Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по вул. Комсомольській, 22 в с. Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 27 червня 2008 року. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 27.06.2008 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на вказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який був побудований [PERSON] на виділеній йому земельній ділянці з дозволу, за погодженням та за рахунок позики колгоспу «Вперед», членом якого він був. Позивач у встановлений строк звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. 11 січня 2011 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна земельну ділянку площею 5,340 га на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ДП №052055, виданого 30.11.2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16647. Постановою від 16.11.2012 року державний нотаріус Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок №22, розташований по вул. Комсомольська, в с.Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області у звязку з відсутністю інформації щодо власника зазначеного будинку. За таких обставин позивач звернулася до суду за захистом своїх прав. В судове засідання сторони не зявились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, оскільки позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач не заперечує проти заявлених позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, третя особа надала суду заяву про розгляду справи без участі її представника. У звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.06.2008 року помер [PERSON], який є чоловіком [PERSON]Г.(позивача), що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7), свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.8). За життя [PERSON], крім іншого майна, належав житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по вул. Комсомольській, 22 в с. Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с.9,11,14,16-20,45,46). Після смерті [PERSON] позивач як спадкоємець за законом першої черги, у встановлений строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (а.с.39). 11 січня 2011 року Новомосковською районною державною нотаріальною конторою позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна земельну ділянку площею 5,340 га на території Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, яка належала померлому на підставі Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ДП №052055, виданого 30.11.2001 року Новостепанівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 16647 (а.с.15,40). Постановою від 16.11.2012 року нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок у звязку з відсутністю інформації щодо власника будинку (а.с.6, 41 звор.). Відповідно до технічного паспорту на вказаний житловий будинок він завершений будівництвом у 1991 році (а.с.16-20). Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Отже, суд вважає, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове нерухоме майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності на нього у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинків. Зокрема, у 1991 році це положення ЦК УРСР 1963 року, Закону України «Про власність», Закону України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Так, п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР передбачено, що підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювалась в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Також, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Однак на будинки і споруди у сільській місцевості вимоги вказаної Інструкції не поширювались. Крім того, хоч зазначена Інструкція і передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, суд приходить до висновку, що записи у погосподарських книгах, а тим більше щодо майна у сільській місцевості, повинні визнаватись в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки виконавчого комітету Новостепанівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 651 від 27.08.2015 року, суд вбачає, що за даними погосподарської книги власником житлового будинку № 22 по вул. Комсомольська в с. Новостепанівка Новомосковського району Дніпропетровської області, значиться [PERSON] (а.с.11), що також підтверджується витягом з погосподарської книги (а.с.45,46). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З огляду на зазначене суд вважає, що [PERSON] за життя набув право власності на спірний житловий будинок, і лише не здійснення ним державної реєстрації цього права на своє імя, на думку суду, не може бути підставою для позбавлення спадкоємців [PERSON] права на отримання спадщини після його смерті, оскільки це не відповідає принципам розумності та справедливості, а також положенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року). Інформації про інших спадкоємців, які крім позивача прийняли спадщину після смерті [PERSON], матеріали справи не містять. Тому позов слід задовольнити і визнати право власності за позивачем на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved