Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Позивач звернулися до суду з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі Кредитного договору № 589 ЧД від 10.04.2007 року(Договір кредиту) позивач надав [PERSON] (позичальник) кредит в розмірі 250000,00грн. зі сплатою 13,4%річних та кінцевим строком поверненя кредиту до 09.12.2020 року. За умовами пункту 1.2 Договору кредиту кредит надавався строком погашення не пізніше 09 грудня 2020 р. на придбання квартири за договором купівлі-продажу посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 10 квітня 2007 року зареєстровим № 1581, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 589-ЧД, 10.04.2007 року між [PERSON] та Банком був укладений іпотечний договір № 589-ЧД, згідно якого передано в іпотеку AT «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно, а саме: трьохкімнатна квартира, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позичальник [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала зарахування коштів на погашення заборгованості по кредиту, чим порушив умови кредитного договору. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.05.2014 р. по справі №711/6789/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання права власності за АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок погашення заборгованості по кредиту. У квартирі [ADDRESS] ум. Черкаси, на яку звернено стягнення відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2014 р. фактично проживає та зареєстрована - [PERSON] та малолітній [PERSON], що підтверджується довідкою СУБ Митниця від 05.10.2013 року. Позивач вказує, що згідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно до ст. 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Частина 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Така вимога була направлена відповідачу 05.01.2015 року, однак відповідачка ухиляється від її отримання, оскільки конверт повернувся за терміном зберігання, у зв'язку з чим порушене право Банку підлягає судовому захисту. А тому просять суд виселити із квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] проживаючих осіб, а саме: [PERSON] та малолітнього [PERSON] та витрати по судовому збору за судовий процес покласти на відповідача. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не відомі, хоча про день, час та місце розгляду справи була завчасно повідомлена. Представник третьої особи Служби у справах дітей Черкаської міської ради - [PERSON] в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не відомі, хоча про день, час та місце розгляду справи була завчасно повідомлена. Суд на підставі ст. ст. 224, 225 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі Кредитного договору № 589 ЧД від 10.04.2007 року(Договір кредиту) позивач надав [PERSON] кредит в розмірі 250000,00грн. зі сплатою 13,4%річних та кінцевим строком повернення кредиту до 09.12.2020 року. За умовами пункту 1.2 Договору кредиту кредит надавався строком погашення не пізніше 09 грудня 2020 р. на придбання квартири за договором купівлі-продажу посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 10 квітня 2007 року зареєстровим № 1581, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 589-ЧД, 10.04.2007 року між [PERSON] та Банком був укладений іпотечний договір № 589-ЧД, згідно якого передано в іпотеку AT «Банк «Фінанси та Кредит» нерухоме майно, а саме: трьохкімнатна квартира, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позичальник [PERSON] несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала зарахування коштів на погашення заборгованості по кредиту, чим порушила умови кредитного договору. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.05.2014 р. по справі №711/6789/14-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання права власності за АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в рахунок погашення заборгованості по кредиту. У квартирі [ADDRESS] ум. Черкаси, на яку звернено стягнення відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2014 р. фактично проживає та зареєстрована - [PERSON] та малолітній [PERSON], що підтверджується довідкою СУБ Митниця від 05.10.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається стягнення, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом ч. 4 ст. 9 ЖК України Разом з тим, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку встановленому законом. Частиною 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» встановлено певний порядок дій іпотекодержателя, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Такий порядок зазначено і в ст. 109 ч. 3 ЖК України. Направлена на адресу відповідача вимога від 05.01.2015 року № б/н про добровільне виселення з предмету іпотеки, відповідачкою не отримана, оскільки конверт повернувся за терміном зберігання, у зв'язку з чим порушене право Банку підлягає судовому захисту. Також, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з відповідача сплачений ними судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 526, 546, 554, 625, 610, 573, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 9, 109 ЖК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved