Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням неодноразового уточнення своїх позовних вимог в сторону збільшення чи зменшення в заявах від 24.02.2015 року, 16.05.2016 року, 19.07.2016 року, 12.10.2016 року, 22.12.2016 року остаточно просила визнати частково недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги від 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а саме: в частині відступлення права вимоги ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» щодо зобовязань [PERSON] по кредитному договору № 0501/1107/88-264 від 29.11.2007 року, укладений між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» та зобовязати ПАТ «Дельта Банк» укласти з позивачем додаткову угоду по кредитному договору, в якій письмово вказати інформацію, що стосується вартості послуг на користь третіх осіб, варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність, обcяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 29.11.2007 року між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», укладено кредитний договір № 0501/1107/88-264, за умовами якого Банк зобовязався надати [PERSON] кредит в сумі 50\~000 доларів США на споживчі цілі. З метою забезпечення виконання договору споживчого кредиту між третіми сторонами [PERSON] та Банком укладено договір поруки № 0501/1107/88-264-Р-1 від 29.11.2007 року, а також між третьою стороною [PERSON] та Банком договір поруки 0501/1107/88-264-Р-2 від 29.11.2007 року. Зазначені договори є похідними від договору споживчого кредиту та нерозривно повязані з ним. Згідно п. 2.1 Правил, перед укладанням Кредитного договору Банк зобовязаний надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту та відповідно до п. 2.4 Правил, Банк зобовязаний отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з інформацією, чого в даному випадку здійснено не було. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Договір відступлення права вимоги не направлявся на поштову адресу позивача, а лише після її звернення до відділення Банку, остання отримала витяг з договору, що вважає порушенням своїх прав, оскільки вона не була належним чином повідомлена про відступлення права вимоги. Крім того, позивачем зазначено, що відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. Враховуючи викладене, вона звернулася до суду для захисту своїх порушених прав. Представник позивача [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність та у відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, посилаючись на обґрунтування, викладені в запереченнях на позов. Відповідач ПАТ «Сведбанк» та треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Заяв про розгляд справи у їх відсутності суду до суду не надано. Відповідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи,\~\~ які\~\~ беруть\~\~ участь\~\~ у\~\~ справі,\~\~ зобов'язані добросовісно здійснювати\~\~свої\~\~процесуальні\~\~права\~\~і\~\~виконувати процесуальні обов'язки. Суд розцінює дії представника позивача щодо багаторазової зміни позовних вимог (збільшення, зменшення, уточнення) як недобросовісність здійснення позивачем своїх процесуальних прав та зловживання ними, що направлене на затягування строків розгляду справи з метою відстрочення прийняття судом рішення та ухвалює рішення у відсутності позивача та його представника, відповідача ПАТ «Сведбанк» та третіх осіб, що відповідає положенню ст. 158 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді справи в судовому процесі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст.ст. 10 ч. 2, 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 29.11.2007 р. між позивачем [PERSON] та банківською установою АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 0501/1107/88-264, на підставі якого Банком було надано позивачу на умовах строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру кредитні кошти в сумі 50 000,00 доларів США, а остання зобовязалася своєчасно та в повному обсязі виконувати зобовязання передбачені вищезазначеним договором, та щомісяця сплачувати платежі передбачені кредитним договором. Підписуючи кредитний договір, [PERSON] прийняла умови даного Договору, та у відповідності до положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязалась виконувати його належним чином, тому одностороння відмова від зобовязання не допускається. З метою забезпечення виконання договору споживчого кредиту, 29.11.2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» укладено договір поруки № 0501/1107/88-264-Р-1. Також в той же день з метою забезпечення виконання договору споживчого кредиту, між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» укладено договір поруки 0501/1107/88-264-Р-2. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та AT «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» відступив, а АТ «Дельта Банк» набув права вимоги до боржників по кредитних, та забезпечувальних договорах. До складу цих вимог включене право вимоги виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 0501/1107/88-264 від 29.11.2007 р. Відповідно до умов Договору купівлі-продажу прав вимог ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банку» права вимоги до Боржників за Кредитними та забезпечувальними Договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» змінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях. Договір є основним документом, який регулює відносини між Банком та Клієнтом, а також визначає зміст правових відносин, прав, обовязків сторін. Відповідно до ст. 627, ст. 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно п.п. 1-3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо сказано про це, а також у разі, якщо обовязковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Згідно зі ст.ст. 626, 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення прав та обовязків, сторони є вільними в укладенні договору кредиту. Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК). Статтею 514 ЦК України, передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язаній в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення ПАТ «Сведбанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними Договорами до АТ «Дельта Банк» не вимагає згоди Боржників. Умови кредитного договору не містять прямої заборони на передачу ПАТ «Сведбанк» свого права вимоги за кредитними договорами. Згідно положень Цивільного кодексу України, відступлення права вимоги є правом Кредитора. Згідно ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку перед первісним кредитором є належним виконанням. Наслідки неповідомлення боржника про заміну кредитора в зобов'язанні, прямо передбачені законом (ч. 2 ст. 516 ЦК України) та не тягнуть недійсності укладеного договору про відступлення права вимоги. Відповідно до ч. 2 ст. 517 Цивільного кодексу України, боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредитору є належним виконанням. Враховуючи викладене, позивач не звільняється від виконання покладених на нього обовязків по погашенню кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, та містить вичерпний перелік підстав недійсності договорів. Згідно із ст. ст. 514, 515 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, в даному випадку правові підстави для визнання недійсним Договору купівлі-продажу прав вимоги в частині передачі права вимоги за кредитним договором № 0501/1107/88-264 від 29.11.07 р., відтак оскільки вищезазначений Договір не суперечать вимогам чинного законодавства та ніяким чином не порушує прав позивача. Підставою для визнання договору недійсним є порушення загальних вимог, додержання яких необхідним для чинності правочину, які передбачені ст. 203 ЦК України. В ч. 1 ст.203 Цивільного кодексу України, визначено основні критерії чинності правочину. Зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Факт підписання кредитного договору, отримання за ним грошових коштів, позивачкою не оспорюється, договір не суперечить вимогам ст.ст.1048, 1049, 1054,1056-1, 509, 11 ЦК України, та свідчить про те, що позивач прийняв на себе зобовязання повернути відповідачу у строк, на умовах та порядку, передбаченому договором, отримані в якості кредиту грошові кошти. Пунктом 10.12 кредитного договору № 0501/1107/88-264 від 29.11.07 року передбачено, що «підписанням цього Договору Позичальник підтверджує, що перед укладанням кредитного договору Банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладені кредитного договору йому була надана вся необхідна інформація, передбачена Правилами надання Банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.07 р. № 168, в повному обсязі» (а.с. 10). 29.11.07 р. банківською установою на виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів», та Постанови Правляння НБУ від 10.05.07 р. № 168 було надано [PERSON] інформацію про умови кредитування, та орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с. 57). В заяві від 26.11.07 р. [PERSON] підтвердила, що перед укладанням кредитного договору Банк надав мені в письмовій формі вичерпну інформацію про умови кредитування та про орієнтовну сукупну вартість кредиту (а.с. 58). Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобовязань з боку позичальника є повернення кредиту та сплата процентів, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором. У відповідності ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Виконання зобовязання в належний термін-це один з елементів належного виконання зобовязання. Зазначене свідчить, про умисне небажання позивача повертати борг та за допомогою суддівської влади і маніпулюванням закону, намагається збагатитися за рахунок неповернення грошових коштів, одночасно уникнувши як фінансової, так і кримінальної відповідальності за це. Таким чином, оспорюваний кредитний договір не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особи, які вчинили даний правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинений у формі, встановленій законом; він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. При його укладанні дотриманні норми діючого законодавства. В договорі зазначені усі суттєві умови договору. Підстави визнання правочину недійсним в разі недотримання вимог закону визначено параграфом «2» глави 16 ЦК України, які конкретизують правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину даних вимог. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року розяснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Позивачем не наведено обставини, які можуть бути підставою визнання правочину недійсним як наслідок порушення вимог ст. 203 ЦК України та не надано доказів на підтвердження обставин, що свідчать про відсутність волевиявлення на укладення правочину, невідповідність внутрішній волі. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що договір купівлі-продажу права вимоги від 25.05.2012 року, укладений між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак підстави для визнання його недійсним відсутні.

Outcome: dismissed