Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить суд: зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] надати [PERSON] ключі від квартири [ADDRESS] ; визначити спільний порядок користування квартирою між [PERSON] та [PERSON] . Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01.07.2014. Інша Ѕ частина спірної квартири належить відповідачу [PERSON] , який є її рідним братом. Зазначає, що спірна квартира складається з однієї кімнати площею 17,9 кв.м, загальна площа квартири становить 29 кв.м. Вказує, що їй на даний час відповідач становить перешкоди в користуванні зазначеною квартирою, мотивуючи це тим, що він є одноособовим власником і тільки він має право користуватися цією квартирою на свій власний розсуд. Фактично відповідач одноособово користується спірною квартиною, виключно для своїх цілей. Також, позивач вказує, що на всі її прохання щодо надання доступу до квартири та ключів з метою користування нею, відповідач не реагує, а тому позивач як власник Ѕ частини квартири не має вільного доступу до квартири та не може користуватись нею. При цьому, позивач зазначає, що сторони не досягли згоди щодо вирішення порядку користування квартирою та встановлення конкретного порядку користування квартирою. За вказаних вище обставин позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та встановлення порядку користування житловим приміщенням. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила позов задовольнити в повному обсязі. 20.03.2017 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. Ухвалою суду від 20.03.2017 в справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у порядку, визначеному ч. 1 ст. 130 ЦПК України. Про причину неявки суд до відома не поставив. Відповідно до ч. 3, 5, 8 ст. 128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Враховуючи вимоги даної норми закону суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи думку представника позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, допитавши свідка, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Судом встановлено, що позивач є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01.07.2014 (а.с.а.с. 4-5). З даних Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6) вбачається, що право власності на Ѕ частину спірної квартири зареєстровано 05.11.2014 за [PERSON] . Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна (а.с. 7) інша Ѕ частина квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому чиняться перешкоди з боку відповідача у користуванні спірною квартирою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є дочкою позивачки [PERSON] суду пояснила, що дійсно між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Також, суду пояснила, що відповідач чинить перешкоди в користуванні квартирою, не дає ключів та не впускає позивача до житлового приміщення. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Вирішуючи даний спір, суд приймає до уваги той факт, що сторони є співвласниками спірної квартири в рівних частках. Відповідно до ст. 316-317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Згідно ст. 155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Виходячи з аналізу чинного законодавства, що регулює право власності на житлове приміщення, вбачається, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК України). Згідно зі ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене вище, оцінюючи матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині наявності перешкод з боку відповідача у користуванні спірною квартирою, а тому позов [PERSON] в частині зобов`язання [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] та зобов`язання відповідача надати позивачу ключі від спірної квартири, підлягають задоволенню. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визначення спільного порядку користування квартирою між [PERSON] та [PERSON] , оскільки позов в цій частині є необґрунтованим. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial