Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, яким просила про поновлення її порушеного права користування земельною ділянкою [ADDRESS] шляхом відновлення меж земельної ділянки відповідно до її розмірів, зазначених в земельно-кадастровій документації. Уточнивши позовні вимоги [PERSON] просила суд про поновлення її порушеного права користування земельною ділянкою [ADDRESS] шляхом відновлення меж земельної ділянки відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 3457 від 27 серпня 2014 року, встановивши межу між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] наступним чином: на відстані 0, 45 м. від стіни будинку літ. «З-1» по створу сараю літ «В», далі довжиною 12, 62 м. до існуючої огорожі на відстані від кута будинку 0, 45 м., далі по існуючій огорожі. Встановити площу земельної ділянки [ADDRESS] - 783 кв.м. Доповнивши позовні вимоги [PERSON] додатково провила суд стягнути з відповідачів 10 000,00 грн на відшкодування спричиненої моральної шкоди та 2 500,00 витрат на послуги адвоката. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі побудували гараж та сарай не відступив від межі, а захопили частину її земельної ділянки. Крім того, встановили паркан вдовж стіни її будинку, що не дає можливості проходити біля будинку. В травні 2011 року відповідач [PERSON] зруйнував частину паркану, порушив цементну відмостку будинку і встановив паркан в 10 см. від стіни будинку. Окрім того, протягом останніх років відповідачі своїм ставленням до позивача спричинили їй моральну шкоду. Позивач та її представник адвокат [PERSON] - у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], позовні вимоги не визнали в повному обсязі, просили суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши пояснення сучасників судового розгляду, дослідивши надані докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Згідно ч. 1 ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до п. 1.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18 травня 2010 року, - межа земельної ділянки - це сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки; межовий знак - це спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно вказаної Інструкції відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок (п.4.1.). Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними (п. 4.2). Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (п.4.3). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (п. 4.4). З плану зовнішніх меж земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка позивача межує з земельною ділянкою [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач наполягала на тому, що її права як власника земельної ділянки порушені. Справа за аналогічним позовом вже була предметом розгляду Фрунзенського районного суду м. Харкова і в межах розгляду цивільної справи № 2033/2-1187/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відновлення порушеної межі між домоволодіннями, відшкодування шкоди, судом призначалася судово-технічна експертиза, проте згідно висновку експерта № 2778 від 12 липня 2013 роу визначити межі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно плану від 25 грудня 1947 року не надається можливим, оскільки при обстеженні встановлено експертом про наявність на земельній ділянці позивача житлового будинку та інших надвірних будівель які не внесені до генплану від 24 грудня 1947 року. Генплан земельної ділянки [ADDRESS] від 25 грудня 1947 року розроблений у 1947 році. Як зазначив експерт дослідити яким чином змінилися фактична конфігурація та розміри земельної ділянки [ADDRESS] не надається можливим в зв'язку з відсутністю геодезичної зйомки на вказану земельну ділянку, зіставити фактичні лінійні розміри, конфігурацію та площу земельної ділянки з поквартальною зйомкою не надається можливим. Окрім того, експертом було встановлено, що згідно даних інвентаризаційної справи, на земельній ділянці по [ADDRESS] є гараж літ. «Б» та сарай літ. «В», які знаходяться біля межі між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS]. Гараж літ. «Б» побудований в 1961 році, а сарай літ. «В» - в 1946 році. В інвентаризаційній справі відсутні дані про перебудови зазначених гаражу та сараю. У зв'язку з відсутністю геодезичної зйомки експерт не мав можливості чітко визначити фактичне розташування гаражу та сараю. Відповідно до висновків судової земельно-технічної експертизи № 3457 від 27 серпня 2014 року, проведеної по даній справі, визначено вірогідні межі земельних ділянок [ADDRESS] та [ADDRESS]. Встановлено, що вірогідно має місце порушення землекористування, зокрема порушення меж земельної ділянки по [ADDRESS] відповідачами [PERSON] відповідно до поквартальної зйомки. Поновлення межі можливо при встановленні межі на місцевості межового знака. відповідно до поквартальної зйомки. Межу між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] від сараю літ. «В», який знаходиться на ділянці [ADDRESS], до кінця земельної ділянки можливо влаштувати таким чином: на відстані 0, 20 м. від стіни будинку літ. «З-1» по створу сараю літ «В», далі довжиною 12, 62 м. до існуючої огорожі на відстані від кута будинку 0, 22 м., далі по існуючій огорожі. Допитаний у судовому засіданні судовий експерт [PERSON] пояснив, що висновок складений ним із зазначенням про вірогідність існуючих порушень землекористування між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] в зв'язку із неможливістю точного визначення межового стовпа між ділянками, через відсутність необхідних даних, а саме координат кутів повороту меж, будівель та споруд станом на рік надання землі у користування. Позивач просить суд встановивши межу між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS] наступним чином: на відстані 0, 45 м. від стіни будинку літ. «З-1» по створу сараю літ «В», далі довжиною 12, 62 м. до існуючої огорожі на відстані від кута будинку 0, 45 м., далі по існуючій огорожі. Тобто пропонує інший варіант поновлення її прав, ніж той, що зазначений в експертизі. Проте, експерт [PERSON] при його допиті в суді зазначив, що з урахуванням площ земельних ділянок інші варіанти влаштування меж між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS], ніж той, на який вказано у висновку експерта, не можливо встановити. Таким чином, суд позбавлений можливості захистити права позивача в той спосіб в який вона просить про це суд, без порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства та прав відповідачів. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Проте, позивач не довела, що з вини відповідачів їй були спричинені моральні страждання. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed