Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з відповідачем перебувала у фактичних шлюбних відносинах з початку 2001 р. по січень 2008 р., та має сина від цих відносин [INFO] - [PERSON]. На початку 2008 р. фактичні шлюбні відносини були припинені, відповідач покинув позивача та сина, за час припинення фактичних шлюбних відносин по теперішній час [PERSON] з дитиною особисто чи будь-яким іншим способом не спілкується, участі у вихованні, утриманні та навчанні не приймає, тобто фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по відношенню до сина [PERSON] Як зазначається позивачем при зверненні до суду, з моменту фактичного припинення сімейних відносин ( з січня 2008 року) син перебуває на її утриманні, відповідач не допомагає, не зважаючи на рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина (відповідно до довідки з АНД ВДВС ДМУЮ відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 28 546,02 грн.). Разом з тим, відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується із нею тривалий час, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться його розвитком, його успіхами, не підтримує у хвилини тяжкого морального спаду та взагалі не цікавиться її станом здоров'я. Позивач посилається на те, що згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до приписів ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Проте, жодного з покладених законом на батьків обов'язків, Відповідач не виконує. Щоб хоч якось забезпечити себе і сина усім необхідним, я була змушена шукати нову роботу зі стабільнішою заробітною платнею. Відповідач навпаки, зовсім не турбується про забезпечення свого сина. Зазначені обставини знаходять своє підтвердження у висновку органу опіки та піклування АНД районної у м. Дніпропетровську ради від 21.03.2014 р. за № 4/4-541. Посилаючись у позові на те, що будь-яких перешкод для виконання ним своїх батьківських обов'язків позивач не створювала, та є очевидним, що ніякими судовими актами чи рішеннями неможливо змусити відповідача реально любити свою дитину та реально піклуватися про неї, якщо він сам цього не бажає, зазначене й стало приводом для цього звернення до суду. На переконання позивача, задовольняючи заявлену позовну вимогу про позбавлення такого біологічного батька батьківських прав, суд насамперед захистить порушувані законні права та інтереси дитини. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов. Прокурор та представник третьої особи просили суд ухвалити рішення про задоволення позову повністю. За ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У судове засідання відповідач, належним чином повідомлений, повторно не з'явився, причини неявки не повідомив, не надав заяви про розгляд справи у його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд у порядку ч. 1 ст. 224 ЦПК України за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. [PERSON] народився [INFO] р., про що Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблений відповідний актовий запис та видано свідоцтво, відповідно до якого сторони в даній справі є батьками неповнолітнього, який мешкає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 25.02.2014 р. становить 28 546,02 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця з АНД ВДВС ДМУЮ (а.с.10). Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки обов'язок щодо виховання дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, а також враховуючи те, що відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, вбачаються правові підстави для ухвалення судом рішення про задоволення позову. Разом з тим, приймаючи за поданим позовом рішення, враховується встановлення судом факту, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування з урахуванням віку дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується із дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори розцінюються судом як ухилення від виховання дитини з урахуванням свідомого нехтування батьківськими обов'язками з боку відповідача. Разом з тим, відповідно до висновку на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради від 21.03.2014 р. визнано довільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] р.н, відносно його сина [PERSON], [INFO] Враховуючи вищенаведене, а також те, що факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини знайшов своє підтвердження та вимоги позову не є надуманими, відповідач не скористався правом брати участь у судових засіданнях, не надав заперечення проти позову, для суду вбачаються правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позову повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved