Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

Позивачі 16.12.2019 року звернулися до Березівського районного суду Одеської області з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батьків. Ухвалою суду від 17.12.2020 року відкрито провадження по справі. Представник [PERSON] адвокат Семак Т.В. просила залучити її у якості третьої особи. У судовому засіданні вказала про залучення [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на боці позивачів та ухвалою суду від 03.02.2020 року заяву задоволено. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі вказали, що 03 липня 1976 року між ними був укладений шлюб. Від шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . З дня його народження позивачі приклали всі зусилля для його повноцінного життя. На даний час позивачі є непрацюючими пенсіонерами, інвалідами ІІІ - ї групи, працювати не дозволяє здоров`я та вік. Пенсії, які вони отримують майже не вистачає на утримання сім`ї, вони дуже часто хворіють, майже всі кошти витрачають на лікування. Грошей на харчування та оплату комунальних послуг не вистачає. Їх син - відповідач по справі є працюючою людиною та займає хорошу оплачувану посаду. На даний час він проживає разом з ними, але коштів на купівлю продуктів харчування та на оплату рахунків за комунальні послуги не надає. На їх багаточисленні прохання про грошову допомогу відповідач не реагує. Відповідно до наказу №5-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантинуз метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. Справа неодноразово відкладалась у зв`язку з оголошенням карантину. У судовому засіданні 26.11.2020 року представник позивачів позов підтримав та просив його задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачів аліменти на їх утримання у розмірі ј частини від його заробітної плати щомісячно. Відповідач у судове засідання 26.11.2020 року не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Водночас, 03.02.2020 року подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог позивачів до нього про стягнення аліментів (а.с.50). У заяві від 03.02.2020 року просив розглядати справу за його відсутності (а.с.49). Представник третьої особи у судовому засіданні 26.11.2020 року з позовом не погодилася, зазначила те, що він поданий з метою зменшення розміру аліментів на утримання дитини, яку має відповідач. У позивачів є інші діти, але до них позов не пред`являють. Також зазначила, що позивач з 2016 року має пільги 75% на сплату комунальних послуг, так як являється учасником бойових дій, також пільги мають і позивачі, пенсія яких перевищує розмір прожиткового мінімуму. На підставі цього просила залишити позов без задоволення (а.с.60-62). Заслухавши представника позивачів, представника третьої особи, дослідивши відзив який надійшов від відповідача, проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд доходить висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.16). На даний час [PERSON] та [PERSON] , є пенсіонерами (а.с.11-13) та отримують пенсію, що підтверджується виписками по їх картках з особового рахунку АТ «Приватбанк» (а.с.7-11). Розмір пенсій, які позивачі отримують, не може у повній мірі забезпечити їх мінімальні життєві потреби, а тому вони знаходяться у складному матеріальному становищі. Згідно зі ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Отримання непрацездатними батьками пенсій чи іншого доходу не можуть звільняти повнолітніх дочку, сина від обов`язків утримувати непрацездатних батьків. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Як встановлено вище позивачі є пенсіонерами, та отримають лише пенсію. Також мати є інвалідом ІІІ групи. Іншого заробітку не мають. Водночас, посилання представника третьої особи на лист Березівської РДА від 04.10.2020 року (а.с.63), яким підтверджується про надання пільг позивачам у житлово-комунальних послуг з 01.09.2017 року, суд навпаки розцінює як таке, що позивачі змушені звернутись для отримання таких пільг у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, оскільки Державою встановлюються пільги саме для вразливих категорій населення. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги не є абсолютним. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Проте, на даний час позивачі є батьками свого сина, будь-яких доказів щодо порушень чи позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] суду не надано. Посилання представника третьої особи на те, що позивачі отримають пенсію, яка перевищує розмір прожиткового мінімуму, також суд вважає безпідставним та не може свідчити про матеріальну забезпеченість позивачів, а навпаки: згідно довідки Березівської РДА, останнім надано пільги у користуванні житлово-комунальними послугами. Так, у постанові від 05 вересня 2019 року Верховний Суд у справі № 212/1055/18-ц зробив висновок про застосування норм права та зазначив, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. При цьому вказав, що не відступає від висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 р. у справі № 759/1315/17, оскільки в ній колегія суддів враховувала прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який отримує позивачка як один із доводів у сукупності з іншими доказами для вирішення спору, а тому не посилалася на положення статті 75 СК України. Суд також враховує, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Майновий стан дитини впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивачів. Оскільки позивачі є непрацездатними , в тому числі через інвалідність та свій похилий вік, в зв`язку з чим потребують додаткових витрат, а отже вони потребують матеріальної допомоги від свого повнолітнього сина. Як вбачається з довідки про заробітну плату і доходи [PERSON] від 12.12.2019 року відповідач отримав дохід у розмірі 205218,94 грн.(а.с.22). Згідно довідки від 15.06.2020 року вбачається, що останній отримав дохід з 01.12.2019 року по 31.05.2020 року у розмірі 137891,33 грн. (а.с.87). Окрім цього, судом встановлено, що [PERSON] сплачує аліменти у розмірі ј заробітку на свою дитину на користь [PERSON] (а.с.36-38). Водночас, заборгованості у [PERSON] по сплаті аліментів на дитину станом на день розгляду справи - не має, про що повідомив представник [PERSON] . Разом з тим, при визначенні розміру аліментів, суд враховує ту обставину, що відповідач має на утриманні неповнолітню дочку, тому суд доходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивачів аліментів у частці від заробітку у розмірі 1/5 частини, щомісячно. Відповідно до ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial