Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], право власності на яку належить їй. В позові вказав, що він набув право власності на зазначене житло в процесі приватизації в серпні 2008 року. Зазначене право зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». Відповідачка, який доводиться позивачеві донькою, зареєстрована в житлі, але з 2003 року в ньому не проживає. Житло залишила добровільно, виїхавши до іншого місця проживання, не користується ним без поважних причин. Витрат по сплаті послуг по водо-, енерго-, газопостачанню та інших комунальних послуг не несе. Від вирішення питання припинення реєстрації в позасудовому порядку ухиляється. На підставі викладеного просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою, оскільки вона не мешкає в ній без поважних причин понад встановлені законом строки. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову. Його представник також просить про ухвалення рішення на користь свого довірителя. Належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи відповідач до суду не з'явилася з невідомих причин. Заперечень проти позову не надала. За згаданих обставин за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт непроживання відповідачки без поважних причин протягом вказаного позивачем строку, з'ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності на житло № 22546 від 13.08.2008 року квартира [ADDRESS] (а. с. 7). Зазначене право зареєстроване товариством з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ» (а. с. 3). В будинку зареєстрована [PERSON], яка фактично в ньому не проживає з 2003 року. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідачки права користування належним позивачу житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене: по-перше, наявністю родинних стосунків; по-друге, реалізацією цього права, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач впродовж одинадцяти років в квартирі не мешкає без поважних причин. Перебування відповідачки на обліку в житлі позивача створює для нього перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Outcome: approved