Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який є попереднім власником, інші особи, в тому числі і неповнолітні, які зареєстровані за вказаною адресою, відсутні. Оскільки відповідач втратив право власності на трикімнатну квартиру, а позивач набув право власності, відтак останній може вимагати усунення перешкод у користуванні власним майном, у тому числі визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, виселення та зняття з реєстраційного обліку. У звязку з наведеним просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням трикімнатною квартирою за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди у користуванні власністю [PERSON] шляхом зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]; усунути перешкоди у користуванні власністю [PERSON] шляхом виселення [PERSON], [INFO], з трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій просила розглянути справу з урахуванням змін в ЦПК України, які набрали чинності 15.12.2017 року зі стадії розгляду, на якій залишилися до набрання чинності зазначеними змінами. Крім того, просила проводити розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином. Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору іпотеки, серія та номер 7, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 82434333 від 15.03.2017 року. Згідно листа відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради від 10.03.2017 року № 16-21/1930 станом на 10.03.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована одна особа [PERSON], [INFO]. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.109 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Стаття 109 ЖКУ встановлює, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги в частині визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд. Щодо позовних вимог про зняття з реєстрації відповідача, то вони є такими, що не підлягаю задоволенню, оскільки не відноситься до компетенції суду, з огляду на таке, відповідно до п.п.3, 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Outcome: partial