Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу та штрафних санкцій за договором позики. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] 02 грудня 2014 року взяв у неї в борг грошові кошти в розмірі 40\~000 гривень, які були передані йому в той же день, про що відповідачем була написана власноручно розписка. Відповідач [PERSON] зобовязався повернути вказані кошти в строк до 01 березня 2015 року, але не виконав свого обовязку і до дня звернення з позовом до суду. З посиланням на ст.ст. 625,1046,1047,1048 ЦК України позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 40\~000 гривень 00 копійок, а також 3% річних від простроченої суми в розмірі 1 049 гривень 80 копійок, інфляційні витрати в розмірі 12\~800 гривень 00 копійок, а всього 53 849 гривень 80 копійок. Позивач [PERSON], яка належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.26,27), в судове засідання 03 березня 2016 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила, а її інтереси в судовому засіданні представляв [PERSON], який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 30 січня 2016 року (а.с.10-11). Представник позивача в судовому засіданні 03 березня 2016 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 03 березня 2016 року заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що фактично грошові кошти не отримував, проте розписку написав власноручно у звязку з тим, що між ним та його колишньою дружиною позивачкою по справі, виникли суперечності з приводу спільно нажитого за час шлюбу майна, а саме автомобіля, який був придбаний за час шлюбу. Відповідач посилався на те, що самостійно після розлучення сплатив кредит за придбане авто, проте колишня дружина подала позов до суду про поділ цього майна та просила стягнути з нього 60\~000 гривень в якості половини вартості автомобіля. Але в процесі розгляду справи позивачка забрала свою заяву з суду, а відповідач виселився зі спільної квартири, написавши розписку про отримання в борг 40\~000 гривень. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Вимогами частини 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Відповідно до п. 5 Розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 17 гривень, а отже договір позики на суму, що перевищує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 170 гривень, повинен укладатися в письмовій формі. Судом встановлено, що згідно письмової розписки відповідач [PERSON] 02 грудня 2014 року отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 40\~000 гривень, які зобовязався повернути в строк до 01 березня 2015 року (а.с.8), оригінал якої був досліджений судом в судовому засіданні, а факт власноручного написання розписки не оспорювався відповідачем. На час подання позову до суду та на час розгляду справи судом, відповідач не виконав свої зобовязання щодо повернення боргу, доказів такого виконання суду не надав, проте заперечував факт реального отримання грошових коштів. В той же час відповідачем суду не надано доказів існування між сторонами будь-яких інших правовідносин, крім правовідносин, що випливають з договору позики, а згідно ст.ст. 10, 27 ЦПК України відповідач повинен довести та надати суду докази на обґрунтування своїх заперечень. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Під час дослідження розписки від 02 грудня 2014 року судом було встановлено, що такий письмовий документ має правову природу щодо підтвердження існування між сторонами правовідносин які виникають з договору позики, оскільки в тексті розписки зазначено про те, що [PERSON] отримав від позивачки грошові кошти, а також міститься посилання на те, що він зобовязується повернути грошові кошти в строк до 01 березня 2015 року. Відповідачем не було доведено належними доказами існування між сторонами будь-яких інших правовідносин, ніж правовідносини з договору позики, які б могли бути оформлені шляхом написання розписки, а тому суд вважає, що між сторонами дійсно виникли правовідносини з приводу договору позики. Висновок суду про наявність між сторонами правовідносин, які виникають з договору позики узгоджується з правовою позицією ВСУ, яка викладена в постановах від 13 травня 2015 року у справі № 6-144цс15 та від 11 листопада 2015\~року у справі № 6-1967цс15, в яких ВСУ зазначив, що підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів в борг і містить умови про їх повернення. У звязку з ненаданням відповідачем суду доказів виконання ним обовязків щодо повернення суми позики в строк до 01 березня 2015 року, позовні вимоги в частині стягнення отриманої позики в розмірі 40\~000 гривень підлягають задоволенню. Судом встановлено, що на час звернення з позовом до суду відповідачем прострочено повернення суми боргу та строк прострочення, згідно розрахунку позивача станом на 15 січня 2016 року (а.с.4) становить 321 день. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору відповідно до ст. 628 ЦК України становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. За змістом ст. 610 ЦК України несплата боржником суми боргу вважається порушенням зобовязання, у цьому разі відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України \~ тобто сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунком позивача (а.с.4) було нараховано 3% річних від простроченої суми в розмірі 1\~049 гривень 80 копійок та 12\~800 гривень інфляційних збитків, які також підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, суд вважає, що у звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань щодо повернення отриманих у борг грошових коштів, є правові підстави для задоволення позову у повному обсязі зі стягнення суми боргу, штрафних санкцій на користь позивача. У звязку з задоволенням позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved