Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою. Свої вимоги обгрунтовує тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 листопада 2017 року о 19 год. 40 хв. був пошкоджений її автомобіль. Особою, винною у даній ДТП визнано відповідача [PERSON] , який згідно з Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. За результатами висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 15 січня 2018 року, проведеного ФОП [PERSON] на її замовлення, вартість матеріальних збитків складає 313 562,57 грн. Вартість експертного товарознавчого дослідження склала 1500 грн. У зв`язку із пошкодженням автомобіля вона звернулась до страхової компанії «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС», яка виплатила страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн. Оскільки власником автомобіля MITSUBISHI GALANT д.н.з. [NUMBER] є відповідач [PERSON] тому заподіяну шкоду в розмірі 216 062,57 грн. просить стягнути з відповідачів солідарно. У відзиві на позов відповідач [PERSON] позов не визнала стосовно стягнення матеріальних збитків з неї, оскільки автомобіль MITSUBISHI GALANT д.н.з. [NUMBER] вона успадкувала після смерті свого чоловіка, водійських прав не має. Відповідач [PERSON] є її знайомий та попросив надати йому автомобіль у тимчасове володіння та користування, оскільки він має посвідчення водія на право керування транспортним засобом. На початку 2017 року вона добровільно передала [PERSON] реєстраційний документ на транспортний засіб, а саме на автомобіль MITSUBISHI GALANT д.н.з. [NUMBER] , та дозволила володіти та користуватися даним автомобілем. Постановою суду відповідач [PERSON] визнаний винним у скоєнні ДТП. Вважає, що її діями або бездіяльністю позивачеві не було заподіяно шкоди. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 02 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27 серпня 2019 року на 14-00 год. в загальному провадженні. 27 серпня 2019 року, ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26 вересня 2019 року на 09-00 год. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача матеріальні збитки у розмірі 216 062,57 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити з підстави викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, 30 листопада 2017 року о 19-й годині 40 хвилин [PERSON] керуючи автомобілем MITSUBISHI GALANT д.н.з. [NUMBER] (належний на праві власності [PERSON] ) в м. Черкаси по вул. Хіміків на регульованому перехресті із вулицею Пастерівська , не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення із автомобілем NISSAN JUKE д.н.з. [NUMBER] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси у справі про адміністративне правопорушення від 25 січня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно пп. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до висновку за результатами експертного авто-товарознавчого дослідження від 15 січня 2018 року № 003/18, виконаного судовим експертом авто товарознавцем [PERSON] на замовлення [PERSON] для цілей страхового відшкодування, вартість матеріальних збитків, заподіяних при ДТП власнику автомобіля NISSAN JUKE д.н.з. [NUMBER] складає 313562,57 грн. Згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК-7276825 від 18 серпня 2017 року та Страховим Актом ЦВ-ЦВ-4868, затвердженого 05 травня 2018 року ТДВ «Страхове товариство з додатковою відповідальністю «ГЛОБУС» виплатило [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн. Згідно ч.1 ст.1187 ЦК України - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та для інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦКУ - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Статтею 1188 ЦК України врегульовано правила відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Згідно ч.1 ст.1188 шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: зокрема, 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) ( ст. 1194 ЦК України) З наданих доказів встановлено факт ДТП і пошкодження майна позивача (автомобіля). Також в судовому засіданні встановлено, позивач є власником автомобіля NISSAN JUKE д.н.з. [NUMBER] , який був пошкоджений в результаті даної ДТП, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Таким чином, за приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК та ч.1 ст.1166 ЦК України, сукупність яких має застосовуватись до спірних правовідносин, що виникли з заподіяння шкоди між двома джерелами підвищеної небезпеки, у позивача виникло право вимагати повного відшкодування завданої йому шкоди, а у заподіювача шкоди виникло деліктне зобов`язання по її відшкодуванню. Оскільки володільцем джерела підвищеної небезпеки і безпосереднім заподіювачем шкоди був водій [PERSON] , який на законній підставі керував транспортним засобом, то зобов`язання по відшкодуванню завданої позивачу шкоди виникло безпосередньо у нього як у заподіювача шкоди і володільця джерела підвищеної небезпеки на час ДТП, в якій заподіяно шкоду. У відповідності зі статтею 1194 ЦК України різницю у виплаченому страховому відшкодуванні та заподіяними збитками в сумі 216 062,57 грн. повинен відшкодувати безпосередньо заподіювач шкоди - у даному випадку водій - винуватець в ДТП, тобто відповідач [PERSON] . Щодо підстав для покладення обов`язку по відшкодуванню шкоди на відповідача [PERSON] , як на власника транспортного засобу, яким заподіяно шкоду в даній ДТП майну потерпілого, то суд не вбачає для того законних підстав, виходячи з наступного. Суд виходить з приписів ст. 1166 ЦК України і ст. 1188 ЦК України, згідно яких відповідальним за шкоду є заподіювач шкоди, тобто у даному випадку водій, який з законних підстав керував транспортним засобом і який був володільцем джерела підвищеної небезпеки. Оскільки позивач пред`являє позовні вимоги одночасно до двох відповідачів, покладає обов`язок щодо відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди одночасно і на винуватця ДТП і на власника транспортного засобу, винного у ДТП, не визначаючи при цьому частки відповідальності кожного з них окремо, то суд виходить з того, що позов заявлено про солідарне стягнення. У даному ж випадку відсутнє заподіяння шкоди спільними діями чи з спільним умислом, відсутні підстави для солідарної відповідальності обох відповідачів. Ніяких доказів з цього приводу суду не надано і крім того, позовна заява не містить таких обґрунтувань, тому відсутні підстави для застосування положень ст.1190 ЦК України. Судом встановлено, що станом на момент ДТП відповідач [PERSON] не здійснювала діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не вчиняла будь-яких протиправних, винних по відношенню до позивача дій, внаслідок яких би позивачу було завдано шкоду. Відсутні законні підстави для визнання відповідача [PERSON] володільцем джерела підвищеної небезпеки станом на момент ДТП у розумінні статті 1187 ЦК України, так як джерелом підвищеної небезпеки є не саме майно (автомобіль), а діяльність, пов`язана з його використанням, і відповідальною за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, є особа, яка здійснює таку діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка керувала транспортним засобом на відповідній правовій підставі. Сам по собі той факт, що відповідач [PERSON] є власником транспортного засобу і відповідно має право володіння та користування своїм майном, не означає, що вона є заподіювачем шкоди у даній ДТП є що вона є відповідальним за заподіяну водієм шкоду. Вказане узгоджується з пунктом 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки № 4 від 01.03.2013 року, солідарну відповідальність перед потерпілим несуть особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними , сукупними діями, або діями з єдністю наміру . Згідно ст.14 ЦКУ цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виходячи з даних приписів закону на відповідача [PERSON] з тих підстав, що вона є власником автомобіля, при здійснені керування яким іншою особою було завдано шкоду позивачу, не може бути покладене зобов`язання, виконувати яке вона не зобов`язана. Таким чином, відсутня сукупність тих обставин, які мають бути наявними для покладення на [PERSON] відповідальності за завдану шкоду: протиправність дій відповідача [PERSON] та причинно-наслідковий зв`язок безпосередньо між її діями і шкодою, завданою позивачу, а також відсутні інші правові підстави для покладення на неї такої відповідальності. Оскільки не встановлено підстав для стягнення шкоди з відповідача [PERSON] , суд приходить до висновку, що різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою підлягає стягненню з відповідача [PERSON] .. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору в сумі 2160,64 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає до частково задоволення. Враховуючи вище наведене та

Outcome: approved