Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Посилалася на те, що з 28.10.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від шлюбу у них є троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 26.04.2009 року її чоловік [PERSON] помер. За життя чоловіком було набуто майно: 1/3 частка квартири №175, що по вул.Руській, 251-А м.Чернівці та ? частина легкового автомобіля марки «ВАЗ 2106», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER]. Позивач та її діти є спадкоємцями померлого за законом та у визначеному законом порядку звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їм було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно. Окрім них, спадкоємцем майна померлого є його батько [PERSON], однак останній у визначений законом термін для прийняття спадщини не звернувся до нотаріуса з відповідною заявою. Таким чином, іншого способу захистити свої права, крім судового, у них не має. Просила визначити, що [PERSON] на час смерті належало право власності на 1/3 частку у спільній сумісній власності квартири №175, що по вул.Руській, 251-А м.Чернівці. Встановити факт не проживання [PERSON] з батьком [PERSON] в квартирі №175, що по вул. Руській, 251-А м. Чернівці на час відкриття спадщини, тобто 26.04.2009 року. Визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право на спадкове майно за законом по 1/12 частці квартири №175, що по вул. Руській, 251-А м. Чернівці у кожного. Також просила визнати за нею право власності на ? частину легкового автомобіля марки «ВАЗ 2106», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER]. Крім того, просила визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право на спадкове майно за законом по 1/8 частці легкового автомобіля марки «ВАЗ 2106», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] у кожного. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали та підтвердили, викладені в ньому обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали. Зазначили, що відповідач [PERSON] є батьком померлого та проживав разом із ним у квартирі №175, що по вул.Руській, 251-А в м.Чернівці до дня його смерті. Садовий будинок по вул.Ромаданівській, 231 м.Чернівці є дачним будинком та не пристосований для проживання у ньому у холодну пору року. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона разом із померлим чоловіком проживали [INFO]. Свідки [PERSON], [PERSON] суду показали, що дійсно бачили померлого [PERSON] з сімєю в садовому будинку по вул.Ромаданівській, 231 м.Чернівці. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] з 28.10.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.7). Від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8-10). 26.04.2009 року [PERSON] помер (а.с.11). Під час перебування у шлюбі 08.10.2003 року [PERSON] було зареєстровано на своє імя автомобіль марки «ВАЗ 2106», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] (а.с.12). Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута піч час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України). Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Таким чином, зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому вимога позивача про визнання за нею право власності на ? частину легкового автомобіля марки «ВАЗ 2106», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про поділ спадкового майна суд зазначає наступне: Так, як вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 14.06.2002 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, яке наявне в матеріалах спадкової справи, квартира №175, що по вул. Руській, 251-А м.Чернівці належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.80). У відповідності до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Таким чином, право власності на квартиру №175, що по вул. Руській, 251-А м.Чернівці, належало у розмірах по 1/3 частці трьом співвласникам. Тобто [PERSON] на момент смерті належало право власності на 1/3 частку квартири №175, що по вул. Руській, 251-А м. Чернівці. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Спадкування здійснюється за заповітом або законом( ст.1217 ЦК України). Як було встановлено судом спадкодавцем [PERSON] не було складено заповіту. Тому у даному випадку спадкування здійснюється за законом. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З дослідженої у судовому засіданні копії спадкової справи №750/2009 судом встановлено, що 23.10.2009 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини в своїх інтересах та інтересах малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] - звернулась [PERSON] (а.с.64). Також 15.03.2012 року до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач [PERSON], який є батьком померлого (а.с.74). Таким чином, спадкоємцями майна померлого за законом першої черги є: дружина: [PERSON], малолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та батько [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину нотаріусом не видавалось жодному із спадкоємців. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. З поданої до суду позовної заяви в новій редакції від 05.07.2016 року вбачається, що позивач вважає, що відповідач [PERSON] не має права на спадщину, оскільки на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем та пропустив строк звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Наведені доводи позивач обґрунтовує довідкою садівничого товариства «Взуттєвик», з якої вбачається, що [PERSON] з 05.2004 року по день смерті 04.2009 року проживав разом із сімєю в садовому будинку земельна ділянка №231 за адресою м.Чернівці вул.Ромаданівська (а.с.36) та показами свідків. Зазначені доводи суд вважає недостовірними та відхиляє їх з огляду на таке: Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Як видно з довідки ПП «Житлосервіс» №931 від 21.06.2016 року, [PERSON], [INFO] постійно проживав та перебував за місцем реєстраційного обліку у м.Чернівці по вул. Руській, 251А/175 з 22.08.1986 року по 26.04.2009 року, тобто по день його смерті (а.с.97). Окрім того, відповідно до акту ПП «Житлосервіс» №543 від 22.06.2016 року комісією підприємства зі слів сусідів встановлено, що [PERSON], [INFO] проживав за адресою [INFO] з червня 2008 року по 26 квітня 2009 року (а.с.99). Також, як видно з посмертного епікризу №331 від 20.05.2009 року, [PERSON], [INFO], мешканець м.Чернівці вул.Руська, 251А/175 помер 26.04.2009 року на дому (а.с.98). Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені Законом. Статтею 6 Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Місцем проживанням фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово (ч.1 ст.29 ЦК України). Аналіз норм зазначених статей дає підстави суду дійти висновку про те, що у кожної особи є лише одне постійне місце проживання, яке вона самостійно обирає на власний розсуд. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. 57-60 ЦПК України. Положеннями ч.3, ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експерта. Даючи оцінку показам [PERSON], яка була допитана судом у якості свідка, суд враховує, що останньою у 2001 році добровільно було надано нотаріусу довідку ПП «Житлосервіс» №190 від 05.09.2011 року, видану на її імя, відповідно до якої позивач разом із дітьми дійсно проживала [INFO] без реєстрації по день смерті чоловіка [PERSON], який проживав і був прописаний за вказаною адресою по день смерті (а.с.67). Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] та відхиляє їх. Крім того, суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки останні не мешкали спільно із спадкодавцем, їм не було відомо про наявність у нього житла за адресою м.Чернівці вул.Руська, 251А/175, а отже вони не можуть стверджувати обставини щодо постійного місця проживання спадкодавця. Також з дослідженої у судовому засіданні та наявної в матеріалах спадкової справи копії рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14.02.2014 року видно, що судом було встановлено наявність права у спадкоємця [PERSON] на отримання спадкового майна (а.с.86-89). З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що у даному випадку наявні пять спадкоємців майна спадкодавців, які мають право на отримання спадщини, а тому в задоволенні вимоги про встановлення факту не проживання [PERSON] з батьком [PERSON] в квартирі №175, що по вул. Руській, 251-А м. Чернівці на час відкриття спадщини, тобто 26.04.2009 року слід відмовити. За змістом ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Як було встановлено судом, до складу спадщини входять: 1/3 частка квартири №175, що по вул.Руській, 251А м.Чернівці та ? частина легкового автомобіля марки «ВАЗ 2106», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER]. Зазначене майно підлягає розподілу між пятьма спадкоємцями майна померлого. Таким чином, у даному випадку частка спадкоємців у спадковому майні становитиме відповідно: у квартирі №175, що по вул.Руській, 251А м.Чернівці - по 1/15 частці; у легковому автомобілі марки «ВАЗ 2106», 2003 року випуску, д.н. [NUMBER] по 1/10 частці. Та обставина, що спадкоємець [PERSON] до суду з вимогами про визнання за ним права власності на спадкове майно не звертався не впливає на розмір часток при їх розподілі між спадкоємцями, оскільки відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позов обгрунтований і підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial