Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач звернулся до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Посилалася на те, що з 11 грудня 1978 року по даний час постійно проживає в чотирьохкімнатній квартирі [ADDRESS], загальною площею 138,30 кв.м. Зазначений будинок належить до комунальної власності. Проживаючи у вказаному будинку, позивач сумлінно сплачувала комунальні платежі, вживала усіх необхідних заходів для утримання майна в належному стані, тобто відкрито та добросовісно користувалася вказаною квартирою протягом тридцяти восьми років. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] ні за ким не зареєстроване. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно не має, жодних претензій з боку інших осіб до неї не має. Враховуючи наведене, вважає, що має право на визнання права власності на зазначене майно, оскільки добросовісно та відкрито володіє ним протягом 10 років, з вимогою про повернення нерухомого майна до неї ніхто не звертався. Просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 138,3 кв.м., в тому числі житловою площею 80,5 кв.м. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов визнала. Пояснила суду, що у вказаній квартирі проживали мати позивача, яка не приватизувала її. Не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що будинок [ADDRESS], в якому розташована спірна квартира, знаходиться на балансі КЖРЕП №9 (а.с.9,34). Органом приватизації житла департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради квартира [ADDRESS] шляхом безоплатної приватизації державного житлового фонду у власність громадянам не передавалась. З досліджених у судовому засіданні матеріалів інвентаризаційної справи за адресою [ADDRESS] видно, що будь-які правовстановлюючі документи відносно квартири [ADDRESS] відсутні. Зазначена обставина також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.06.2017 року, відповідно до якої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК встановлено, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] з 11.12.1978 року проживає у квартирі [ADDRESS] та з вказаного часу безперервно та відкрито володіє вказаним нерухомим майном. Зазначена обставина підтверджується довідкою КЖРЕП №9 від 29.05.2017 року, яка наявна в матеріалах справи (а.с.9). Заборгованість по сплаті комунальних послуг за квартирою [ADDRESS] відсутня (а.с.19). Відповідно до ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, а рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила ст. 344 ЦК Українипро набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 01 січня 2001 року. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу, наприклад, договору найму, зберігання тощо, виключає застосування набувальної давності. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести саме позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України), є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах, у всіх випадках є не власник і, тим більше, власник ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння, об'єкт володіння повинен бути законним. З урахуванням наведених вище положень Закону, судом було встановлено, що позивач [PERSON] напротязі шістнадцяти років фактично безтитульно та добросовісно володіла спірною квартирою, а тому має право на набуття у власність за набувальною давністю цього нерухомого майна. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved