Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання правочину недійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не мала на меті укладати будь які кредитні договори, а лише звернулася до ФОП [PERSON] за консультацією з приводу встановлення ПВХ. Їй було надано заяву №ABH0RG191720138881 від 18.10.2017 року, проте позивач в момент підписання не знала, що підписує саме Договір про надання їй кредиту у розмірі 4\~775,68 грн., зі сплатою 0,12% з кінцевим терміном повернення 17.10.2020 року. Крім того, зазначає, що у п.9 заяви зазначено, що позичальнику надається кредит шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП [PERSON] Проте жодних договірних відносин позивача з ФОП [PERSON] не існує. Також, відсутні докази надання позивачу кредиту, оскільки відсутні платіжні й документ на підтвердження цього. Тому позивач вважає, що умови вказані в заяві №ABH0RG191720138881 від 18.10.2017 року не відповідають вимогам справедливості та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та їх слід визнати недійсними. 29 лютого 2018 року позовна заява прийнята до провадження та ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. 07 березня 2018 року до суду надійшов відзив ПАТ «Акцент-Банк» , із якого вбачається, що позивачем не доведено факт обману з боку відповідача, всі умови кредитування, як то передбачає законодавство України, були розяснені позивачці в момент укладання договору, про що свідчать її підписи на Заяві позивальника, паспорті кредиту та Графіку його погашення. У звязку з чим, просить відмовити у задоволенні позову. 21 березня 2018 року позивачем до канцелярії суду подано відповідь на відзив відповідача, відповідно до якого позивач вважає висновки зазначені відповідачем у відзиві є помилковими. Наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до\~ст.279 ЦПК України,\~розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього\~Кодексу\~судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього\~Кодексу\~обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Відповідно до\~ст. 275 ЦПК України,\~суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Вимоги щодо строку розгляду справи не кореспондуються з положеннями\~ст. 278 ЦПК України, яка встановлює строки подання заяв сторін по суті справи, які, в свою чергу, залежать від часу отримання ухвали про відкриття провадження, надісланої рекомендованим листом з повідомленням учасникам справи, згідно ч. 11\~ст. 272 ЦПК України, часу отримання заяв сторін по суті справи, які ними надсилаються в порядку ч. 4 ст.178, ч. 3 ст. 179, ч. 3 ст. 180, ч. 3 ст. 181 ЦПК України\~іншим учасникам справи. В цей же час, суд не може обмежити право сторін на подання заяви по суті справи лише з підстави спливу строку, передбаченого\~ст. 275 ЦПК України, якщо ухвалу про відкриття спрощеного провадження, заяву по суті справи іншої сторони, отримано такою стороною з поважних причин за межами цього строку, оскільки це призведе до порушення процесуального права. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.ст.\~15,\~16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами\~ст. 12 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 18.10.2017 року позивач підписала Заяву Позичальника №ABH0RG191720138881. Згідно умов вказаної Заяви позивач отримує кредитні кошти у розмірі 4\~775,68 грн., зі сплатою 0,12% з кінцевим терміном повернення 17.10.2020 року. 18.10.2017 року позивачем було підписано Паспорт кредиту про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту. Також підписано графік погашення кредиту (№ Договору №ABH0RG191720138881 від 18.10.2017 року). Про надання позивачу кредитних коштів свідчить меморіальний ордер №BLFZ03UV91 від 18.10.2017 року на суму 4592,00 грн. В матеріалах справи мається рахунок фактура №15756 від 16.10.2017 року, наданої ФОП [PERSON] на встановлення метало пластикових конструкцій на суму 4\~592,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що докази, надані відповідачем повністю спростовують доводи, викладені позивачем у позовній заяві. Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, де одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язань. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed