Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про припинення прав осіб на частку в житловому будинку, який належить на праві спільної часткової власності. В обгрунтування позовних вимог зазначил, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , а [INFO] померла рідна сестра позивача по матері [PERSON] . Після її смерті залишився будинок, який розташований по [ADDRESS] . Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 16.01.2017 за позивачем визнано в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину будинку, що розташований по [ADDRESS] , а за відповідачами [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині вказаного вище будинку. За даним будинком постійно потрібно доглядати, весь цей тягар по догляду за будинком лежить на плечах позивача, відповідачі по справі до будинку не з`являються та не цікавляться його станом, не проводять ремонт та не приймають у цьому жодної участі. По 1/4 часткі будинку, які належать відповідачам не можуть бути виділені в натурі під час поділу житлового будинку, оскільки будинок занадто старий та частка відповідачів становить менший розмір ніж площа будь-якого з приміщень будинку. Єдиним можливим варіантом вирішення даного спору є сплата грошової компенсації за частку кожному з відповідачів. В зв`язку з цим позивач звернулась до суду. В судове засідання позивач не з`явилася, свої інтереси доручила представляти адвокату Бовшику М.Ю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив суд їх задовольнити. Також надав оригінал квитанцій про внесення на депозитний рахунок ТУ ДСА у Черкаській області коштів. Відповідачі в судове засідання не з`явлися, відзиву на позовну заяву до суду не подали. Про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином в порядку ч. 3, 11 ст. 128 ЦПК України. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст. ст. 280-281 ЦПК України. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній матеріалів та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] ( т.2, а.с.4). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] належить по 1/4 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] ( т.2, а.с.3,5). За клопотанням позивача була проведена судова комплексна експертиза. З висновку експерта за результатами проведення комплексної судової експертизи вбачається, що дійсна ринкова вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 75200,00 грн. Дійсна ринкова вартість 1/4 частини житлового будинку складає 18800,00 грн. На час проведення експертизи фізичний знос спірного будинку складає 98,8% та класифікується як непридатний. Вартість витрат, необхідних для відновлення будинку складає 284016 грн.. В зв`язку з тим, що будинок має фізичний знос 98,8% і фізичний стан класифікується як непридатний, з технічної точки зору поділити в натурі його неможливо, встановити порядок користування неможливо (т. 1, а.с.171-215). При вирішенні спору суд виходить з наступних міркувань : Положеннями частини першої ст.346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту ч. 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст.365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до приписів ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Поняття спільної часткової власності викладено у ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі. У відповідності з ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідно до ч.3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зі змісту практики Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч.1 ст.365 ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Виходячи з викладеного суд задовольняє позов в повному обсязі. Задовольняючи позов суд з врахуванням клопотання позивача стягує з відповідачів на її користь понесені нею судові витрати.

Outcome: approved