Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на прибудову гаража по [ADDRESS] в порядку набувальної давності, посилаючись на те, що нею на аукціоні на Універсальній товарній біржі 07.04.2006 року було придбано вказане нерухоме майно, власникоми якого було СГК «Південний Буг», яке визнане банкрутом. Позивач вказує, що оскільки з 08.04.2006 року по теперішній час відкрито, безперервно, добросовістно володіє даним приміщенням, тому набула право власності на неї за набувальною давністю. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені обставини, викладені позивачем в позовній заяві, що підтверджується наявними доказами в справі. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовістно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлене цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. З цієї норми випливає, що набувальна давність, як спосіб набуття права власності на житло, застосовується лише в разі добросовістного заволодіння чужим майном, відкритість та безперервність володіння нерухомим майном з моменту державної реєстрації, тобто це обов'язкові вимоги, які необхідно виконати для набуття права власності. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ пунктами 11, 12, 13, 14 своєї Постанови від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. До строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статтей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК. Відповідачами за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи із змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку із спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Враховуючи, що позивач добросовістно заволоділа чужим майном на підставі результатів проведення аукціону, позивач продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном починаючи з квітня 2006 року, тобто протягом більше 10 років, вказане приміщення було власністю СГК «Південний Буг», яке визнане банкрутом, дані про правонаступників відсутні, не перебуває на балансі місцевої ради, тобто фактично на час звернення до суду нікому не належить, тому вимоги позивача є обгрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved