Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, де також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON]. Позов мотивує тим, що 27.08.2011 року зареєстрували шлюб. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу буде проживати з нею. Зазначає, що вони з відповідачем не змогли побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, дружби. Спільне життя з відповідачем не склалося. Вони мають розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, що врешті-решт призвело до повного припинення шлюбних відносин, втрати почуття любові та взаєморозуміння між ними. Подальше спільне проживання та примирення вважає неможливим. Спору щодо поділу майна немає. Позивачка та відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі; відповідач також подав заяву, де вказав, що позов визнає в повному обсязі. Суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність вищевказаних осіб та ухвалити рішення на підставі наявних в справі доказів. За таких обставин, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дані правовідносини регулюються ст., ст.110, 112 Сімейного кодексу України. При розгляді справ про розірвання шлюбу, суд за правилами 112 Сімейного кодексу України з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення Судом встановлено наступне. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 9). Згідно позовної заяви, підставою припинення сімейних відносин між сторонами стало те, що вони мають різні погляди на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Спільного господарства не ведуть, проживають окремо з листопада 2015 року. Відповідач подав заяву, де вказав, що позов визнає, а згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Позивачка просить заходів щодо збереження шлюбу не вживати. Суд також не вбачає підстав для застосування ст.111 СК України, так як сторони фактично припинили сімейні стосунки, проживають окремо. Суд вважає, що при даних обставинах шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечить інтересам сторін. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає за доцільне, вимоги позивачки задовольнити та після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище - [PERSON].

Outcome: approved