Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку, в обґрунтування якого вказали, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим об'єднанням «Красноармійськвугілля» від 21.03.1995 року № 3/1-19 на праві приватної власності їм належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. 23.04.2003 року у зазначеній квартирі було зареєстровано відповідача [PERSON], 1969 року народження, який фактично з січня 2004 року по теперішній час не проживає за вказаною адресою, особистих речей відповідача у квартирі не має. За таких обставин з січня 2004 року по сьогодення вони змушені сплачувати за відповідача житлово-комунальні послуги за сміття та воду, які розраховується з урахуванням кількості осіб, зареєстрованих у житловому приміщенні. Відповідач мешкає за іншою, їм невідомою адресою, засобів зв'язку з ним не має. Коли відповідач уходив, то повідомив, що добровільно зніматися з реєстрації не буде, оскільки не має на це часу. Тому позивачі просять усунути перешкоди в користуванні ними своєю власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним жилим приміщенням, та зняти відповідача з реєстраційного обліку Димитровського міського відділу УМВС України в Донецькій області за вказаною адресою. У судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі. Позивач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, повідомлений про час і місце розгляду справи відповідно до цивільно-процесуального законодавства. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає часткововму задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], який у наступному змінив прізвище та по батькові на «[PERSON]» та «[PERSON]», на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виробничим об'єднанням «Красноармійськвугілля» 21.03.1995 року за № 3/1-19, що підтверджується відповідним свідоцтвом, розпорядженням органу приватизації від 10.03.1995 року №2-6681, технічним паспортом на квартиру, свідоцтвом про переміну прізвища та по батькові, виданим відділом рагс Димитровського міського управління юстиції 15.08.2001 року (а.с.9, 10-11, 12-13). У даній квартирі зареєстровані: з 25.07.1986 року подружжя [PERSON] та [PERSON], а також з 23.04.2003 року син [PERSON] - відповідач [PERSON], 1969 року народження, про що свідчить довідка приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 27.01.2015 року (а.с.14). Відповідно до акту приватного підприємства «ПЖФ Гарант-Сервіс» від 28.01.2015 року, виготовленого комісією у складі спеціалістів підприємства за участю мешканців-сусідів, відповідач [PERSON], 1969 року народження, з 2004 року по день складання акту за адресою: [ADDRESS], не проживав (а.с.15). Дану обставину у удовому засіданні підтвердили допитані свідки. Так свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1986 року по 2011 рік вона проживала по сусідству з подружжям [PERSON] і [PERSON] в одному будинку [ADDRESS]. Після зміни свого місця проживання в м.Димитров вона продовжує спілкуватися з позивачами. У подружжя [PERSON] є троє синів: молодший [PERSON] - сумісна дитина, та двоє старших хлопців [PERSON] та [PERSON] - діти [PERSON] від першого шлюбу. Усі діти одружилися і мешкають окремо від батьків. Ігоря вона не бачила більше десяти років, місце його знаходження їй не відомо, в останнє вона його бачила до 2004 року вдома у батьків. Про будь-які конфлікти між відповідачем і позивчами їй не відомом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона мешкає за адресою: [ADDRESS], тобто в одному будинку з подружжям [PERSON] та [PERSON], які на теперішній час мешкають у двох. Раніше з ними проживали три сина: старші [PERSON] та [PERSON] - діти [PERSON] від першого шлюбу, та менший сумісний син [PERSON] - [PERSON]. Игор не живе з батьками років 14-15, за цей час вона його жодного разу не бачила, він сам пішов з сім'ї, коли виріс, його ніхто не вигоняв. За приписами ст.41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності, гарантує право власності, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно за ст.150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей, та вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Статтею 405 ЦК України визначені права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування цим приміщенням. За чинним житловим законодавством членами сім'ї власника житлового приміщення визнаються дружина, чоловік, їх діти, батьки та інші особи, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть спільне з ним господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою проживання позивачів у якості повнолітнього члену їх сім'ї та не є співвласником спірної житлової площі. Також судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не мешкає у житловому приміщенні позивачів за вищевказаною адресою з 2004 року по теперішній час. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З'ясовуючи причини відсутності відповідача понад встановлені строки на спірній житловій площі, суд не знайшов, що вони були поважні. Враховуючи вищенаведене, а саме те, що будь-яких договорів щодо користування квартирою позивачів між сторонами не встановлено, як і не встановлено прояви відповідача інтересу до вказаного житла понад десять років, суд вважає, що вимоги позивачів про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Вимога позивачів про зняття з реєстраційного обліку є передчасною і такою, що не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог ст.7 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Тобто для зняття з реєстрації місця проживання достатньо рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі ст.150 СК України, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial