Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що у вказаній квартирі проживає та є зареєстрованою з 16 грудня 2008 року. Відповідач хоча зареєстрований у вказаній вище квартирі, однак в ній не проживає, участі в її утриманні не приймає, що підтверджується відповідними актами ЛКП та рішенням суду в справі про розірвання шлюбу. Як на підставу позову посилається на положення ст. 71, 72 ЖК України, ст. 16, 391 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою суду від 28 лютого 2020 року прийнято позов до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотання сторони відповідача та карантинними заходами. Заочним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2020 року позов було задоволено та визнано [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . 12 січня 2021 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката Демиденка Г.О. про перегляд заочного рішення суду від 11 грудня 2020 року. Ухвалою суду від 27 січня 2021 року заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2020 року було скасовано та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Плат Є.І., яка діяла на підставі ордера серії ЛВ № 160186 від 5 лютого 2020 року, позов підтримали з мотивів викладених в ньому, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні подав заяву, відповідно до якої позов визнає в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Демиденко Г.О., який діяв на підставі ордера серії КВ № 409573 від 22 березня 2020 року підтримав подану відповідачем заяву про визнання позову. Представник третьої особи [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від 5 січня 2021 року відносно задоволення позову не заперечила. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. \~ Згідно з ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Стаття 78 ЖК України визначає, що тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім`ї наймача, він зобов`язаний забезпечити належне утримання приміщення. Члени сім`ї, що проживають у жилому приміщенні, наймач якого тимчасово відсутній (статті 71, 73), вправі користуватися всім займаним приміщенням. При цьому вони здійснюють права і обов`язки за договором найму цього приміщення. Згідно з ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. В судовому засіданні встановлено, що осоновним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що стверджується розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради № 1020 від 22 липня 2004 року. З довідки ЛКП «Дім» від 27 грудня 2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 12 листопада 2001 року [PERSON] , з 16 грудня 2008 року [PERSON] . З наданих суду позивачем квитанцій про сплату за житлово-комінальні послуги вбачається, що позивач несе витрати на утримання квартири [ADDRESS] . З актів ЛКП «Дім» від 25 жовтня 2019 року, 28 листопада 2019 року, 26 грудня 2019 року вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає. З акту ЛКП «Господар» від 21 жовтня 2020 року вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2010 року. З листів Орівської сільської ради Сколівського району Львівської області від 24 квітняч 2020 року № 172 та від 10 липня 2020 року № 300 вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS] з 2010 року та за ним закріплювався соціальний працівник. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 січня 2020 року в справі № 463/9150/19 шлюб між сторонами у справі [PERSON] і [PERSON] було розірвано (http://www.reestr.court.gov.ua/Review/87014099). З копії позову [PERSON] про розірвання шлюбу вбачається, що він вказує про те, що більше десяти років не проживає з [PERSON] . Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована та проживає позивач з 16 грудня 2008 року. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, проте не проживає в даній квартирі понад шість місяців, враховуючи визнання позову зі сторони відповідача, суд приходить до переконання, що відповідача слід визнати втратившим право на користування вказаним житловим приміщенням. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача понесені нею судові витрати в розмірі 840,8 гривень судового збору.

Outcome: approved