Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, та додаткових витрат. В позові зазначає, що між нею та відповідачем 10.08.2013р. було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, свідоцтво про одруження серії 1-ЖС № 128933, актовий запис № 659. У шлюбі народилося двоє дітей донька [PERSON] 25.12.2015р.н. та син [PERSON] 01.12.2016р.н., які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Син [PERSON] має хворобу з діагнозом «порок мозку», потребує постійного лікування. Відповідач ухиляється від обовязку батька утримувати дітей. Вона не працює, знаходиться у відпустці по догляду за хворим сином та донькою до досягнення ними трирічного віку. Відповідач працює фітнес-тренером, і надає індивідуальні тренування, має нерегулярний, мінливий дохід, отримує заробітну плату. Син [PERSON] потребує постійного лікування, повязаного з його хворобою, потребує додатково операції і реабілітації після неї, на суму приблизно 20 тисяч гривень. Просить стягнути з відповідача кошти на утримання доньки та сина по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі 2000 грн. щомісячно до досягнення дітьми трьох років. Крім того, просить стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування і операцію сина [PERSON] в розмірі 20000 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить задовольнити позовні вимоги, викладенні в позовній заяві, в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги визнав частково, надав письмові заперечення на позов ( а.с.27-31,100-103) та в судовому засіданні пояснив, що відповідач з позовними вимогами згоден частково. Зазначає, що з 19.11.2016р. вони з позивачем фактично шлюбні відносини припинили, мешкають окремо, діти проживають разом з позивачем. Він щомісячно надсилає позивачу аліменти на утримання дітей. Він не заперечує щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дітей і дружини, але не згоден з визначений позивачем спосіб стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, а також з розміром. Не заперечує визначити розмір аліментів на дітей у розмірі 1\\3 частини усіх видів заробітку щомісячно, до повноліття дітей, а на утримання дружини 1\\6 частину усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення сина [PERSON] трирічного віку. Щодо вимог на сплату додаткових витрат на сина [PERSON], то він також не заперечує приймати участь у лікуванні дитини. Вважає, що зазначена позивачем сума стягнення в розмірі 20000 грн. необґрунтована та не доведена. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до матеріалів справи, наданих доказів, суд встановив, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2013р., що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 128933 ( а.с. 4). Шлюб не розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] ( а.с.5,6). Згідно ст. 141 СК України,\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 183 СК України передбачається, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК України). Відповідно до вимог ст..182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.. 184 цього Кодексу. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати в разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. З урахуванням тих обставин, що відповідач має постіну роботу, з 27 лютого 2017 р. працює тренером ( а.с.46-47), має стабільний та достатній для сплати аліментів заробіток та відповідно до відомості з інформаційного фонду Державногореєстру фізичних осіб ДФС України доход за 1 квартал 2017р.- 3430,00 грн.( а.с. 98), а відповідно до даних Пенсійного фонду України, його заробіток становить: за 2 дні лютого 2017р. 230 грн., за за березень 2017р. 3200,00 грн., за квітень 2017 р. 3200 грн.( а.с.99), є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення на утримання неповнолітніх дітей відповідача аліментів в частині від усіх видів заробітку. Враховуючи вимоги законодавства, суд вважає, що кошти на утримання неповнолітніх дітей ( аліменти) підлягають стягненню у частці від доходу відповідача, а саме 1\\3 частини від усіх видів заробітку. Згідно ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є матірю двох малолітніх дітей 25.12.2014р.н. та 01.12.2015р.н., які не досягли трирічного віку, і відповідно до вимог законодавства має право на утримання від відповідача батька дітей. Розмір такого утримання, з урахуванням норм ст.181 СК України, суд визначає у розмірі 1\\6 частки з усіх видів доходу щомісячно до досягнення сином [PERSON] [INFO] трьохрічного віку. Статтею 185 СК України передбачається, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ч. ч. 2, 3ст. 185 СК України). Пунктами 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. З матеріалів справи слідує, що син позивача та відповідача є хворою дитиною та потребує додаткові витрати на утримання, які повязані з особливими обставинами, зокрема хворобою, які підтверджені наданими витягами із історії хвороби, епікризу, (а.с. 7,-9,35-37,51-52,81,84). При цьому позивачем надано копії чеків за період з 25.01.2017р. по 14.02.2017р. в кількості 34 на загальну суму 7\~956,17грн.( а.с.53-69). Знаходження дитини на стаціонарному лікуванні за період з 25.01.2017р. по 15.02.2017р. підтверджується витягом етапного епікризу ( а.с.35), виписки із медичної картки № 1821 (а.с. 36-37), витягом із історії хвороби № 977 ( а.с.51-52), листком лікарських призначень ( а.с.83). З запереченнями відповідача щодо невідповідності призначень лікарів та придбаним позивачем, відповідно до наданих копій чеків, кількості та переліку ліків та витратних матеріалів, суд частково погоджується. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано суду висновку лікарів, які лікували його сина, або інших спеціалістів в області медицини, щодо аналогів призначених ліків, їх взаємозамінність тощо, необхідність та перелік медичних допоміжних, витратних матеріалів. Той факт, що син відповідача в період, за який були надані позивачем копії чеків, проходив лікування та переніс операцію, у суду сумніву не виникає. При цьому суд, критично оцінює та не зараховує до додаткових витрат, сплачені позивачем , відповідно до копії чека ФВ1-237301 від 25.01.17р. за «термометр цифровой Dr.Frei Т-10 на суму 116,76 грн., т.я. в стаціонарі дитячої лікарні термометри для виміряння температури тіла дитини не може не бути.( а.с.56). Суд також не приймає до уваги посилання відповідача, що він перерахував на рахунок позивача 3000,00 грн. на лікування сина. Відповідно до наданих відповідачем копії витягу по його банківській картці за період з 28.11.2016р. по 26.02.2017р. він перерахував кошти позивачу 05.02.2017р. та 24.02.2017р. по 10054,03 грн. з зазначенням: на утримання дітей, 31.12.2016р. та 25.12.2016р. перерахував по 502,51 грн. з позначкою: «на Новий рік [PERSON] та [PERSON]», «[PERSON] на день народження», також у грудні 2016 р. він також перерахував кошти: 01.12.2016р. по 502,51 грн. і 10.12.2016р. 1005,03 грн. без визначення призначення. Отже перерахування коштів відповідачем було чи з нагоди свята, дня народження, чи на утримання дітей. (а.с.41-43). Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, повязаних з лікування дитини за минулий час у розмірі 3919,71 грн. ( 7956,17- 116,76)\\2), є таким, що не порушує права дитини та платника аліментів. Відповідно до ст.ст. 79,191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України позивач має право на відшкодування судових витрат, які вона понесла при проведенні судового слідства, оскільки стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у сумі 640,00 гривень, так як позивач відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Враховуючи зясовані у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial