Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; збільшення розміру аліментів, які слід стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1500 гривень, яка підлягає індексації, на дитину до досягнення нею повноліття. Позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем в шлюбі, який 28 жовтня 2011 року рішенням Личаківського районного суду м. Львова було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем і є на повному її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, дитину не відвідує, не цікавиться її життям, здоров`ям, участі в його вихованні чи піклуванні про неї не приймає, зв`язку з дитиною не підтримує. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 600 гривень. У зв`язку зі зміною матеріального становища, подорожчанням життя та інфляційними процесами просить збільшити розмір аліментів, які є меншими за встановлений законом мінімум. Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 19, 164-166, 181, 182, 184 СК України. Ухвалою суду від 22 грудня 2018 року позов було залишено без руху. Після усунення недоліків, допущених при зверненні до суду з позовом, ухвалою суду від 14 січня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено в підготовче засідання. 13 травня 2019 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів викладених в ньому, додатково пояснила, що відповідач життям дитини не цікавиться, участі в її вихованні не приймає. Просила позов задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав і стягувати з нього аліменти на утримання дитини, оскільки раніше визначений розмір станом на день розгляду справи є меншим мінімально встановленого законом. Просила позов задовольнити. Відповідач в судові засідання 27 і 30 травня 2019 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач і представник третьої особи не заперечили. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24 жовтня 2007 року. Шлюб між сторонами було розірвано 25 жовтня 2011 року Рішенням Личаківського районного суду м. Львова. З довідки ЛКП «Управитель» від 8 жовтня 2018 року № 2809 вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою [ADDRESS] . З довідки середньої загальноосвітньої школи № 49 від 28 листопада 2018 року № 206 вбачається, що [PERSON] навчається у 6А класі. Навчанням і вихованням дитини займається мама, яка цікавиться навчальним процесом, спілкується з класним керівником. Батька [PERSON] в школі ніколи не бачили, він не цікавиться життям дочки. У відповідності до висновку Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 26 січня 2018 року № 33-256 Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , оскільки батько не виконує жодного з покладених на нього законом обов`язку щодо виховання, піклування та утримання дитини. З розрахунку заборгованості по аліментах здійсненого державним виконавцем Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 23 листопада 2018 року вбачається наявність у [PERSON] заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 36 600 гривень. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо своєї малолітньої доньки, не приймає участі в її вихованні, не відвідує її, не цікавиться її життям, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вказані обставини стверджуються письмовими доказами, зокрема довідкою з місця навчання дитини, довідкою з місця проживання, висновком Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування та пояснення позивача, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не суперечать вказаним вище письмовим доказам. Враховуючи наведене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що слід позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] . Частина 2 ст. 166 Сімейного кодексу України визначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Це відповідна (фіксована) сума коштів на утримання дитини, яка не є одноразовим платежем, а твердою грошовою сумою визначеною судом на утримання дитини до її повноліття. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідності до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених кодексом. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 13 вересня 2013 року стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 600 гривень до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене вище, беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який змінився з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, присуджений розмір аліментів в сумі 600 гривень, який на день розгляду справи не може вважатись достатнім для належного утримання дитини та є нижчим гарантованого законом, а також беручи до уваги інтереси дитини та обов`язок батьків утримувати її, відсутність інформації про офіційне місце працевлаштування відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову про збільшення розміру аліментів і присудження таких в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень, мінімальний гарантований розмір яких не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають сплаті після набранням рішенням законної сили. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 704,8 гривень судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, а також в користь держави з відповідача слід стягнути 704,8 гривень судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved