Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом з урахуванням збільшених позовних вимог від 13.03.2017 року, в яких просила про стягнення з [PERSON] на її користь витрати, понесені нею на будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, розташовані на [ADDRESS] в сумі 714 155 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог покликається на те, що 30.08.2001 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб . Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей : син - [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Оскільки у них не було свого житла і вони довгий час проживали в будинку її батьків в с. Залужани Дрогобицького району, відповідач - батько її чоловіка [PERSON], запропонував їм земельну ділянку в [ADDRESS] що виділена згідно рішення сесії Рихтицької сільської ради за №133 від 30.05.1995 року « Про виділення земельної ділянки та дозвіл індивідуального житлового будівництва жителю с. Рихтичі [PERSON].». Оскільки відповідач проживає в окремому будинку по [ADDRESS], то відповідно земельну ділянку він вирішив віддати їм як молодій сім»ї для будівництва свого житла. З березня 2004 року вони з чоловіком розпочали будівництво житлового будинку та господарських споруд на вищевказаній земельній ділянці. Спочатку, весною 2004 року ними було придбано штур, цеглу, цемент, пісок, і відповідно вони розпочали будівництво житлового одноповерхового будинку з цокольним приміщенням. Оскільки спільних грошей їм не вистачало, її мати - [PERSON], восени 2004 року поїхала на роботу за кордон - в США і працюючи там постійно висилала гроші на будівництво будинку. Будівництвом будинку та господарських споруд вони займалися з 2004 року по 2013 рік і всі ці роки її мати висилала кошти для придбання будівельних матеріалів та для оплати робочим за роботу, оскільки коштів, які були у їхньому спільному бюджеті з чоловіком, їм не вистачало. Відповідно до довідки про перекази з банку мати переказала їй кошти в розмірі 35550 дол. США за 2009-2013 роки. Вони хотіли швидко побудувати будинок і як найшвидше з сім'єю перейти жити окремо від батьків, тому уже в листопаді 2009 року вони перейшли у новозбудований будинок і паралельно продовжували проводити внутрішні ремонтні роботи в ньому. Вони зробили євроремонт у всіх кімнатах, обладнали плиткою кухню, встановили котел для опалювання будинку на дровах, облаштували повністю дві дитячі кімнати меблями, технікою, облаштували спальню. Оскільки відповідач [PERSON] є батьком її чоловіка - [PERSON], і дідусем їхніх дітей, вона не могла подумати, що будинок, який вони побудують, відповідач оформить на себе, та відмовиться оформити право власності на них, як фактичних власників будинку, оскільки саме вони з чоловіком [PERSON] побудували такий будинок за спільні кошти. Сам будинок та господарські споруди були здані в експлуатації у вересні 2012 року, про що свідчить Декларація про готовність об'єкта до експлуатації від 14.09.2012 року. Відповідач оформив право власності на будинок на себе і відповідно, оскільки він є одруженим, власником є його дружина [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Рихтицької сільської ради від 01.10.2012 року №78 « Про присвоєння поштової адреси та оформлення права власності [PERSON] на житловий будинок» п.1 присвоєно поштову адресу завершеному будівництвом житловому будинку [PERSON]: [ADDRESS] та п.2 вирішено оформити право власності на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 171,0 кв.м., житловою площею 77, 8 кв.м. на ім'я [PERSON]. На підставі такого рішення відповідачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 07.11.2012 року. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] будинок та господарські споруди не будували і коштів своїх не вкладали, про що свідчить довідка про доходи [PERSON] з 22.10.2005 року по теперішній час, де його пенсія становила з 347,74 грн. (починаючи з жовтня 2005 року) та 1036,20 грн. ( станом на вересень 2013 року). Інших доходів відповідач не мав. Доказом, що саме вона та її чоловік будували вищевказаний будинок є товарні чеки, видаткові накладні на придбання будівельних матеріалів, які у неї збереглись. Всього ними затрачено 558 884 грн., у тому числі: витрати на будівельно - монтажні роботи 447 107 грн., витрати на машини, обладнання та інвентар 111 777 тис. грн., про що свідчить Декларація про готовність об'єкта до експлуатації. В серпні 2014 року чоловік подав позов в суд про розірвання шлюбу, який судом було задоволено за їхньою спільною згодою. Відповідач [PERSON] спільно з відповідачем [PERSON], своїм батьком, ввели в оману свою дружину [PERSON] та невістку відповідно, шляхом переконання її здійснювати будівництво житлового будинку як співвласника цього будинку, а фактично власність на будинок оформили спочатку на - [PERSON], пізніше на [PERSON] шляхом укладення між ними договору дарування. Оскільки позивачка за період будівництва будинку вклала особисті кошти, які їй належали, які подарувала її мати - [PERSON], в сумі 35550 доларів США, шляхом переказу їй цих коштів, то відповідно набуття майна відповідачем відбувалось за рахунок іншої особи - [PERSON]. Відповідачі жодних доказів в підтвердження придбання ними особисто будівельних матеріалів, оплати виконаних робіт не надали. Вважає, що нею було затрачено на будівництво житлового будинку [ADDRESS] особистих коштів в сумі 24142 дол. США. Вважає, що спірний будинок збудовано за спільні кошти, а тому вона вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду. Позивачка та її представник [PERSON]. позовні вимоги підтримали та дали пояснення, які по суті та змісту відповідають викладеному у позовній заяві, заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідачів [PERSON]. відносно задоволення позову заперечила з підстав, викладених у письмовому заперечені на позов. Позивачка є колишньою невісткою [PERSON] та [PERSON]. Спірний житловий будинок по [ADDRESS] збудований ними як подружжям. В 2009 році вони дозволили їхньому синові з сім»єю вселитися у будинок та жити з дітьми, так як діти пішли в школу в с. Рихтичі. До того син з сім'єю проживав в с. Залужани у будинку батьків позивачки вісім років. Забудовником згідно будівельного паспорту є [PERSON], якому згідно рішення сесії Рихтицької сільської ради від 30.05.1995 року за №113 було виділено під забудову земельну ділянку площею 0,13 га. в [ADDRESS]. 02.10.1995 року [PERSON] головний архітектор Дрогобицького району надав дозвіл [NUMBER] на право закладки фундаменту під індивідуальне будівництво. Земельна ділянка була винесена у натурі. В 1996 році зробили розбивку фундаменту під індивідуальне будівництво. Восени 2003 року їм дозволили розбити стіну недобудованої ферми [ADDRESS]. Влітку 2003 року вимурували перший поверх за допомогою [PERSON], [PERSON] ( прізвища не знають ). [PERSON] готувала їсти. За роботу в будівництві розраховувались вони, [PERSON] та [PERSON]. Коли сина [PERSON] вигнали з с. Залужани від тещі в 2005 році, він жив у них, вони продовжували будівництво, той допомагав фізичною працею, без домовленості про будь-яку винагороду. Вони залили плиту перекриття, арматуру мали дома, докупили цемент, пісок. Всі родичі допомагали в залитті перекриття. Ті самі майстри мурували другий поверх. Вони розраховувались за мурівку другого поверху. На дах вони купляли крокви, лати з різних дощок, що були використанні на опалубку при залиття фундаменту. Ванну купляли за їхні гроші - 4200 грн., привозили її з Польщі. Дах облаштовував [PERSON] зі своїм сином [PERSON]. Стовпи на світло - 10 шт. вони придбали з сусідом Кітраль на двох, ставили їх під електромережі. Електропроводку в будинку робив безкоштовно [PERSON] (швагро), дріт мали куплений, ще дещо докупляли. Станом на 2003 рік вони мали зібрані 4000 дол. США. Також вони, позичили гроші у сестри [PERSON], що вбачається з договору позики. Також, їхня мати ( відповідачки [PERSON]) - [PERSON]., в 2005 році дала їм 700 дол., які вони використали на будівництво спірного будинку, придбання будівельних матеріалів Мати [PERSON] - [PERSON], яка проживає в с. Рихтичі у 2006 році дала їм на будову 3500 грн., що на той час було 700 дол. США. [PERSON] мав пенсію і заробітну плату на МПП «Лідер» - працював сторожем вночі, розгружував машини з товаром, реалізовував цемент, за що додатково оплачували. Ще сторожував на трьох фірмах, які на вул. Гайдамацькій, біля фірми «Лідер». Він [PERSON] привозив з роботи пісок, шутер, цемент. Після виходу на пенсію, працював ще три роки. Крім того, вони мали своє господарство, [PERSON] через день їздила до м. Дрогобича і продавала молоко, сир сметану, розвозила на велосипеді, бо мала покупців. Будинок штукатурили всередині у 2007 році: перший поверх [PERSON] та [PERSON], а другий поверх [PERSON] та [PERSON]. Вони розраховувались за таку роботу. Зовні будинок не поштукатурений до сьогодні. За період з 2004 року по 2007 року вони продали три корови, два бичка, виручені гроші використали на будівництво будинку - придбання будівельних матеріалів, оплату за роботу. Підсобними робочими були родичі, які гроші не брали. Вікна та двері у будинку зробив син [PERSON] з дошки, яку вони мали та докупили, гроші з них не брав. В 2009 році вони дозволили синові разом з сім'єю йти жити до будинку, в якому було пошпакльовано лише коридор. Батареї вони купили швидше за свої гроші, зберігалися у них вдома, а решту усі необхідні складові на опалення і за роботу, вони заплатили з грошей, які позичили у рідної сестри [PERSON] - [PERSON] з дозволу її чоловіка. За всі необхідні комплектуючі для опалення оплачувала [PERSON]. Котел на дрова купив син [PERSON] (900 дол.США) і бойлер за 200 дол. США, як і ламінат, щоб покращити умови проживання. На першому поверсі поклали плитку у коридорі та кухні, гроші на які дала мати невістки. Також сваха давала гроші на меблі, холодильник близько 1500 дол. США. Син [PERSON] допомагав у будівництві будинку фізичною працею. Між ними та позивачкою і її матір'ю не було жодної домовленості про те, що вони приймають участь у будівництві спірного будинку, відповідно жодного права позивачка на такий житловий будинок немає. Разом з тим, [PERSON] правомірно набув у свою власність спірне нерухоме майно, що стверджується договором дарування і виключає будь-які правові підстави витребування такої у власність позивачки. Вислухавши думку учасників процесу, суд вважає, що позов слід задоволити частково виходячи з наступного. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Рихтицької сільської ради 07.11.2012 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, загальною площею 171 кв.м., житловою площею 77,8 кв.м.; літня кухня -гараж Б., що по [ADDRESS] (а.с.18). Разом з тим, таке свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Рихтицької сільської ради від 01.10.2012 року №78, яким присвоєно також поштову адресу (а.с.16). Згідно акту, складеного комісією в складі Рихтицького сільського голови Ф.Андрійчика, депутата Рихтицької сільської ради М.І. Велита, встановлено, що сім»я [PERSON] та [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] фактично проживають в [ADDRESS], з листопада 2009 року по даний час (а.с.8). Рішенням Рихтицької сільської ради народних депутатів від 30.05.1995 року №113 вирішено виділити [PERSON] земельну ділянку площею 0,13 га. в [ADDRESS] [PERSON] було виготовлено проект забудови; виготовлено акт виносу меж в натурі; ним було виготовлено декларацію про готовність об'єкта до експлуатації 14.09.2012 року. 02.10.2005 року [PERSON] позичила в [PERSON] 700 дол. США на будівництво будинку (а.с.130), а 16.03.2008 року [PERSON] позичав кошти у [PERSON] в розмірі 2000 дол. США для будівництва будинку (а.с. 129). Суд бере до уваги докази, здобуті в процесі розгляду справи, які стверджують про участь в такому будівництві позивачки, зокрема шляхом вкладення грошових коштів : - на протязі 2009-2013 р.р. одержувала грошові перекази на загальну суму 1800 дол. США (а.с.34-50) - накладну №35 від 22.05.2008 року ПП. [PERSON] на придбання комплектуючих на загальну суму 10246,11 (а.с.122). Всі інші надані товарні чеки, накладні судом не можуть братися до уваги в розумінні належних та допустимих доказів, оскільки на таких не зазначено платника, на декотрих відсутня дата їх видачі, а декотрі стосуються купівлі побутової техніки, що не має відношення до предмету позову (а.с. 52-68, 124,125, 127). Разом з тим, згідно наданих суду документів та особистих пояснень суду позивачкою, вже сам же факт користування спірним будинком останньою разом зі своєю сім'єю суд розцінює як наслідок її грошового вкладу в його будівництво. Допитані в судовому засіданні свідки дали суду наступні покази. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. , [PERSON]. вказали, що як [PERSON] ( позивач по справі) так і відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приймали участь у будівництві спірного будинку своєю працею та коштами. Однак, хто і які кошти вкладав у це будівництво сказати не можуть. Суд приймає до уваги покази свідків, однак зважає на те, що вони підтвердили саме участь позивачки у будівництві, зокрема, що фактично був дозвіл на таку участь батьків її колишнього чоловіка. Також суд не може залишити поза увагою того, що 13.06.2014 року (після розірвання шлюбу, що сторонами не заперечується, а від так доказуванню не підлягає) на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Момот М.О. [PERSON] став власником земельної ділянки, що по [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житлового будинку [ADDRESS] (а.с.135). Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання. Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 3) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 4) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна. Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондиційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 1212 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 02.03.2016 р. у справі №6-3090 цс15. Аналізуючи наведене, матеріали цивільної справи в сукупності з поясненнями сторін у судовому засіданні, суд також бере до уваги Главу 5 Цивільного-процесуального Закону, де регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при вирішенні суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Зокрема, суд не може дати належну позитивну оцінку лише стороні відповідача, оскільки у сторін наявні співмірні важелі, то виходячи з засад справедливості, оскільки позивачку було позбавлено права власності на спірний будинок, за наявної участі в будівництві, суд приходить до висновку про відшкодування вартості затрачених коштів, виходячи з рівності часток. Відтак, щодо визначення розміру вартості відшкодування затрат на участь в будівництві спірного будинку позивачки, суд виходить з вартості будинку визначеної за висновком судової інженерно технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 31.03.2015 року, - 771 158,00 грн. Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004у справі №1-33/2004. На підставі викладеного у рамках заявлених вимог, на основі дотримання принципів диспозитивності, змагальності і справедливості судочинства, всебічного та повного дослідження обставин справи, перевірки їх наданими сторонами доказами, оцінивши їх у сукупності, виконавши вимоги процесуального закону, суд дійшов висновку, що витрати позивачки, понесені на будівництво житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими на [ADDRESS] становлять 385 579 грн., що є ? частиною вартості будинку та літньої кухні (771 158,00 грн).

Outcome: approved