Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з тих підстав, що вона являється власницею домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Її колишній чоловік - відповідач по справі значиться зареєстрованим, однак у будинку не проживає, виїхав на постійне місце проживання в інше місце, його особисті речі відсутні, періодично відносно неї вчиняє домашнє насильство, чим створює позивачу перешкоди в користуванні її майном. Посилаючись на ці обставини, просила припинити відповідачу право користування домоволодінням та виселити його за вищевказаною адресою. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві позов підтримав повністю, просив слухати справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду був повідомлений належним чином. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши правові позиції сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до наступного висновку. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, - що під час перебування в шлюбі, за спільні кошти у 2015 році сторони придбали житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який 13 листопада 2015 року був зареєстрований за позивачем, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.6). Позивач з відповідачем розірвали шлюб, згідно рішення Сумського районного суду Сумської області від 09 грудня 2019 року (а.с.5). Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2020 року було затверджено мирову угоду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання об`єкта нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя, якою в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7,8). 15 травня 2020 року ухвалою Зарічного районного суду м. Суми між сторонами було затверджено мирову угоду, з якої вбачається, що, крім іншого, визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на 52/100 нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на 3-кімнатну квартиру, як об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] право особистої приватної власності на чотирикімнатну житлову квартиру, яка розрахована на мансардному поверсі трьох поверхового будинку, за адресою [ADDRESS] ; визнано за [PERSON] разом з сином [PERSON] право на користування та проживання в трикімнатній житловій квартирі за адресою: [ADDRESS] , на строк не менше ніж до 31.08.2021 року (а.с.9-11). Згідно копії довідки, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області № 529-II-II від 26.08.2020 року, [PERSON] дійсно є власником житлового будинку [ADDRESS] ; за вищевказаною адресою зареєстровані: 1) [PERSON] - власник; [PERSON] - колишній чоловік; 3) [PERSON] - син (а.с.12). Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що відповідач фактично з квітня 2019 року і по теперішній час в будинку не проживає, добровільно залишив домоволодіння, виїхав на постійне місце проживання в інше місце, його особисті речі у домоволодінні відсутні, відповідач періодично вчиняє сварки, перешкоджає їй користуватися належним їй майном. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Виходячи з положень ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеженим в його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь- яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права та інтересу, зокрема з позовом про припинення дії, яка порушує право. Позивач є власницею буд. [ADDRESS] , в силу положень статті 391 ЦК України позивачка має право вимагати усунення будь-яких порушень її права, в тому числі і шляхом виселення відповідача, який не є членом сім`ї власниці будинку і не має права власності на частку в спірному будинку, добровільно залишив зареєстроване місце проживання. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved