Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що, їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 12 березня 2002 року належить будинок під номером 161 по вулиці Центральна села Зеленьки Миронівського району Київської області. Даним будинком для проживання користувався відповідач. З 2010 року відповідач в будинку не проживає, проте залишається зареєстрованим в ньому. Просив визнати його таким, що втратив право користування будинком під номером 161 по вулиці Центральна села\~Зеленьки Миронівського\~району Київської області з тих підстав, що він більше року в будинку не проживає. Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 28 серпня 2018 року відкрито провадження у справі. Відповідач відзиву на позов не подав. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. В обґрунтування заявлених вимог послався на обставини, викладені в поданій до суду заяві. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України за місцем проживання, зареєстрованим у встановленому порядку. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач вдруге не зявився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 210, 223 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Норми статей 15, 16, 386, 391\~ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень вказаних норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником будинку під номером 161 по вулиці Центральна села Зеленьки Миронівського району Київської області. Вказані обставини підтверджуються договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченим 12 березня 2002 року державним нотаріусом Миронівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 1029. Відповідач, який є сином колишньої дружини позивача, проживав та був зареєстрований в даному будинку з ініціативи власника. Вказані обставини зазначені позивачем та підтверджені даними довідки № 544 від 17 липня 2018 року, виданої виконкомом Зеленьківської сілької ради Миронівського району Київської області. Згідно положень ст. 156 ЖK України члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку. Яких-небудь угод з приводу користування будинком при вселенні з відповідачем не укладалось. Відповідач є особою, яка набула права користування належним позивачам житловим приміщенням, вселилась у нього у встановленому порядку як член сімї власника, однак певний час без поважних причин в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що у 2010 року відповідач залишив своє місце проживання та не зявлявся у житловому приміщенні до даного часу, тобто строком понад рік. Даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи та показаннями допитаного в судовому засіданні свідка. Із актів обстеження житлово-побутових умов позивача від 05\~січня 2018\~року,\~05\~лютого 2018\~року,\~05\~березня 2018\~року,\~ 03\~квітня 2018\~року, 03 травня 2018 року, 07 червня 2018 року, 05 липня 2018 року, 07 серпня 2018 року вбачається,\~що [PERSON]\~в будинку\~під номером\~161\~по вулиці\~Центральна села\~Зеленьки Миронівського\~району Київської\~області не\~проживає,\~його особистих речей у будинку не виявлено. Допитаний судом свідок [PERSON] показала, що відповідач [PERSON] з сімєю не проживає, у будинку позивача відсутній. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Вказані норми процесуального права вказують на необхідність доведення стороною, що звернулась до суду, належними та допустимими доказами вимог, що нею заявлені. Заявлені вимоги є доведеними. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Відповідач [PERSON] не користується будинком під номером 161 по вулиці Центральна села Зеленьки Миронівського району Київської області більше року без поважних причин. Позовна вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, ґрунтується на вимогах закону. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 15, 16, 317, 319, 386, 391, 405, 406 ЦК України, ст. 156 ЖK України,

Outcome: approved