Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання особи втратившою право на користування квартирою № 59 в будинку № 22 по вул. Жовтневої революції в м. Кіровограді. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування. З відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі. В даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 2011 року та [PERSON]. Сім»я з відповідачем розпалась та шлюб розірвано рішенням суду 10.11.2014 році. Відповідач залишив місце проживання в червні 2014 році та виїхав, забравши всі свої особисті речі з даного житла , не проживає більше одного року в даній квартирі , а тому змушена звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач та її адвокат позовні вимоги підтримали та зазначили , що відповідач проживає на дачі, яка була власністю позивача має місце для проживання і має бути знятий з реєстрації за вказаною адресою. В судовому засіданні відповідач позов не визнав повністю, зазначивши, що працює за межами міста , є управляючим ставками, в силу роботи часто був відсутній за місцем свого проживання, припинив проживати у квартирі після скандалів в червні 2014 року , але після розірвання шлюбу у листопаді 2014 року ще проживали спільно однією сім»єю без реєстрації шлюбу до квітня 2015 року. Адвокат відповідача зазначив, що позов подано передчасно, всупереч вимог ст.405 ЦК України , акти складені однією ручкою , покази свідків , що підписалися в акті про непроживання відповідача спростовуються їх показами в суді, стверджує про відсутність іншого житла у відповідача , тому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Судом встановлено наступні факти. Позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири від 14.03.2006 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 101000570 від 15.03.2006 року (а. с. а.с. 5-6) . Відповідно до довідки про склад сім'ї в даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], 2011 року та [PERSON] з 07.11.2007 року . Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Згідно ст.405 ЦК України, а саме ч. 2 член сім»ї власника житла втрачає право на користування житлом, у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. При винесенні рішення, суд керується ст.11 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, оцінивши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову, оскільки відповідач був вселений в дане житло як член сім»ї власника житла і правомірність його вселення сторонами не оспорюється , в розумінні ст.405 ЦК України відповідач перестав бути членом сім»ї власника житла згідно рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда лише 10.11.14 року. Позов подано до суду 13 лютого 2015 року. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що сторони дійсно до розірвання шлюбу з червня 2014 року спільно однією сім»єю не проживали, зазначене підтверджується поясненнями сторін в судовому засіданні по справі про розірвання шлюбу ( а.с. 86). З 2011 року відповідач працює управляючим ставків, у зв»язку з чим періодично за адресою проживання не перебував, зазначене не заперечувалось сторонами і підтверджено свідками [PERSON] та сином позивача свідком [PERSON] Останній спростував зазначення позивача , що її діти вимагають зняття відповідача з реєстрації в даній квартирі, підтвердив наявність хороших стосунків з відповідачем. Зазначив, що раз в неділю відповідач приїзджає до своєї доньки і на даний час його речі відсутні у квартирі. Акти , надані суду на підтвердження непроживання відповідача , складені протягом періоду з 11.04.2014 року по 10.01.15 року в кількості 6 штук ( а.с. 16-21) написані однією ручкою, однією особою і як стверджували свідки , що підписалися в ньому , а саме [PERSON] та [PERSON] фактично підписані в один час, окрім того акти спростовуються показами даних свідків, які підписали дані акти при тому, що доступу в квартиру позивача не мали, наявність чи відсутність речей не перевіряли та фактично не спілкувалися зі сторонами. Таким чином, на підставі вищевикладеного суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, відповідач в розумінні ст. 405 ЦПК України не може бути визнаний таким, що втратив право на користування житлом , позов є безпідставним та необгрунтованим . Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України , суд вирішує залишити по фактичному їх понесенню сторонами.

Outcome: dismissed