Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності на частину житлового будинку та поділ спільного майна подружжя, який у подальшому уточнила та остаточно просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], будівництво якого велось [PERSON] і [PERSON] у період шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 19 грудня 1981 року по 17 листопада 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У період шлюбу [PERSON] 15 січня 2002 року уклав договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом жилого будинку готовністю 85% з надвірними спорудами - сараєм, колодязем, теплицею, літнім душем, вбиральнею, зливною ямою, огорожею, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Зазначений об'єкт незавершеного будівництва бубудвався на земельній ділянці, яка була виділена із фонду земель Пісочинської селищної ради у безстрокове користування під індивідуальну забудову житлового будинку [PERSON] - продавцю за договором купівлі-продажу. 10 грудня 2011 року відповідачем у порядку приватизації на підставі рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківскої області від 28.01.2008 року отримано право власності на земельну ділянку площею 0,0962 га, розташовану за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 травня 2013 року встановлено факт укладання сторонами за час шлюбу договору купівлі-продажу від 15.01.2002 року незакінченого будівництвом вищезазначеного жилого будинку та визнано будинок з надвірними будівлями об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Інспекцією ДАБК в Харківській області 12.02.2013 року зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 січня 2014 року встановлено факт ведення будівництва спірного житлового будинку [PERSON] і [PERSON] у період шлюбу. Оскільки будівництво велось подружжям у період шлюбу житловий будинок є їх спільною сумісною власністю. Таке правило розповсюджується і у випадку, коли земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається одному громадянину у приватну власність. Право власності на спірний житловий будинок, який завершено будівництвом і прийнято до експлуатації, не зареєстровано з причини відмови відповідача визнавати за позивачем права на спільну власність цього будинку. Спірний будинок фізично реально існує незалежно від факту державної реєстрації, в зв'язку з чим виникає питання щодо права на цю річ, тобто право власності на завершений будівництвом об'єкт. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала письмові пояснення, в яких зазначила, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживали разом до 2008 року, а з 2008 року відповідач у спірному будинку не проживає. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги, підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач надав суду письмові заперечення проти позовних вимог, а під час судового розгляду справи позовні вимоги визнав, зазначивши про наявність в нього кредитних зобов'язань. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні підтримав позицію відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 грудня 1981 року по 17 листопада 2011 року, шлюб розірваний рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 30.08.2011 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.11.2011 року. 15 січня 2002 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 85% з надвірними будівлями: сарай, колодязь, теплиця, літній душ, вбиральня, зливна яма, огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. До примірника договору як його невід'ємна частина додається виписка з рішення виконкому Харківської районної ради народних депутатів № 336 від 16 квітня 1991 року. Згідно даного рішення [PERSON] (продавцю за договором купівлі-продажу від 15.01.2002 року) виділена земельна ділянка площею 893 кв.м. з фонду земель Пісочинської селищної ради в безстрокове користування для індивідуального будівництва житлового будинку. [PERSON] 10.12.2011 року отримав державний акт серії ЯЖ № 461467 на право власності на земельну ділянку площею 0,0962 га розташовану за адресою: [ADDRESS]. Державний акт видано на підставі рішення XVII сесії V скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 28.01.2008 року. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14.05.2013 року встановлено факт укладання [PERSON] за час шлюбу з [PERSON] договору купівлі-продажу від 15 січня 2002 року незакінченого будівництвом житлового будинку готовністю 85% з надвірними будівлями: сарай, колодязь, теплиця, літній душ, вбиральня, зливна яма, огорожа, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнано зазначений будинок об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Рішення набрало законної сили. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22.01.2014 року, яке ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 02.04.2014 року залишено без змін, встановлено факт будівництва житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу, в задоволенні позовних вимог в частині визнання належності зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] відмовлено. Рішення набрало законної сили. Вищезазначеним судовим рішення встановлено наступне. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Волик Д.С. Реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції Харківської області від 09 грудня 2013 року позивачу відмовлено в державній реєстрації права власності на незавершене будівництво в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну ділянку та документа, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт. Домоволодіння [ADDRESS] закінчено будівництвом, будівельна готовність жилого будинку складає 100 відсотків, будівництво спірного будинку з надвірними спорудами було завершено в 2003 році. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Харківській області зареєстровано декларацію № ХК 142130420631 про готовність об'єкта до експлуатації «Добудова житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]». Сторони не зареєстрували право власності на спірне домоволодіння і у порядку, передбаченому ЦК України в редакції 2003 року та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку зі здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Сторонами не надано суду належних доказів оформлення права власності на спірний будинок відповідно до норм законодавства, які діяли на момент завершення будівництва. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» до завершення будівництва (створення) майна, а якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то моменту прийняття його до експлуатації, або якщо право власності на таке нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації право власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва не виникає (стаття 331 ЦК). У зв'язку із цим до виникнення права власності на таке майно право власності існує лише на матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення) майна. Отже, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Згідно Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України», затверджену Указом Президента України №439/2011 від 08 квітня 2011 року, та Порядку здійснення Державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №553 від 23 травня 2011 року, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №461 органом, який здійснює прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, є Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, які на підставі акту готовності об'єкта до експлуатації видають відповідний сертифікат. Сторонами не надано доказів щодо отримання такого сертифікату. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, у разі проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заінтересованою особою є замовник будівництва, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований об'єкт нерухомого майна заявник подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. З аналізу зазначеної норми вбачається, що реєстрацію права на нерухоме майно може здійснити особа, яка має речове право на земельну ділянку, на якій знаходиться таке майно. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0962 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] [PERSON] отримав 10 грудня 2011 року на підставі рішення XVII сесії V скликання Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 28.01.2008 року. Таким чином, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок, після розірвання шлюбу з позивачем, при цьому суд зазначає, що рішення Пісочинської селищної ради також було прийнято після розірвання шлюбу, крім того, як зазначає сама позивач у письмових поясненнях, сторони разом не проживали з 2008 року. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів наявності в неї права на земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок, а тому у позивача відсутнє право вимоги у судовому порядку визнання права власності на об'єкт будівництва, розташований на зазначеній земельній ділянці. Крім того, позивач не реалізувала свого права звернення до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області про прийняття в експлуатацію спірного житлового будинку, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 22.01.2014 року, яким встановлено факт будівництва житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] у період шлюбу. Визнання у ході розгляду справи відповідачем позовних вимог суперечить вимогам закону, оскільки порушує встановлений порядок набуття права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed