Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно наказу підприємства №3567 ок від 11.06.1991 року вона була прийнята на роботу в Товариство. Наказом відповідача №2437/вк від 21.03.2018 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору, за ч.3 ст.38 КЗпП України. В наказі про звільнення з роботи зазначено про обов`язок відповідача виплатити їй вихідну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат за останні два місяці, згідно з ст.44 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Проте, в порушення вище зазначеної норми закону, відповідач в установлений строк не провів з нею розрахунок та не виплатив їй нараховану заробітну плату та вихідну допомогу, передбачену законом в день звільнення з роботи та навіть письмово її не повідомив про нараховані суми до виплати. Після звільнення з роботи вона неодноразово зверталася до відповідача з вимогою здійснити з нею розрахунок, проте заборгованість не виплачена їй і до цього часу. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В зв'язку з цим вважає, що з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з часу звільнення по день винесення рішення суду. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати та вихідної допомоги в сумі 33323грн.70коп. та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з роботи, починаючи з дня звільнення по день винесення рішення судом. В судове засідання позивач не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглядати за її відсутності. В судове засіданні представник відповідача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позовну заяву не поданий. Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно наказу підприємства №3567 ок від 11.06.1991 року була прийнята на роботу в Товариство. Наказом відповідача №2437/вк від 21.03.2018 року позивач була звільнена з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України. Викладені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача [PERSON]. (а.с.4) та копією наказу №2437/ВК від 21.03.2018 року (а.с.5). Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Судом встановлено, що в день звільнення позивачки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» не виплатило належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, що визнано відповідачем. Згідно довідки ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» №16-07/768 від 23.05.2018 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 33323грн.70коп. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 33323грн.70коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору). Відповідно до Наказу № 75 від 21.03.2014 року у ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 26.05.2014 року встановлено всім працівникам робочу неділю з режимом роботи 3 робочі дні: понеділок, вівторок, середа. Згідно з довідкою Товариства середньоденна заробітна плата позивача становить 267грн.42коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення цього рішення, тобто з 22.03.2018 року по 20.06.2018 року становить 35 робочих днів: березень 3, квітень 12, травень 11, червень 9, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 9359грн.70коп. (267,42 х 35 = 9359грн.70коп.). З огляду на викладене, суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити та стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 33323грн.70коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 9359грн.70коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704грн.80коп.

Outcome: approved