Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, посилаючись на те, що з лютого 2002 року по вересень 2018 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 вересня 2018 року даний шлюб розірвано. Від шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що син повністю перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Оскільки відповідач не цікавиться життям сина, вона змушена повністю забезпечувати дитину самостійно, планувати розвиток дитини на майбутнє. Зазначила, що відповідач чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення фізичного, духовного та інтелектуального розвитку дитини. Зокрема, відмовляється надавати дозвіл на виїзд дитини за кордон у необхідний час. Вона має матеріальну можливість вивезти дитину на відпочинок в період червня 2019 року по 31 серпня 2019 року за кордон, а саме до країн Європейського Союзу, Туреччини, Єгипту. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від спілкування з нею та дитиною, окрім того, короткочасний виїзд дитини за кордон не буде порушувати права відповідача на спілкування та участь у вихованні сина, вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 квітня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 17 травня 2019 року на 11-30 год. в спрощеному провадженні з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд надати неповнолітньому громадянину України [PERSON] , [INFO] дозвіл на тимчасовий виїзд з України до країн Європейського Союзу, Турції, Єгипту у період з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року включно у супроводі матері громадянки України [PERSON] , [INFO] , іпн [NUMBER] , без згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , іпн [NUMBER] . Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надіслав, повідомлявся належним чином. Відповідно до п.3 розділу Х11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-У111 «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, з лютого 2002 року по вересень 2018 року позивач з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 вересня 2018 року розірвано. Від шлюбу у них народився син, [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського районного управління юстиції м. Черкаси Черкаської області 11.11.2003 року, [PERSON] , народився [INFO] , батьками дитини є [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько дитини мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (довідка про склад сім`ї, завірена головою ОСББ «Гоголя 221» від 03.12.2018 року). Позивачка, турбуючись про здоров`я, емоційний та фізичний розвиток дитини, має намір та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Відповідно до п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянам України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995р. за №57, із змінами та доповненнями, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється, зокрема: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. У разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього до тимчасово окупованої території вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини, строку та мети виїзду. Оскільки, у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітнього [PERSON] за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог. Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до країн Європейського Союзу, Турції, Єгипту для відпочинку та оздоровлення її сина без згоди та супроводу його батька у період з 01 червня 2019 року по 31 серпня 2019 року включно, в її супроводі. Суд вважає, що зазначений термін та період перебування за межами України дитини без згоди батька не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам дитини.

Outcome: approved