Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивую-чи своє вимоги тим, що шлюб фактично розпався, причина розпаду - відсутність взаємопоро-зуміння, втрата почуттів один до одного та несумісність характерів. У зв'язку з наведеним просила шлюб розірвати. Від шлюбу мають доньок [PERSON], 05 червня 2002 року народ-ження, [PERSON], [INFO] та [PERSON], 03 вересня 2012 року народжен-ня. Позивач надала до суду заяву, в якій зазначила, що на заявлених вимогах про розірван-ня шлюбу наполягає, строк для примирення просить не надавати. Просить розгляд справи проводити за її відсутністю. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідо-млений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи він нього не надходи-ло. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукоза-писувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку\~ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 вересня 1999 року Червоноперекопською сільською радою Каховського району Херсонської області, актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-КГ № 001495 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7,8). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюють-ся\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1\~ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7,\~Конвенції про захист прав людини і основоположних сво-бод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі свої-ми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виника-ють зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105,\~110,\~112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1\~\~ст.110 СК України). Згідно зі\~ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні, має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання под-ружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає за-доволенню.

Outcome: approved