визнання права власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], посилаючись на те, що вона в серпні 2011 року купила даний будинок в [PERSON] Договір нотаріально посвідчено не було, оскільки відповідач виїхала за межі України. Також відсутній кадастровий номер на земельну ділянку. Враховуючи, що вона набула право власності на даний будинок на законних засадах, просить поданий позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, в заяві до суду просить справу розглядати в її відсутності, позов [PERSON] визнає повністю, вважає, що остання є власником вищевказаного житлового будинку. Представник Горішненської сільської ради в судове засідання не з»явився, в заяві до суду позовні вимоги [PERSON] визнає. Суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Рішенням Горохівського районного суду від 04.03.2011 року було визнано право власності [PERSON] на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0.25 га. Дане рішення не змінене і не скасоване (а.с.4.5). Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 25.07.2011 року, [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.6). Технічною документацією на вищевказаний житловий будинок стверджується, що його було побудовано з дотриманням встановлених будівельних та технічних норм. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Довідкою Горішненської сільської ради від 15.08.2014 року №644 стверджується, що сім»я [PERSON] проживає без реєстрації в житловому будинку, який знаходиться в [ADDRESS]. З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] у 2011 році придбала в [PERSON] житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], однак договір нотаріально не посвідчили, оскільки [PERSON] постійно перебуває за межами України. Враховуючи вищенаведене, те, що [PERSON] набула право власності на вищевказаний будинок на правомірних засадах, володіє та користується ним, суд вважає, що слід визнати право власності [PERSON] на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS].

Outcome: approved