Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, третіх осіб про виділення в натурі частки з майна та визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 30.06.2006 року належить на праві власності 7/100 частка домоволодіння по [ADDRESS] Співвласниками інших часток домоволодіння є відповідачі [PERSON] , якій на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 30.06.2006 року належить 9/100 частин домоволодіння; [PERSON], якому на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2006 року №906, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, свідоцтва про право власності [NUMBER] від 30.06.2006 року, належить 20/100 частин вказаного домоволодіння; [PERSON] , якій на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.03.2007 року належить 15/100 частин домоволодіння; [PERSON] , якій на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.03.2007 року належить 8/100 частин домоволодіння. В подальшому рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.07.2018 року № 620 житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Літ. Б прим. з № 3-1 по № 3-4 загальною площею 43,4 м2, у загальному користуванні №№ 4,І) в м. Миколаєві було надано нову адресу: [ADDRESS]. Посилаючись на вищезазначене, вважає належним способом захисту свого права власності саме виділ частки домоволодіння, а саме: Літ . Б прим. з № 3-1 по № 3-4 загальною площею 43,4 кв.м, у загальному користуванні №№ 4,І , та визнання права власності на вказану частину, припинивши при цьому право спільної часткової власності, а тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою від 30.10.2018 року відкрито провадження по даній справі. Ухвалою суду від 19.12.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою від 04.04.2019 залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Позивач, представник позивача у судове засідання не з`явилися, просили про розгляд справи у їх відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності та позовні вимоги визнали. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені шляхом надання оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності та вважали позов таким, що підлягає задоволенню. Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідмомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представники третіх осіб Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з`явилися, про день розгляду справи повідомлені належним чином. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 30.06.2006 року [PERSON] є власником 7/100 частки домоволодіння по [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15.08.2018 року співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] є відповідачі по справі. Так, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 30.06.2006 року належить 9/100 частин домоволодіння; [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.08.2006 року №906, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Власовою С.Я. та свідоцтва про право власності [NUMBER] від 30.06.2006 року належить 20/100 частин вказаного домоволодіння; [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.03.2007 року належить 15/100 частин домоволодіння; [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 20.03.2007 року належить 8/100 частин домоволодіння. Як вбачається з довідки КП ММ БТІ від 19.10.2018 року, за матеріалами архіву БТІ за адресою: [ADDRESS], станом на28.12.2012 року право власності зареєстровано за [PERSON] - 15/100, [PERSON] - 8/100, [PERSON] - 9/100, [PERSON] - 7/100 [PERSON] - 20/100. Крім того, за даною адресою відбувся виділ 41/100 частки, яка належить [PERSON] в окрему адресу: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. Згідно даних спадкової справи №154/2014, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкоємцями є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Окрім того, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , виділили своє майно в натурі у зв`язку з наданням нової адреси по [ADDRESS] та [ADDRESS] відповідно. Згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради №620 від 13.07.2018 року, встановлено, що частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (Літ.Б прим. з №3-1 по №3-4 заг. площ. 43,4 кв.м, у загальному користуванні №№4, І), яка належить гром. [PERSON] , надано нову адресу: [ADDRESS] . Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР, зазначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст.367 ЦК, за домовленістю між ними. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч 1 ст.364 ЦК. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідачі і є суб`єктами спільної часткової власності. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-003 від 18.01.2019, провести виділ 7/100 частки житлового будинку з господарськими будовами і спорудами по [ADDRESS] на самостійно ізольовану квартиру, враховуючи планування, об`ємно-планувальні характеристики житлового будинку, інженерні комунікації, згідно ідеальної частки співвласника [PERSON] та наближених до ідеальних часток співвласника, у складі житлових і допоміжних приміщень, регламентованих вимогами ДБН В.2.2-15-2005 «Будівлі і споруду. Житлові будинки. Основні положення», технічно можливо. Відповідно до першого варіанту, по ідеальних частках, згідно порядку користування, що склався у користування співвласника [PERSON] пропонується виділити: частина літ Б-1 - 1-ноповеуховий житловий будинок - 1917 р. побудови, у складі приміщень: квартира №3: 3-1- коридор-кухня пл. 14,8 кв.м., 3-2 - санвузол, 3-3 - житлова кімната пл. 10,6 кв.м., 3-4 житлова кімната пл.14,2 кв.м., разом по квартирі № 3 пл. 43,4 кв. м . інв варт.- 12746 грн. Надвірні узаконені господарські будови: 7/100 частини №4 огорожа - 316,00 грн., 7/100 частин №I - замощення- 9,0 грн. Всього інвент. вартістю - 13071грн. Реальна частка складає - 7/100 (12746:168225 ), що ідеально належить 7/100 частин. В даний час в користуванні співвласника знаходиться ізольована частина житлового будинку літ. «Б-1» квартира №3 , при цьому які - не будь роботи по переобладнанню не потрібні. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що наявні усі умови, передбачені ст.356 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Втручання у право власність може бути виправданим згідно зі статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і буде відповідати усталеній прецедент ній практиці Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 14.11.2018 року у справі №61-35981св18.

Outcome: approved