Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . В позові зазначив, що [PERSON] є рідним сином позивача який перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Від шлюбу у відповідачів народився син - онук позивача - [PERSON] , [INFO] . З 2015 року [PERSON] постійно проживає позивачем, знаходиться повністю на його утриманні, відповідачі не приймають ніякої участі у матеріальному забезпеченні дитини, її вихованні, розвитку, не цікавляться станом його здоров`я і здобутками. Перешкод у спілкуванні батькам з малолітнім [PERSON] , позивач не чинить. Відповідачі свідомо самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина та перестали цікавитися його життям, не піклуються про фізичний та духовний розвиток, не спілкуються, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, взагалі фінансово не утримують сина. Як зазначає позивач, відповідачі зловживають спиртними напоями та наркотичними засобами, не працюють. За таких систематичних свідомих нехтувань батьківськими обов`язками по відношенню до сина, вважає, за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з них аліменти. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.10.2019 р. відкрито провадження по справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження, сторонам та третій особі встановлений строк для надання заяв по суті справи. У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив суд його задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відносно ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом надсилання судових повісток на зареєстровану адресу їх проживання, а також опублікування оголошення-виклику на офіційному сайті Судова влада України. Причини неявки відповідачів суду невідомі. Відзиву на позовну заяву, заяви про розгляд справи за їх відсутності відповідачі суду не надавали. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що існують всі умови для ухвалення заочного рішення, суд постановив про заочний розгляд справи: за відсутності відповідачів, на підставі наявних в справі доказів. Представник третьої особи в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] . Щодо позбавлення батьківських прав у відношенні [PERSON] заперечувала, вказавши, що позбавлення обох батьків призведе до того, що дитина залишиться без батьківського піклування, а також [PERSON] , що мешкає з дитиною має долю участі у вихованні дитини. Вислухаши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] є відповідачі [PERSON] та [PERSON] . З довідки про місце проживання особи від 03.09.2019 року № 04-2617-16395 встановлено, що малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Згідно акту підтвердження фактичного проживання [PERSON] , 2013 р.н. проживає без реєстрації за адресою [ADDRESS] , разом із [PERSON] та [PERSON] . З інформації щодо виконання батьківських обов`язків, що надано дошкільним закладом № 196 «Рожева зоренька» від 04.09.2019 року, судом встановлено, що до закладу дитину приводили всі члени родини, вихованням [PERSON] займались переважно дідусь та бабуся, вихованням та забезпечення [PERSON] в основному лежить на плечах дідуся та бабусі. Акту обстеження умов проживання до суду не надавався. Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради як органу опіки та піклування: Позбавлення батька дитини. [PERSON] . 1972р.н.. відносно його малолітнього сина, [PERSON] . [INFO] , є на даний час не доцільним. За підсумками розгляду матеріалів встановлено, що [PERSON] , 1981 р.н., та [PERSON] . 1972р.н„ в свідоцтві про народження дитини записані батьком та матір`ю. Мати з 2016 року покинула сім`ю і разом із сином не мешкає. Дитина весь цей час мешкає в родині батька, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зі слів дідуся та рідної сестри дитини мати хлопчика самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, веде асоціальний спосіб життя, не працює, пиячить, про сина ніяким чином не піклується, не проявляє зацікавленості в його подальшій долі, не цікавився його навчанням, розвитком та станом здоров`я, неї надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Батько дитини, [PERSON] , постійного місця роботи не має. має періодичний заробіток, зі слів батька перебуває на третій групі інвалідності за станом здоров`я. З часу, як мати залишила дитину, постійно мешкає разом із малолітнім сином за адресою: [ADDRESS] . Малолітній [PERSON] .. [INFO] ,, навчається в 1 класі Запорізького ліцею «Вибір». Мати та батько навчальний заклад наразі не відвідують, не проявляють ніякого інтересу до навчання дитини. Під час виховання дитини в ДНЗ № 196 батьки також виконували свої обов`язки неналежним чином, вихованням дитини переважно займалися дідусь і бабуся. Дідусь, [PERSON] , пояснює, шо саме він та його дружина виховують онука, створюють йому умови проживання, навчання, піклуються про його здоров`я та розвиток. Проте батько малолітнього. [PERSON] , постійно мешкає із сином, тим самим має долю участі у вихованні своєї дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Як роз`яснено п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оцінивши вищевказані докази по справі, суд приходить до висновку, що малолітня дитина - [PERSON] проживає окремо від матері, остання не цікавиться його життям та станом здоров`я, не відвідує його, не турбується про його інтелектуальний, фізичний, духовний та психічний розвиток, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо виховання, утримання та піклування про фізичний та духовний розвиток дитини. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. Разом з тим як передбачає ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначалось у висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради, як органу опіки та піклування, батько малолітнього [PERSON] , постійно мешкає із сином, тим самим має долю участі у вихованні своєї дитини і позбавлення [PERSON] батьківських прав є недоцільним. Враховуючи, що судом не встановлені обставини, які б свідчили про те, що [PERSON] , негативно впливає на фізичний чи психологічний розвиток дитини і позбавлення його батьківських прав охоплюється поняттям якнайкращого забезпеченню інтересів дитини, суд погоджується з висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] . За таких обставин позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав батька дитини [PERSON] задоволенню не підлягають. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідачів позивач [PERSON] , згідно його письмової заяви від 14.05.2020 року залишив без розгляду. Відповідно до ст. 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення аліментів, відповідно до заяви позивача підлягають залишенню без розгляду. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже з відповідачки [PERSON] на користь держави слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору від сплати якої позивач звільнений у розмірі 784,20 грн.

Outcome: partial