Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

Позивач звернулася з вищевказаним позовом до відповідачів в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане 30 травня 2000 року Горохівською державною нотаріальною конторою на [PERSON] , яке зареєстроване в реєстрі за №1-859, а також визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №338615, який виданий 20 лютого 2009 року Горохівською районною державною адміністрацією на ім`я [PERSON] на земельну ділянку площею 2,8955 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Терешківцівської сільської ради Горохівського району Волинської області на підставі розпорядження Горохівської районної державної адміністрації №366 від 03 жовтня 2008 року. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . В даному шлюбі в них народилося троє дітей, зокрема, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0215240 від 11 квітня 2000 року. Спадщина після померлого [PERSON] фактично була прийнята позивачкою [PERSON] та її сином [PERSON] , які спільно проживали із спадкодавцем. Однак відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») оформила дане спадкове майно на своє ім`я неправомірно, відтак отримала свідоцтво про право на спадщину за законом не входячи в коло спадкоємців за законом, визначених ст.529 ЦК УРСР, та повідомивши нотаріусу неправдиву інформацію про відсутність спадкоємців першої черги. Про існування спадкового майна позивачка дізналася лише 07 лютого 2018 року, коли звернулася до Горохівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на інше спадкове майно, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вважає, що вона незаконно позбавлена права на спадкування земельної ділянки, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 23 січня 2019 року до участі в даній справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали повністю із наведених у позовній заяві підстав, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні не заперечував факту неправомірної видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після померлого [INFO] [PERSON] , оскільки вона відповідно до вимог ст.529 ЦК УРСР не входила до кола спадкоємців за законом. Разом з тим, [PERSON] як в судовому засіданні так і в поданій до суду письмовій заяві просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивачка дізналася про існування оскаржуваного свідоцтва ще 19 лютого 2013 року коли на її ім`я було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на майно спадкодавця [PERSON] . З огляду на це, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник відповідача, Горохівської державної нотаріальної контори, Островська Т.В. , в судове засідання не з`явилася, однак в письмові заяві до суду позову не визнала, оскільки оскаржуване свідоцтво видавалося відповідно до чинного законодавства та наданої спадкоємцем довідки виконкому Терешківцівської сільської ради Горохівського району Волинської області. Розгляд справи просила проводити у її відсутність. Співвідповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав повністю, вважає, що оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] видане незаконно, оскільки остання не входила до кола спадкоємців за законом. Не заперечував щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Представники відповідачів, Горохівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Волинській області міжрайонного управління у Горохівському та Локачинському районах відділ у Горохівському районі та Терешківцівської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не з`явилися, хоча повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань не подавали. Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали справи та надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до наступного висновку. Свідоцтвом про шлюб стверджується, що позивачка [PERSON] 10 листопада 1957 року в Терешківцівській сільській раді Горохівського району Волинської області зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис №16. Згідно з свідоцтвом про смерть [PERSON] помер [INFO] . Як вбачається із спадкової справи №250 заведеної Горохівською державною нотаріальною конторою після померлого [INFO] [PERSON] , від імені [PERSON] до державної нотаріальної контори надходила заява про прийняття спадщини і 30 травня 2000 року їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) без вказівки на ступінь родинних відносин на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Райдуга» села Терешківці Горохівського району Волинської області розміром 2,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), належного померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0215240 від 11 квітня 2000 року. Дане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1-859. Також в матеріалах вищевказаної спадкової справи наявна довідка Терешківцівської сільської ради Горохівського району Волинської області за №176 від 06 травня 2000 року відповідно до якої єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON] Свідоцтвом про одруження стверджується, що [PERSON] 18 листопада 2001 року зареєструвала в Терешківцівській сільській раді Горохівського району Волинської області шлюб з [PERSON] , актовий запис №06, і змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». З сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0215240 від 11 квітня 2000 року вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності селянської спілки «Райдуга» розміром 2,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної частки в натурі (на місцевості). Відповідно до листа відділу у Горохівському районі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області №31-3-0.191-642/105-18 від 25 квітня 2018 року, сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0215240 від 11 квітня 2000 року не є втраченим, а знаходиться у відділі. Даний сертифікат, який було видано на ім`я [PERSON] , переоформлений відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкова справа №250 від 30 травня 2000 року і на його заміну було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №338615 на спадкоємця [PERSON] . Довідкою Терешківцівської сільської ради Горохівського району Волинської області №23 від 07 лютого 2013 року стверджується, що заповіт [PERSON] в сільській раді не посвідчувався, спадкоємицею померлого за законом є його дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом фактичного володіння спадковим майно. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом від 19 лютого 2013 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-99, спадкоємцем майна [PERSON] , зокрема, права на пайовий фонд майна на підставі Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат серії [NUMBER] , виданого Терешківцівською сільською радою 04 лютого 2013 року, є його дружина [PERSON] Довідкою Терешківцівської сільської ради Горохівського району Волинської області №697 від 21 листопада 2017 року стверджується, що заповіт [PERSON] в сільській раді не посвідчувався, спадкоємцями померлого за законом є його дружина [PERSON] , син [PERSON] та внуки - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Постановою державного нотаріуса від 07 лютого 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Постановою державного нотаріуса від 07 лютого 2018 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] було відмовлено. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР, що був чинним на день відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця. Згідно з ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Статтею 526 ЦК УРСР передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. Згідно з ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з ст.553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Відповідно до ст.560 ЦК УРСР спадкоємці закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Згідно з ст.561 ЦК УРСР - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду. Як встановлено судом, свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) відповідачка [PERSON] , будучи внучкою спадкодавця, отримала без достатніх правових підстав, так як на той час були два спадкоємці першої черги (дружина і син), які проживали разом із спадкодавцем та прийняли спадщину, що підтверджується витягом з погосподарської книги за 1996 рік №2 від 03 січня 2019 року (а.с.92) і, відповідно, земельну ділянку нею було набуто неправомірно, оскільки остання, всупереч ст.529 ЦК УРСР, не входила в коло спадкоємців за законом першої черги після смерті [PERSON] , а тому видача державним нотаріусом Горохівської державної нотаріальної контори їй свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) є незаконною. На думку суду, вказані обставини, відповідно до ст.1301 ЦК України є підставою для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом. Визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 30 травня 2000 року державним нотаріусом Горохівської державної нотаріальної контори відповідачці [PERSON] на право спадкування права на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0215240 від 11 квітня 2000 року, на заміну якого було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №338615, означає втрату нею права власності на цю земельну ділянку. А тому даний державний акт підлягає скасуванню. На даний час, позивач, [PERSON] , як спадкоємець після смерті свого чоловіка, так і відповідач [PERSON] , як спадкоємець після свого батька, мають право успадкувати усі його майнові права, в тому числі і земельну частку (пай). Відтак, судом встановлено, що спірні правовідносини торкаються прав та інтересів позивача і підлягають захисту у встановленому порядку. Частинами 1, 6 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до приписів ст.ст.77-79 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими та достовірними. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] про застосування позовної давності, суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Вирішуючи заяву представника відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності суд враховує, що строки, в межах яких особа може звернутись до суду за захистом своїх прав, обчислюються від дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про таке порушення. В судовому засіданні позивач вказала, що тільки в лютому 2018 року вона дізналася про те, що мала право на спадщину після смерті [PERSON] , яка складалась з права на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0215240 від 11 квітня 2000 року. Вказані обставини також були підтверджені матеріалами спадкової справи з якої видно, що позивач та відповідач обоє зверталися для оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок в лютому 2018 року і отримали відмову. Поряд з цим, твердження представника відповідача [PERSON] про те, що позивачці було відомо про наявність спадкового майна ще у 2013 році не підтверджено належним чином та спростовується матеріалами справи. Ані відповідачем [PERSON] , ані її представником [PERSON] не було надано суду доказів, які б спростовували пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON] . За таких обставин, суд вважає, що позивачкою [PERSON] було своєчасно подано до суду даний позов, а тому заява представника відповідача [PERSON] , [PERSON] , про застосування позовної давності задоволенню не підлягає. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved