Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить виділити їй в натурі 12/25 частин в житловому будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами, які складаються з: коридору площею 4,5 м2, кімнати площею 9,7 м2, кімнати площею 12,7 м2, кімнати площею 24,3 м2, коридору площею 6,2 м2, санвузлу площею 5,5 м2, кухні площею 10,1 м2, погребу під частиною будівлі (61-1), оглядової ями гаражної (б), гаражу (Б-1), сараю (Б1-1) та ґанку (а); припинити право спільної часткової власності між співвласниками будинку [ADDRESS] ; присвоїти належній [PERSON] на праві власності частині житлового будинку [ADDRESS] нову поштову адресу, а саме - [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАА № 981610 від 02.10.2002 року, вона є власником 12/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 73,0 м Крім неї співвласниками вказаного будинку є [PERSON] з частиною в 11/25 та [PERSON] з частиною в 2/25. Приміщень спільного користування немає. Тому вона як співвласник має право на виділ в натурі частки із спільного майна. Відповідно до висновку експерта № С-9125 від 15.08.2019 визначено ідеальні частки у відповідності до встановленого фактичного порядку користування житловим будинком, господарськими будівлям та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Такий варіант поділу її цілком влаштовує, жодних майнових претензій щодо фактичного відступу від ідеальних частин поділу вона немає. Згідно вказаного висновку експерта при наведеному варіанті поділу ні їй ні відповідачам не потрібно виконувати роботи з переобладнання, оскільки будинок складається з двох відокремлених квартир. Ухвалою судді від 19.09.2019 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22.10.2019 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Через канцелярію суду представник позивача надала заяву про проведення судового розгляду без її участі. До початку судового розгляду відповідачі надали заяву про визнання позову, просять розглядати справу без їх участі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України, яка узгоджується зі ст. 321 ЦК України, проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАА № 981610 від 02.10.2002, [PERSON] є власником 12/25 частин житлового будинку № 3 житловою площею 98, 4 м 2 з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться в [ADDRESS], ( а.с. 10). Крім неї співвласниками вказаного будинку є [PERSON] , якій належить 11/25 частини будинку, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВТО № 38/2013 від 05.11.2013 та [PERSON] , якому належить 2/25 частини будинку відповідно до Договору дарування частину будинку від 01.04.2009. Згідно частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 та 3 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Виходячи з аналізу змісту наведених норм слід дійти висновку, що виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-12цс13 від 03 квітня 2013 року). Відповідно до висновку експерта експертного будівельно-технічного дослідження № С-9125 від 15.08.2019 запропоновано варіант поділу домоволодіння [ADDRESS] , який відповідає фактичному користуванню співвласниками частинами домоволодіння, де власнику 12/25 частин пропонується виділити: коридор 1-1 площею 4,5 м2, кімнату 1-2 площею 9,7 м2, кімнату 1-3 площею 12,7 м2, кімнату 1-4 площею 24,3 м2, коридор 1-5 площею 6,2 м2, погріб під частиною будівлі (б1-1), оглядову яму гаражну (б), гараж (Б-1), сарай (Б1-1) та ґанок (а), що менше ідеальних 12/25 частин на 7593 грн. У зв`язку з тим, що у сторін склався певний порядок користування приміщеннями будинку та будинок складається з двох відокремлених квартир, планування яких відповідає вимогам Державних будівельних норм, інші варіанти поділу будинку Експертом не пропонуються. При наведеному варіанті поділу сторонам не потрібно виконувати роботи з переобладнання, оскільки будинок складається з двох відокремлених квартир ( а.с. 21-33). Позивач в позовній заяві вказує, що майнових претензій щодо фактичного відступу від ідеальних частин поділу вона немає. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] від 20.09.2018 , прибудова А7-1, яка складається з приміщень 1-7 площею 5,5 м кв. та 1-7 площею 10,1 м кв. є самочинним будівництвом ( а.с. 16). Відповідно до висновку експерта експертного будівельно-технічного дослідження № С-9125 від 15.08.2019 вище вказана прибудова не зареєстрована в установленому порядку та не підлягає поділу між співвласниками ( а.с. 25). Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] в частині виділу в натурі 12/25 частки будинку [ADDRESS] згідно варіанту поділу визначеного в додатку № 1 висновку експерта експертного будівельно-технічного дослідження № С-9125 від 15.08.2019. Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Таким чином, в задоволенні позову в частині припинення права спільної часткової власності, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки припинення права спільної часткової власності на майно, яке виділено в натурі відбувається в силу Закону. Щодо вимог позивача про присвоєння окремої адреси виділеній частині будинку, суд дійшов наступного висновку. Як передбачено ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до п. 2.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року за № 774/14041, поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вихід в окреме домоволодіння та розподіл поштових адрес віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування. Вихід в окреме домоволодіння та поштова адреса присвоюється об`єктам нерухомості до їх місця розташування місцевими органами виконавчої влади за зверненням зацікавленої особи. Таким чином, оскільки присвоєння поштової адреси домоволодінню не входить до компетенції суду, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в даній частині.

Outcome: partial