Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами та розстрочення сплати заборгованості за аліментами. В своїй заяві позивач зазначив, що з 2005 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку [PERSON]. У вересні 2009 року рішенням суду їх шлюб було розірвано, донька залишилася проживати з відповідачем. До 2010 року він добровільно надавав допомогу відповідачу на утримання дитини. Проте згодом відповідач почала створювати перешкоди у спілкуванні з дитиною, змінила місце проживання та номер телефону, в результаті чого, він був позбавлений можливості забезпечувати дитину та спілкуватися з нею. Наприкінці червня 2017 року він дізнався про стягнення з нього аліментів та існування заборгованості по їх сплаті, шляхом отримання за місцем роботи постанови Глобинського районного відділу ДВС від 26.05.2017 року, згідно якої заборгованість по аліментам станом на 26.05.2017 року складає 67014, 00 грн. та звернуто стягнення на його доходи у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу. З 07.09.2012 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі від якого має двох малолітніх дітей [INFO] та [INFO], його дружина з вересня 2017 року працювати не буде, оскільки йде у відпустку по догляду за дитиною, він є одним працюючим у сім'ї, отримує лише заробітну плату, крім того у нього існують боргові зобов'язання за кредитними договорами. Оскільки щомісячні платежі за кредитами, а також відрахування з його заробітної плати 50 % аліментів ставить його сім'ю в надзвичайно скрутну ситуацію, він перебуває у тяжкому матеріальному стані, просив суд, частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, що стягуються за виконавчим листом № 2-358 від 20.07.2010 року і визначити її у розмірі 30000 грн. замість 67014,00 грн. та розстрочити сплату заборгованості за аліментами, зобов'язавши відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області утримувати з усіх видів доходів 30% щомісячно до повного погашення заборгованості у розмірі 30000 грн. з вирахуванням виплат вже здійснених боржником. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги підтримував в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, заперечувала проти позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду причину своєї неявки, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об'єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Як вбачається з Постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26.05.2017 року, у Глобинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебуває виконавче провадження № 21848347 по примусовому виконанні виконавчого листа № 2-358 виданого 20.07.2010 року Глобинським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ? частина. Крім того встановлено, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 26.05.2017 року складає 67014,00 грн. Боржник працює в Селецькій сільській раді, в зв'язку з чим постановлено здійснювати відрахування із доходів боржника у розмірі 50 % до виплати загальної суми боргу (а.с. 4,5). [PERSON] з 07 вересня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, а також має двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6-8). Крім того, як встановлено судом у позивача існують кредитні правовідносини з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.9-13, 15-17). Згідно довідки про стан кредиту, [PERSON] заборгованості за кредитом, а також прострочених платежів немає (а.с.14). Як вбачається з Відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДФС України, [PERSON] працює в Селецькій сільській раді та отримує заробітну плату (а.с.18). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст.197Сімейного кодексу України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Судом встановлено, що позивач є особою працездатного віку, працює, суду не надано доказів наявності у позивача тяжкої хвороби. Іншими обставинами, що мають істотне значення позивач зазначає наявність у нього нової сім'ї, двох дітей та заборгованості за кредитами. Аналізуючи зазначені доводи позивача, суд зазначає, що наявність у нього дружини, а також народження інших дітей, не позбавляє його обов'язку утримувати першу дитину та сплачувати аліменти на її утримання. Також суд не визнає обставиною, що має істотне значення,наявність у позивача кредитних правовідносин, оскільки він які фізична особа, наділений правами укладати будь-які договори, які не заборонені законом, що також не позбавляє його обов'язку утримувати дитину. Як зазначено в ч. ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма закріплена у статті 8 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Заборгованість за аліментами в сумі 67014,00 грн. свідчить про те, що позивач не виконує свій обов'язок по утриманню дитини, чим грубо порушує її права на належні умови життя. Часткове звільнення позивача від сплати заборгованості за аліменти, а також їх розстрочка, призведе до повторного порушення прав дитини, отже підстави для такого звільнення повинні бути виключними, разом з тим, суду не надано обставин, що має істотне значення, які свідчать про неможливість позивача сплачувати заборгованість по аліментам. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення. При відкритті провадженні у справі, судом було відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судом рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в 1280,00 грн.

Outcome: dismissed