Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 17.09.2010 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Через несумісність характерів та різні погляди на життя вони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому збереження шлюбу вважає неможливим, просить його розірвати, після розірвання шлюбу просить змінити її прізвище на дошлюбне «[PERSON]» і стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За клопотанням відповідача сторонам надавався строк для можливого примирення, однак сторони не примирилися. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, обгунтовуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 17.09.2010 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб, від якого вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження дитини. У зв'язку з відсутністю між сторонами взаєморозуміння шлюбні відносини між сторонами припинені, наміру зберігати сім'ю вони не мають, примирятись сторони не бажають, мір для цього не приймають. Зважаючи на те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, а також враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом, і за даних обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін, внаслідок чого наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу за проханням позивача суд вважає можливим відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Статтею 180 СК України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Малолітня дитина проживає з позивачем, підтвердженням чому є довідка КП «ВЖРЕП № 5» Житомирської міської ради від 20.06.2014 року. Добровільної угоди щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто. Відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, зобов'язаний здійснювати її утримання до досягнення нею повноліття, що відповідає положенням ст. 180 СК України. Суд також приймає визнання позову відповідачем у частині стягнення аліментів, так як вважає, що воно не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, оскільки відповідач є працездатною особою, працює, інших осіб на утримання не має. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. За подання до суду позовної заяви в частині позову про розірвання шлюбу позивачем сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн., тому підлягає стягненню на її користь з відповідача. А в частині позову про стягнення аліментів з відповідача необхідно стягнути судовий збір у дохід держави, так як позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, що відповідає правилам розподілу судових втрат, визначеним ч. 3 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved