Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

Позивач звернуся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.09.2019 р. між позивачем та [PERSON] (відповідачем-1) був укладений кредитний договір №11115/2010-К, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 4000,00 грн. строком на 20 календарних місяців, з кінцевим терміном повернення до 30.09.2020 та сплатою за користування кредитом процентів 44,40 % річних (3,7 % на місяць). За умовами кредитного договору відповідач-1 зобов`язався щомісячно сплачувати основний платіж та відсотки згідно графіку розрахунків зазначеного в п. 3.3 кредитного договору. В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, між позивачем та [PERSON] (відповідачем-2) було укладено договір поруки №11115/1-П від 09.09.2019, відповідно до якого відповідач-2 прийняв на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі за зобов`язанням відповідача-1. Проте, позичальник (відповідач-1) порушив умови кредитного договору по погашенню кредиту, сплати відсотків, внаслідок чого станом на 15.03.2020 утворилася заборгованість у розмірі 8724,88 грн. з яких: 4000,00 грн. - основна сума боргу; 4724,88 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом, у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача вказаної суми заборгованості, а також понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2102,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3570,00 грн. Представник позивача не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність та задовольнити позов у повному обсязі, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, 09.09.2019 р. між КС «Християнська Фортеця» та [PERSON] (відповідачем-1) був укладений кредитний договір №11115/2010-К, згідно якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 4 000 грн., строком на 20 місяців з 09.09.2019 р. по 30.09.2020 р. за умови погашення тіла кредиту та сплати відсотків за користування кредитом в розмірі та строки визначені умовами кредитного договору (п.3.3. кредитного договору) (а.с.4-5). Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка встановлюється у розмірі 293,00 % річних (п.3.7 кредитного договору). Виконання КС «Християнська Фортеця» зобов`язань за кредитним договором щодо видачі кредитних коштів підтверджується копію видаткового касового ордеру від 09.09.2019 р., який містить підпис одержувача [PERSON] (а.с.7). 09.09.2019 р. між КС «Християнська Фортеця» та [PERSON] (відповідачем-2) був укладений договір поруки №11115/1-П, відповідно до умов якого поручитель прийняв на себе зобов`язання відповідати як солідарний боржник за повне та своєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором №11115/2010-К від 09.09.2019 р. (а.с.6). Згідно умов п.3 договору поруки у випадку невиконання зобов`язань поручитель та позичальник відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. У зв`язку з невиконанням відповідачем-1 своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 15.03.2020 р. його заборгованість перед позивачем становить 8724,88 грн. з яких: 4000,00 грн. - основна сума боргу; 4724,88 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом (а.с.3). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин (кредитного договору), що підтверджується кредитним договором №11115/2010-К від 09.09.2019, підписаним сторонами, розрахунком заборгованості станом на 15.03.2020. Суд, дослідивши докази, надані у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, в межах заявлених позовних вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України), та ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України, та за відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Згідно зі змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 ЦК). Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 598, ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись порукою. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як встановлено судом, з боку відповідачів було допущено порушення умов виконання зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості, тому порушені права позивача підлягають поновленню в обраний в даному позові спосіб (ст. 16 ЦК). З урахуванням вищенаведеного для суду наявні підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості станом на 15.03.2020 у розмірі 8724,88 грн. з яких: 4000,00 грн. - основна сума боргу; 4724,88 грн. - несплачені відсотки за користування кредитом. Щодо розподілу судових витрат на правову (правничу) допомогу, суд виходить з наступного. В силу п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Конституційне право на професійну правничу допомогу та вільний вибір захисника гарантується ст. 59 Конституції України. Відповідно до ст. 22 Конституції України воно не може бути скасоване, а звуження змісту та обсягу наявних прав і свобод не допускається. За ч. 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу суд враховує, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то для суду наявні підстави для стягнення таких витрат. Зазначений обов`язок з боку позивача виконаний. При визначенні суми витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Беручи до уваги, що відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3 570,00 грн. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved