Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Компаніївської селищної ради Кіровоградської області, в якій просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами № 32 по вулиці Садовій в селищі Компаніївка Кіровоградської області. Свої вимоги обґрунтувала тим, що восени 1999 року домовилася з [PERSON] про придбання належного йому на праві власності будинку, розташованого по вулиці Садова, 32 в селищі Компаніївка Кіровоградської області, передала йому кошти за будинок, однак оформити угоду вони не встигли, оскільки [PERSON] помер. З 2000 року по теперішній час вона постійно зареєстрована та проживає у придбаному будинку, сплачує комунальні послуги, має оригінали правовстановлюючих документів на будинок, тобто фактично відкрито та добросовісно володіє ним понад 10 років на законних підставах. Однак інакше ніж у судовому порядку не має можливості оформити право власності на вказаний спірний будинок, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без участі представника селищної ради, проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про власника від 26.04.2000 року та архівної довідки № 19106 від 17.03.2016 р. житловий будинок № 32 по вулиці Садовій в селищі Компаніївка Кіровоградської області належить на праві власності [PERSON] (а.с.8). Згідно з довідками Компаніївської селищної ради 16.12.2015 року та від 14.01.2016 року, позивач та її чоловік [PERSON] з 22.08.2000 року проживають та зареєстровані за адресою: [INFO] та за вказаною адресою розташована земельна ділянка площею 0,07 га.(а.с. 6-7). Факт реєстрації позивача за вказаною адресою також підтверджується відміткою в її паспорті (а.с.5) Особовий рахунок у Компаніївському РЕМ ПАТ «Кіровоградобленерго» на споживання електроенергії за адресою: вулиця Садова, 32 смт. Компаніївка відкрито на імя чоловіка позивача [PERSON], з яким укладено договір про користування електричною енергією від 26.07.2000 року. Власник домоволодіння [PERSON] 09.01.2000 року помер в селищі Компаніївка, що підтверджується копією актового запису про смерть № 6 від 10.01.2000 року (а.с. 28). За повідомленням Компаніївської державної нотаріальної контори від 11.03.2016 р. спадкоємці після смерті [PERSON] з заявою про прийняття або відмовою у прийнятті спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 31). За нормами ст. 41 Конституції України, ст.ст.321, 328 ЦК України, право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також, в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не предявив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через пятнадцять, а на рухоме майно - через пять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, особами, що мають право на придбання права власності на майно за набувальною давністю, мають бути незаконними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: -володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; -володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або предявлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Пункт 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 звертає увагу, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). У п. 6 інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та не звернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається: у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Згідно з п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Отже, оскільки позивач добросовісно заволоділа чужим майном - житловим будинком розташованим по вул. Садова, 32 в смт. Компаніївка і понад десять років відкрито, безперервно ним володіє, за нею може бути визнано право власності на це нерухоме майно за набувальною давністю згідно з ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України. Судові витрати суд вважає за необхідне віднести на рахунок позивача. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п.5 ч.1 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). На підставі викладеного та

Outcome: approved