Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі. Від подружнього життя вони мають сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони перебувають в шлюбі, але проживають окремо. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 2000,00 гривень щомісяця, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також, оскільки вона на даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, просить стягувати кошти на своє утримання в твердій грошовій сумі по 600,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, зазначив, що він не є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], а тому й не повинен сплачувати аліменти на його утримання, а також утримання дружини. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який було укладено 12 листопада 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). На даний час дитина зареєстрована та проживає разом з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Згідно з положенням ч. 1 ст. 122 Сімейного Кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини. Відповідно до ст. 141 ч. 1 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно чи перебувають вони у шлюбі між собою. З урахуванням п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № N 16 від 12.06.98р. «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 3 від 15.05.2006р.), у частині, яка не суперечить Сімейному Кодексу України при вирішенні таких спорів суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], в суді [PERSON] не надав жодних доказів щодо оспорювання батьківства, то він за законом зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання сина, а тому з [PERSON] необхідно стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Як вбачається з матеріалів справи відповідач - [PERSON] офіційно не працює. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача, який не має офіційного доходу, тому вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття. Також, у відповідності до ст. 84 Сімейнерого Кодексу України суд рахує за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача кошти на її утримання в твердій грошовій сумі по 400,00 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON] трьох річного віку, тобто до [INFO] року. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial