Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 30% із всіх видів доходів батька, щомісячно, починаючи з 10.03.2017 і до закінчення нею навчання (30.06.2018). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є рідною дочкою відповідача. Шлюб між її батьками розірвано. За рішенням суду відповідач виплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. На даний час вона проживає з матірю, та перебуває на її утриманні. Відсутність матеріальної допомоги від батька у звязку із досягненням нею повноліття, ставить її у скрутне матеріальне становище. Вона не може влаштуватися на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, оскільки навчається на денній формі навчання в Національному університеті «Львівська Політехніка» за кошти фізичних осіб, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач заявляв в усній формі, що після досягнення нею повноліття, допомагатиме матеріально, однак свою обіцянку не виконує. У звязку із вищенаведеним, вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним у фабулі позовної заяви, просить такий задоволити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив у повному обсязі. Зазначив, що його дочка є повнолітньою, здоровою, працездатною, може працевлаштуватись та утримувати себе, а отримання стипендії залежить тільки від бажання дочки гарно навчатись і в подальшому успішно складати іспити. Зазначив, що на даний час він створив нову сім'ю, на утриманні має двох дітей, його дружина в силу захворювання потребує певних витрат. Також просить врахувати, що він одержує після обов'язкових відрахувань заробітну плату близько 6500 грн., але в нього на утриманні є його матір, яка є лежачою після перенесеного інсульту, інвалідом третьої групи. Вказав, що позивач вправі звернутись за матеріальною допомогою до баби і діда, батьків своєї матері. Наполягає, що в нього на даний час важке матеріальне становище, що виключає можливість надавати допомогу повнолітній дитині на час її навчання. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач є батьком позивачки, [PERSON], [INFO]. Це підтверджується копією свідоцтва про народження, серії I-СГ № 030750, не оспорюється сторонами (а.с.2). Зясовано, що батькі позивача розірвали шлюб 19 червня 2001 року. Стягнення аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] припинилось 18 жовтня 2014 року у звязку з досягненням дочкою відповідача повноліття. Зясовано, що позивачу на час звернення до суду виповнилось 20 років, вона навчається, є студенткою Національного університету «Львівська політехніка» третього курсу денної форми навчання, навчання завершує в червні 2018 року, проживає з матір'ю, не працює і не отримує стипендію (а.с.3, 5). Із матеріалів справи вбачається, що на утриманні відповідача знаходяться двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.15,16) Встановлено, що відповідач працює викладачем у Львівському національному університеті ім.І.Франка, одержує стабільну заробітну плату. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються\~главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.\~199,\~200,\~201 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14. Відповідно до положень ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. Частиною 2 ст. 199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з викладеного, враховуючи інтереси сторін, їх матеріальний та сімейний стан, наявність у відповідача двох неповнолітніх дітей, котрі проживають разом з ним, те, що відповідач працює викладачем і отримує стабільну заробітну плату, суд приходить до висновку, що відповідач як батько, повинен надавати матеріальну допомогу дочці на час продовження нею навчання, оскільки вона цього потребує. Разом з тим, суд вважає, що розмір аліментів, заявлений позивачем, підлягає зменшенню з 30% частки з усіх видів доходів до 1/5 частки зі всіх видів доходів батька, який, зважаючи на доходи відповідача буде становити близько 1500 гривень на місяць. Саме зазначений розмір аліментів буде відповідати засадам виваженості, розумності та справедливості. У відповідності до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Вирішуючи даний спір, доводи відповідача про те, що він не взмозі надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, на переконання суду не заслуговують на увагу. Так, надані суду відповідачем і долучені до справи копії медичних документів з приводу оперативного втручання та гістологічного дослідження тканин органів його теперішньої дружини [PERSON], датовані 2012 -2013 роками. Доказів незадовільного стану здоров'я дружини на час розгляду справи у 2017 році відповідачем суду не надано. З копії виписки із медичної карти на ім'я [PERSON] вбачається, що мати відповідача не проживає разом з відповідачем, а зареєстрована за іншою адресою. Відповідачем не доведено, що він є єдиною дитиною у своїх батьків. Крім цього, згадані документи в жодній мірі не вказують про те, що дружина відповідача на даний час не працює, а мати відповідача не отримує пенсійного забезпечення. Тому позиція відповідача є голослівною, не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки утримання дитини віком до 23 років під час навчання є обов'язком батьків і нормами права не передбачено повне звільнення одного із батьків від участі у витратах на дитину, яка продовжує навчання. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З врахуванням встановлених обставин справи, суд,

Outcome: partial