Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з уточненим позовом до [PERSON] , третьої особи [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, поновлення порушеного права та вселення в квартиру, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що вона з 30.04.2003 року знаходиться в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] . Під час шлюбу вони приватизували квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , тобто на даний час вони є співвласниками спірної квартири. З 05.05.2016 року за сімейними обставинами вона змінила місце реєстрації, але продовжувала проживати у спірній квартирі. З лютого 2018 року відносини з відповідачем погіршилися, мало місце зради зі сторони чоловіка, він неодноразово влаштовував сварки з цього приводу, відмовлявся виконувати свої чоловічі обов`язки. В грудні 2019 року відповідач у черговий раз влаштував сварку, погрожував фізичною розправою, в зв`язку з чим вона змушена була залишити квартиру, свої особисті речі, майно, яке було придбане ними за час сумісного проживання і винаймати собі інше житло. Позивач неодноразово намагалась повернутись до квартири, але відповідач всіляко чинить їй в цьому перешкоди, змінив замки від вхідних дверей, ключі не дає. З приводу неправомірних дій відповідача вона неодноразово зверталася до поліції, але це позитивного результату не дало. Внаслідок таких дій відповідача, вона позбавлена можливості користуватися своїм майном, при цьому іншого житла вона не має. У результаті обмеження відповідачем доступу до житла, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та необхідності докладати додаткових зусиль для забезпечення себе житлом, а також витрачати час на захист порушених відповідачем прав. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у суму 50000 гривень. На підставі викладеного позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, поновити її порушене право на житло, шляхом вселення її в квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати відповідача не перешкоджати їй у користуванні житлом, а саме двокімнатною квартирою, яка розташована за вищевказаною адресою, стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 50000 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. У разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення у справі. Наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Представник позивача адвокат Жмуд А.С. в судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила провести розгляд справи по суті за наявними у справі матеріалами. У разі неявки відповідача просила ухвалити заочне рішення у справі. Наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі. Відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові зворотні повідомлення, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його присутності ним не надано. Представник відповідача адвокат Авер`янов О.Ю. в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій прохав розгляд справи перенести в зв`язку з перебуванням у відпустці з 05.11 по 10.11 2020 року. Третя особа [PERSON] в жодне судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать поштові зворотні повідомлення, причини неявки суду не повідомив. Заперечення на позовну заяву та заяву про розгляд справи за його присутності ним не надано. За змістом ст. ст. 43, 44\~ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до ч. 3 ст.\~131\~ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.\~223\~ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Так, відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`являється в судові засідання, про поважність причин неявки суд не повідомляє, заяв, клопотань, відзиву до суду не направляє. Його представник адвокат Авер`янов О.Ю. також не з`являється до суду, періодично надає заяви та телефонограми про відкладення розгляду справи, а саме: 19 травня 2020 року в зв`язку з зайнятістю в іншому кримінальному провадженні в Червонозаводському районному суді м. Харкова (Забуха Є.В. за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України); 18 серпня 2020 року перебування у відпустці за межами Харківської області; 31 серпня 2020 року перебування у відпустці; 09 вересня 2020року - зайнятістю в іншому кримінальному провадженні в Червонозаводському районному суді м. Харкова; 21 вересня 2020 року перебування на лікарняному; 30 вересня 2020 року перебування на лікарняному; 05.11.2020 року перебування у відпустці. Проте доказів на підтвердження поважності причин неявки до суду представником відповідача не надано. Враховуючи зазначене, суд вважає причини неявки відповідача без поважними, а представника відповідача такими, що направлені на затягування розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі викладеного, зі згоди позивача, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81\~ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2003 року. [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.08.2006 року Лозівською міською радою Харківської області, на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Із довідки Комунального підприємства «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради від 07 липня 2020 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка зазначила, що відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою, не відчиняє двері, змінив замок на вхідних дверях, ключів не дає. На її вимоги надати доступ до квартири та її речей, які в ній залишилися відповідач не реагує. У зв`язку з чим позивачка змушена проживати в орендованій квартирі, так як іншого житла немає. Позивач зверталася до Лозівського ВП ГУНП в Харківській області з заявою про те, що її чоловік [PERSON] не впускає її до квартири, співвласником якої вона є. Із листа начальника Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 02.07.2020 року вбачається, що з [PERSON] була проведені бесіда, в ході якої він підтвердив той факт, що [PERSON] в спірній квартирі не проживає, йому відомо, що в Лозівському міськрайонному суді Харківської області знаходиться на розгляді позов з приводу вселення її до квартири, вселення її в дане помешкання буде можливим лише після рішення суду. Факт того, що відповідач перешкоджає [PERSON] користуватися спірною квартирою підтверджується письмовими заявами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в яких зазначено, що [PERSON] , її чоловікові [PERSON] та його синові [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . З грудня 2019 року [PERSON] в даній квартирі не проживає. Її чоловік [PERSON] змінив замок до вхідних дверей квартири, тому [PERSON] не має можливості потрапити до житла, в зв`язку з чим вона змушена винаймати собі інше житло. В квартирі залишилися її особисті речі та речі, придбані подружжям під час спільного проживання. [PERSON] неодноразово зверталася до [PERSON] з питанням щодо вселення її до квартири, однак він тільки загострює ситуацію, чим фактично знущається над нею. У [PERSON] з`явилися борги через необхідність сплачувати плату за оренду житла, погіршився стан здоров`я, останній час позивач перебувала в депресивному стані, була безрадісною та постійно плакала. Таким чином, відповідач своїми діями порушує право позивача на вільне користування квартирою, яка належить їй на праві спільної сумісної власності. Доказів про наявність позову про визнання майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] особистою власністю [PERSON] відповідач суду не надав. В натурі поділ не проводився, порядок користування житлом не визначався. Згідно ст.\~9\~ЖК Української\~РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч.1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно, може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення,призначені для постійного проживання. Згідно ст.\~317\~Цивільного кодексу\~України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст.\~321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який враховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав,передбачених законом. Пунктами 33, 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до змісту положень статей 391, 396\~ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов`язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Оскільки право власності є абсолютним правом, що виключає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник на підставі ст. 391 ЦК України та ст. 150 ЖК України може захистити своє порушене право шляхом вселення. Позивач не має ані ключів, ані доступу до спірної квартири, а відповідач відмовляється добровільно пустити її до спірної квартири для проживання, а тому позивач позбавлена можливості користуватись своєю власністю. Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні спірною квартирою на протязі тривалого часу. Отже, позовна вимога про усунення перешкод в користуванні квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення до неї та зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні вказаною квартирою підлягає до задоволення, оскільки відповідач відмовляється добровільно пускати позивача до квартири та з даного приводу позивач зверталася до правоохоронних органів, що свідчить про те, що відповідач чинить позивачу перешкоди в користуванні їх спільною власністю та право позивача має бути відновлено шляхом вселення та зобов`язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні [PERSON] спільним майном. Відповідно до статті 23\~Цивільного кодексу\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною першою ст.\~1167\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно практики Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Оцінивши доводи позову в частині обґрунтування завданої моральної шкоди, суд дійшов висновку про те, що оскільки [PERSON] позбавлена можливості користуватися належним їй майном, та з урахуванням того, що суд дійшов висновку про наявність порушення відповідачем прав позивача, оскільки саме [PERSON] чинить позивачу перешкоди у користуванні майном, суд вважає за можливе задовольнити частково вимоги [PERSON] , стягнувши з відповідача 1000 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що ухвалою суду від 03 березня 2020 року [PERSON] звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом. Тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: partial