Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами на утримання дружини у розмірі 9849,45грн. (дев'ять тисяч вісімсот сорок дев'ять гривень сорок п'ять копійок) за період з 10.04.2012р. по [INFO], пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 3083,60грн. (три тисячі вісімдесят три гривні шістдесят копійок). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26 грудня 2009 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON]. На підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.09.2012 р. у справі № 2034/6347/2012 шлюб розірвано. Рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі № 2034/4911/2012 від 12.09.2012р. стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 400,00грн. (чотириста гривень нуль копійок) до досягнення дитиною трьох років. На підставі виконавчого листа Харківського районного суду Харківської області у справі № 2034/4911/12 виданого 08.10.2012р., відділом державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області було відкрито виконавче провадження. Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 35909784 від 14.10.2014р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2034/4911/12 виданого 08.10.2012р. закінчено у зв'язку з досягненням дитиною трирічного віку. Однак, відповідач не сплачував аліменти на утримання позивача, з огляду на що за період з 10.04.2012р. по [INFO] утворилась заборгованість у розмірі 9849,45грн. Розмір і наявність заборгованості підтверджуються розрахунком заборгованості по стягненню аліментів від [INFO] затвердженим начальником ВДВС Нововодолазького РУЮ Харківської області. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, згідно якої уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю та за участю його представника, яка надала до суду заперечення на позовну заяву у яких, з урахуванням доповнень просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також представник відповідача надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутністю. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, вивчивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 2009 року по 12 вересня 2012 року. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим Мереф'янською міською радою Харківського району Харківської області 26.12.2009р. та копією рішення Харківського районного суду Харківської області від 12.09.2012р. у справі № 2034/6347/2012. Від даного шлюбу [INFO] у сторін народилася донька - [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.05.2011 р. Рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі № 2034/4911/2012 від 12.09.2012 р. стягнуто з відповідача аліменти на утримання Позивача у розмірі 400,00грн. щомісячно, починаючи з 10.04.2012р. і до досягнення дочкою [PERSON], яка народилася [INFO]. трирічного віку. На підставі виконавчого листа Харківського районного суду Харківської області у справі № 2034/4911/12 виданого 08.10.2012р. відділом державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області було відкрито виконавче провадження. Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 35909784 від 14.10.2014р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2034/4911/12 виданого 08.10.2012р. закінчено у зв'язку з досягненням дитиною трирічного віку. Відповідач не сплачував аліменти на утримання позивача, з огляду на що за період з 10.04.2012р. по [INFO] утворилась заборгованість у розмірі 9849,45грн. Розмір і наявність заборгованості підтверджуються копією розрахунку заборгованості по стягненню аліментів від [INFO] затвердженою начальником ВДВС Нововодолазького РУЮ Харківської області. Представник Відповідача надала до суду заперечення, в яких з урахуванням доповнень, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Так, представник відповідача обґрунтовує свою правову позицію, з огляду на вимоги пункту 7 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, у якому зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів. Отже на думку представника відповідача, у разі існування боргу зі сплати аліментів на утримання матері дитини, Постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 35909784 від 14.10.2014р. була прийнята з порушенням норм законодавства. З огляду на наведені обставини, захист прав позивача повинні здійснюватися шляхом оскарження даної постанови і відновлення виконавчого провадження, а не шляхом стягнення заборгованості з аліментів. З такою правовою позицією суд не може погодитись з огляду на те, що частиною 1 статті 5 Цивільного кодексу України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно частини 2 даної статті акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Також, у відповідності до частини 3 вказаної вище норми, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, для регулювання спірних правовідносин повинно застосовуватись, законодавство, що діяло на час прийняття Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 35909784 від 14.10.2014р. Так, згідно пункту 6 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції від 20.07.2014р., виконавче провадження підлягає закінченню у разі закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. З огляду на наведене, Постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 35909784 від 14.10.2014р. було прийнято згідно вимог законодавства, яке діяло на той час. Частиною 2 статті 84 СК України передбачено право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно частини 2 статті 194 СК України якщо за виконавчим листом, пред'явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв'язку з розшуком платника аліментів або у зв'язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. Також, представник відповідача заперечує, проти задоволення позовних вимог в частині сплати заборгованості з аліментів на утримання позивача, посилаючись на те, що відповідачу не було відомо про відкрите виконавче провадження щодо стягнення з останнього аліментів на утримання дружини. Дана обставина не може бути прийнята судом до уваги, з огляду на те, що відповідач був присутнім при ухваленні рішення Харківського районного суду Харківської області у справі № 2034/4911/2012 від 12.09.2012р., яким стягнуто з відповідача аліменти на утримання позивача. Так, в даному рішенні вказано, що «Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що аліменти на утримання дружини він сплачувати не заперечує». Таким чином, суд вважає безпідставними заперечення представника відповідача проти задоволення позову у частині стягнення заборгованості за аліментами на утримання позивача у розмірі 9849,45грн. Також, представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання позивача у розмірі 3083,60грн., обґрунтовуючи наступним: Частиною 1 статті 196 СК України передбачено право одержувача аліментів на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Однак, на думку представника відповідача, дана норма права регулює правовідносини, які пов'язані зі стягненням неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів тільки на утримання дитини, оскільки стаття 196 СК України міститься у главі 15 Сімейного кодексу України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання». З огляду на таке стягнення неустойки (пені) не може бути застосовано за прострочення сплати аліментів на утримання позивача. З наведеним, суд не може погодитись, з огляду на те, що стаття 196 СК України не містить вимог про стягнення неустойки (пені) тільки на утримання дитини. Так, дана норма має загальний характер та регулює правовідносини щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів як на утримання дитини так і стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання матері дитини. Також, в обґрунтування заперечень у частині стягнення пені за несплату аліментів на утримання позивача, представник відповідача вказав, що передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Пунктом 22 Постанови Пленум Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Однак, представник відповідача не надав до суду доказів обґрунтування відсутності вини відповідача в несплаті аліментів на утримання позивача. Необізнаність відповідача про відкрите виконавче провадження щодо стягнення з останнього аліментів на утримання позивача не може бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку сплати цих аліментів. За таких обставин, суд вважає безпідставними заперечення представника відповідача проти задоволення позову у частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання позивача у повному розмірі. Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги майнового характеру та остання звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів та пені, необхідно судові витрати покласти на відповідача у відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України. Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 1774-VІІІ, в редакції від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно до вимог наведеного Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленої законом на 01 січня календарного року, тобто за подання до суду заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, судовий збір складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2017р. складає 1600,00 грн. В зв'язку з чим необхідно стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved