Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 14.11.2001 року до 16.02.2010 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. На момент розірвання шлюбу з відповідачем була укладена усна домовленість про виплату аліментів на дитину в розмірі 1000 грн. в місяць. З серпня 2013 року відповідач порушив дану домовленість, останнім часом не надає матеріальну допомогу, їй одній важко утримувати дитину, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку до повноліття дитини і допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, стягнути на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, на утримання дитини до її повноліття, та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини у межах суми платежу за один місяць. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. При цьому пояснив, що висновок позивача про те, що відповідач не утримує матеріально з серпня 2013 року спільну дитину [PERSON], є передчасним, не відповідає фактичним обставинам справи та зібраним по ній доказам. Відповідач періодично перераховував грошові суми позивачу, однак в меншому розмірі, ніж вони домовлялися усно, а 10.01.2014 року відповідач у подарунок своєму сину придбав дорогий електронний пристрій для гармонічного розвитку його здібностей - планшет, загальною вартістю 1000 грн. Крім того, в своїй позовній заяві позивач не навела доказів, на що витрачались перераховані відповідачем кошти, чи брала вона сама активну участь у матеріальному утриманні дитини та документально не підтвердила характер та розміри здійснення нею відповідних витрат. В подальшому, в судові засідання ні відповідач, ні його представник не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Враховуючи обставини справи, взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та його представника на підставі наявних доказів. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.2001 року до 16.02.2010 року, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON],[INFO]. На даний час дитина знаходиться на утриманні матері. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітній [PERSON] знаходиться на утриманні своєї матері, яка працює, отримує середню заробітню плату в розмірі 2000 грн., матеріально забезпечує дитину. Батько дитини працездатний, матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку надає нерегулярно та в недостатньому для утримання дитини розмірі (а.с.12-21), а тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в частковому відношенні до його заробітку, а саме в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу). При цьому суд враховує і те, що відповідач на неодноразові вимоги суду довідку про заробітну плату не надав, а також не надав суду жодних інших належних та допустимих доказів про наявність обставин, які б давали підстави для встановлення аліментів в іншому розмірі. Відповідно до вимог ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved