Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 63 005,82 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 6 355,56 грн., а всього 69 361,38 грн., посилаючись на те, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.04.2014 року з [PERSON] на її користь стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 82\~000,00 грн. та 3% річних у розмірі 7 386,74 грн. 07.05.2014 року на підставі даного судового рішення позивачеві [PERSON] видано виконавчий лист про примусове стягнення з відповідача вказаної суми, однак, до теперішнього часу присуджену суму відповідач позивачеві не сплатив. Посилаючись на ст. 625 ЦК України, [PERSON] просить стягнути з відповідача інфляційні втрати станом на 30.06.2016 та 3% річних від простроченої суми, а всього 69 361,38 грн.\~\~\~\~\~\~ В судове засідання позивач не з'явилася, надавши письмову заяву про підтримку позову, відсутність заперечень проти заочного розгляду справи, розгляд справи за її відсутності (а.с.23). Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Тому, зі згоди позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у ній доказів. Обов'язком, які беруть участь у справі, є добросовісне здійснення своїх процесуальні прав і виконання покладених на них процесуальних обов'язків (ч. 3 ст. 27 ЦПК України). Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.04.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 82\~000,00 грн. та 3% річних у розмірі 7 386,74 грн.. На виконання вказаного рішення суду 07.05.2015 року видано виконавчий лист (а.с.9-13). Вказане рішення пред'явлено до примусового виконання, однак, на даний час не виконано. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, а саме: -копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору в розмірі 1 194,46 грн. та копією виконавчого листа № 2/289/149/14 виданого 07.05.2014 (а.с.46,48); -копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.05.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики в розмірі 82\~000,00 грн. та 3% річних у розмірі 7386,74 грн. та копією виконавчого листа № 2/289/149/14 виданого 07.05.2014 (а.с.47,49); -довідкою, виданою начальником відділу ДВС Радомишльського РУЮ 19.10.2016 року за № 4425/3-2711, згідно якої [PERSON] не отримувала коштів в рахунок боргу від [PERSON] згідно виконавчих листів про стягнення боргу з [PERSON] 89 386,74 грн. та 1 194,46 судового збору (а.с.50). Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання і на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У частині 1 статті 598 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. З даного питання свою правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15, яка зводиться до наступного. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 03.07.1991 року № 1282-ХП «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Норми частини 2 статті 625 ЦК України визначають спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов'язань. Таких наслідків є декілька. В будь-якому випадку боржник зобов'язаний відшкодувати кредиторові завдані збитки. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року № 6-113цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Приклад обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації наведено у додатку 1 до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17 липня 2003 року. З огляду на це, інфляційні втрати за прострочення виконання зобов'язання з 01.05.2014 року по 30.06.2016 року складають 63 008,80 грн. із розрахунку: 82 000 грн. (сума боргу, визначена рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.04.2014 року) х 1,7684 (загальний індекс інфляції за період з 01.05.2014 року по 30.06.2016 року) = 145 008,80 грн. 82000 грн. = 63 008,80 грн. Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за даний період складає: 82 000грн. (сума основного боргу) х 3 х 943 (прострочених днів): 365 : 100 = 6 355,56 грн.. Згідно зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] порушив грошове зобов'язання щодо повернення боргу, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими і з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати суми боргу в заявленому розмірі 63 005,82 грн., три відсотки річних в розмірі 6 355,56 грн., а всього підлягає стягненню 69 361,38 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved