Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири №15 загальною площею 45,70 кв.м., житловою площею 29,40 кв.м. в будинку №6 по вулиці Овочівників у сел. Селекційне м. Мерефа Харківського району Харківської області в порядку поділу майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 03 вересня 1996 року знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Харківського районного суду Харківської області шлюб між сторонами розірваний, після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на дошлюбне «Кальченко». Під час шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS], однак за взаємною згодою подружжя право власності на неї було зареєстроване за відповідачем. Рішенням виконавчого комітету Мерефянської міської ради «Про упорядкування поштових адрес житлових будинків в солітебній зоні сел. Селекційне» від 10 листопада 2009 року №381, були змінені номер житлового вулиця на вулиця, де знаходиться спірна квартира, а саме з вул. Селекційна,9 на вул. Овочівників, 6. Оскільки відповідач відмовляється визнавати вищевказану квартиру спільною сумісною власністю подружжя, крім того наполягає на тому, що позивач разом з донькою виселилася із зазначеної квартири, вона звертається до суду із даним позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та пояснила про обставини, викладені вище. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, однак зазначив що вищевказана квартира була куплена за гроші його сестри у сумі 1500 гривень, яка проживає за кордоном. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У ході судового розгляду справи були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 03 вересня 1996 року Мерефянською міською радою Харківського району Харківської області, актовий запис №104, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ВЛ №013942 від 03 вересня 1996 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ВЛ №037667 від 25 квітня 1997 року). Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2015 року шлюб між сторонами розірваний. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 09 серпня 2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 09 серпня 2000 року за реєстровим №2151, у період шлюбу була придбана квартира [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру зареєстроване в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» в цілому за [PERSON] 19 вересня 2000 року за реєстровим №7962/15. Рішенням Виконовчого комітету Мерефянської міської ради Харківського району Харківської області №381 від 10 листопада 2009 року «Про упорядкування поштових адрес житлових будинків в селітебній зоні сел. Селекційне» змінені номер будинку та назва вулиці, де знаходиться спірна квартира, а саме вул. Селекційна змінена на вул. Овочівників, житловий будинок №9 на №6. Правовий режим майна подружжя визначався діючим на той час законодавством, а саме\~Кодексом про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічні положення містить ст. 60 Сімейного кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається,\~\~що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального\~\~користування,\~\~є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно розяснень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», \~вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від\~\~того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено\~\~шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що іншого спільно нажитого майна подружжя не має, факт придбання спірної квартири у період шлюбу відповідач у судовому засіданні не заперечував. Також в ході судового розгляду не встановлено, що спірний будинок був придбаний відповідачем за його особисті кошти. Таким чином, враховуючи те, що в період придбання спірної квартири, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, суд приходить до висновку, що сторони набули право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. В судовому засіданні відповідач зазначив, що вищевказана квартира була придбана за кошти його сестри, однак жодних доказів на підтвердження зазначених обставин останнім не надано. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.28 КпШС України, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні положення має ст. 70 Сімейного кодексу України, - у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Якщо дружина\~\~та\~\~чоловік\~\~не\~\~домовилися\~\~про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси\~\~дружини,\~\~чоловіка,\~\~дітей\~\~та інші обставини,\~\~що мають істотне значення. Оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу спільного майна, суд погоджується із запропонованим позивачем способом розподілу майна та вважає за можливе провести поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за кожним з подружжя право власності на рівні частки спірного домоволодіння. Суд вважає необхідним вирішити питання щодо права власності на спірну квартиру відповідача, визнавши за ним право власності на ? частину, при цьому суд виходить з принципу непорушності його права власності у спільній сумісній власності подружжя, встановленого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ст. 1 Першого протоколу 1952 рік) та Главою 23 ЦК України.

Outcome: approved