Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських [PERSON] щодо їх малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Свій позов позивач аргументував тим, що вона починаючи з 2000 року по жовтень 2007 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] [INFO] року у них народився син [PERSON]. 02 жовтня 2007 року шлюб з відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився у позивача на вихованні та утриманні. З вересня 2006 року, за рішенням Добропільського міськрайонного суду, з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] щомісячно в розмірі 1/4 частки доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття. 24 листопада 2007 року позивач вдруге зареєструвала шлюб, змінивши прізвище «Мамонова» на прізвище чоловіка «[PERSON]». Протягом останніх шести років відповідач навмисно, без поважних причин не виконує свої батьківські обов'язки, а саме усунувся від виховання та утримання свого сина, не відвідує школу де [PERSON] навчається, не провідує дитину вдома, проявляє абсолютну байдужість щодо стану здоров'я та розвитку дитини. Навіть при випадкових зустрічах з сином на вулицях м.Добропілля відповідач робить вигляд, що не впізнає [PERSON], що є очевидним підтвердженням повної байдужості до виховання та розвитку своєї дитини. Будучи фізично та психічно здоровим, відповідач [PERSON], починаючи з серпня 2013 року навмисно ухиляється від своїх батьківських обов'язків щодо надання сину передбаченої судовим рішенням матеріальної допомоги. Заборгованість по аліментам станом на 25 грудня 2014 року складає 21608,57 грн. 02 лютого 2015 року, вироком Добропільського міськрайонного суду [PERSON] був визнаний винним та засуджений за ч.1 ст.164 КК України за навмисне ухиляння від сплати аліментів на утримання [PERSON]. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача, буде відповідати перш за все інтересам неповнолітнього сина [PERSON], тому позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини, [PERSON], [INFO]. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн.. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві і просила суд задовольнити позов. Суду пояснила, що відповідач вихованням та утриманням дитини не займається і не має бажання займатися, аліменти не сплачує, долею свого сина не цікавиться, проявляє до [PERSON] абсолютну байдужість щодо його стану здоров'я та розвитку. У зв'язку з неявкою відповідача, проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Причину своєї неявки суду не повідомив. Будь-яких заяв від відповідача щодо розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечував. Представник третьої особи, органу опіки та піклування - Бажинова О.М. позов підтримала і суду пояснила, що орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради, приймаючи до уваги, що [PERSON] не виконує батьківських обов'язків, що передбачені ст..150, 155 СК України, вважає доцільним позбавити відповідача, [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є хрещеною матір'ю малолітнього [PERSON], їй відомо, що відповідач зловживає алкоголем і він не цікавиться долею свого сина. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є класним керівником класу, в якому навчається малолітній [PERSON], рідного батька [PERSON] вона не знає оскільки він жодного разу не з'являвся до школу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знає відповідача, як колишнього сусіда, їй відомо, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки, не приходить до дитини додому, участі у вихованні [PERSON] не приймає і взагалі не цікавиться своєю дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивача по дачі, їй відомо відповідач приходив останній раз до свого сина [PERSON] близького двох років тому назад в п'яному вигляді, відповідач з позивачем вже давно не мешкають разом, відповідач не займається утриманням свого сина [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи - органу опіки та піклування Добропільської міської ради, свідків та малолітнього [PERSON], дослідивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованим і такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратіфікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом п.2 ч.1 ст. 164 СК України суд може позбавити матір, батька батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють належних умов для проживання дитини, умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року і його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №267 від 02.10.2007 року (а.с.6). З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що [PERSON] 24.11.2007 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу їй змінено прізвище на «[PERSON]» (а.с.10). Довідкою, виданою виконкомом Добропільської міської ради №260 від 05.03.2015 року підтверджується, що малолітній син [PERSON], 2003 року народження, мешкає разом зі своєю матір'ю - [PERSON], 1981 р.н., в [ADDRESS] (а.с.11). З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] за адресою [ADDRESS] від 27.03.2015 року (а.с.31) вбачається, що за вказаною адресою проживає родина з чотирьох осіб: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], позивачем з вітчимом [PERSON] створено всі належні умови для навчання та проживання малолітнього [PERSON] З побутової характеристики на [PERSON], яка видана директором ТОВ «Добропільське експлуатаційне підприємство №2» 24.03.2015 року (а.с15) вбачається, що [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS], за час проживання за вказаною адресою характеризується негативно, не працює, веде аморальний спосіб життя, помічений у зловживанні спиртними напоями. З акту обстеження матеріально-побутового умов проживання родини [PERSON] від 30.03.2015 року, (а.с.30) вбачається, що за адресою [ADDRESS] обстеження умов проживання гр.[PERSON] не відбулось, у зв'язку з відсутністю останнього вдома, хоча про день та час відвідування був повідомлений завчасно. Вироком Добропільського міськрайонного суду від 02.02.2015 року, який набрав чинності 05.03.2015 року (а.с.16) підтверджується факт того, що відповідач навмисно ухиляється від своїх батьківських обов'язків, не надавав матеріальної допомоги на утримання свого сина [PERSON]. участі в його матеріальному утримання не приймав, вихованням дитини не займався, у зв'язку з чим [PERSON] був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України і йому призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Згідно довідки №20 від 04.03.2015 року, яка видана директором НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №7 - дошкільний навчальний заклад» Добропільської міської ради Донецької обл., [PERSON], [INFO] навчається в 6-а класі вказаного навчального закладу, його батько [PERSON] вихованням дитини не займається, з сім'єю не проживає, в школу жодного разу не з'являвся (а.с.9). З інформаційної довідки Начальника СКМСД Добропільського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 30.03.2015 року №3375 вбачається, що за результатами перевірки 24.03.2015 року [PERSON], який мешкає за адресою м.Добропілля, просп..Шевченка, 18/8 встановлено, що останній впродовж тривалого часу не працює, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, порушує громадський порядок (а.с.32). Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики [PERSON], вихованням та розвитком останнього займається його мати [PERSON] та вітчим [PERSON], які користуються авторитетом у хлопця, батько - [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню сина, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчальними досягненнями, контроль з боку батька відсутній взагалі, має місце емоційна дистанція та байдужий стиль виховання (а.с.27-28). Частина 5 ст. 19 СК України покладає на орган опіки та піклування подати суду письмовий висновок щодо розв'язання спору. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради від 07.04.2015 року вбачається, що орган вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO], так як [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням свого сина не займається (а.с.26). Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст..171 СК України, в судовому засіданні була врахована думка малолітнього [PERSON], щодо позбавлення його батька батьківських прав відносно нього. Малолітній [PERSON], в судовому засіданні, пояснив, що він мешкає зі своєю матір'ю та вітчимом, якого він вважає своїм справжнім батьком, вони його доглядають, виховують та забезпечують, а відповідач, його батько [PERSON] з ним не спілкується, його життям не цікавиться, ніякої участі в його долі не приймає. Тому він погоджується з тим, щоб його батька, [PERSON], позбавили батьківських прав відносно нього. Враховуючи наведене, а також те, що судом достовірно встановлено, що [PERSON] не займається вихованням та утриманням дитини, не створює належних умов проживання, розвитку дитини, самоусунувся від виховання і ухиляється від утримання свого сина [PERSON], [INFO] та не має наміру і бажання вчинити будь-які дії на виправлення цієї ситуації, суд вважає позовні вимоги про позбавлення батьківських прав слід задовольнити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved