Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Позивач звернулася із позовом до суду та просить постановити судове рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 26.02.1994 року, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та просить залишити проживати останнього з нею. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 26.02.1994 року вона уклала шлюб з відповідачем, однак подружнє життя не склалося, через несумісність характерів, сварки та різні погляди на сімейне життя. Від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] Позивач в судове засідання не зявилась, про дату та час слухання справи повідомлялась належним чином. Матеріали справи містять заяву [PERSON], в якій остання просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судові засідання не зявляється, заяви про розгляд справи за його відсутності не подає, заперечень щодо позову не надає. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 26 лютого 1994 року Відділом запису актів цивільного стану Жовтоводського міського виконавчого комітету Дніпропетровської області, за актовим записом № 79, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. При цьому дошлюбне прізвище позивача «Терещенко» (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 15 травня 2000 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 143, від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.9). Однак, на теперішній час подружні стосунки між сторонами припинені і відновлювати відносини [PERSON] не бажає. Причиною розпаду сім'ї стала несумісність характерів, часті сварки та різні погляди на сімейне життя. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом\~ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і вважають, що примирення між ними не можливе, від спільного життя сторони мають неповнолітнього сина, суд вважає що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. При цьому, позивач виявила бажання після розірвання шлюбу залишити прізвище «Сергєєва».

Outcome: approved