Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, а саме просить: визнати втраченим Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданого 12 серпня 2003 року Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №611/6, виданого на ім'я [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку [NUMBER], масив [NUMBER], площею 4,2 га, що розташована на території Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача, Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла баба позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дністровському Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №17 (ас. 4). [INFO] померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 03.02.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Білгород-Дніетровеькому Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис за №74 (а.с. 5). Той факт, що [PERSON] була матір'ю позивача підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER], виданого 01.03.1972 року виконавчим комітетом Бритівеької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актовий запис №28, в якому в графі «мати» вказана [PERSON]. Також факт, що [PERSON] була бабою позивача, підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00016890666, виданим 19.07.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Витягом з Державного реєст ру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, виданим 19.07.2016 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, [NUMBER], масив [NUMBER], площею 4,22 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Володимирівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с. 10). Згідно ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до листа завідувача Б-Дністровської районної державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] інших спадкоємців, які претендували б на прийняття спадщини або мали право на обов'язкову частку у спадщині немає. Як вбачається з матеріалів справи, позивач є єдиним спадкоємцем майна померлої [PERSON] - матері позивача, яка як спадкоємець першої черги за законом прийняла спадщину після її померлої матері [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак не отримала свідоцтво про прийняття спадщини у зв'язку зі смертю, тому з урахуванням положень ст. 1276 ЦК України спадкове майно померлого спадкодавця [PERSON] в порядку спадкової трансмісії перейшло до її дочки - позивача [PERSON]. Згідно ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На даний час позивач не може оформити свої спадкові права відносно земельної ділянки, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа, у зв'язку із чим позивач була змушена звернутися до суду. Вказане підтверджується литом завідувача Б-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 25.01.2017 року вих. №14/02-17 . Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.41 Конституції України кожний громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності отримується в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, судом встановлено, що позивач є спадкоємцем майна померлої [PERSON] за правом спадкової трансмісії та має право на отримання спадщини, однак позбавлена можливості зареєструвати право на спадкове майно на спірну земельну ділянку, оскільки оригінал держакту на право приватної власності на землю загублений. Таким чином права позивача, як спадкоємця підлягають захисту шляхом задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved