Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS], яка належить їй на праві власності, посилаючись на те, що [PERSON] продав їй частину вищезазначеної квартири, але не знімається з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Представник позивача надала заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач до судового засідання не з'явився, від його представника надійшла заява, згідно якої не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Згідно частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю., зареєстрованого в реєстрі № 773, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Даний договорі був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.03.2017 року, номер запису про право власності 19672058. Квартира складається з трьох житлових кімнат площею 36,6 кв.м., кухні площею 9,6 кв.м., ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору площею 8,3 кв.м., лоджії площею 4,0 кв.м., загальною площею 62,1 кв.м. Після продажу вищезазначеної квартири колишній власник - [PERSON] залишився зареєстрованим на даній житловій площі, що підтверджується довідкою про склад сім'ї та прописку. Про те, що відповідач не проживає за місцем реєстрації начальником дільниці № 8 КП ЖКС «Північниий» був завірений акт про не проживання від 2016 року, в якому [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON], [INFO], не проживає за адресою: [ADDRESS] та особистих його речей за місцем реєстрації немає. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно до п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що право користування жилою площею власника житла та обсяг його прав на квартиру залежить від виникнення у нього права власності на житло. Цивільним законодавством не передбачено збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно зареєстрували своє місце проживання, але на час розгляду справи не є власниками квартири. Суд вважає, що з припиненням права власності відповідача на спірну квартиру він втратив право користування жилою площею, виникнення та припинення якої є похідним від обсягу його права власності. Слід зазначити, що договором купівлі-продажу від 28.03.2017 р., ні [PERSON], ні [PERSON] не передбачалося перехід прав та обов'язків щодо користування квартирою відповідачу після її продажу. Таким чином, враховуючи зазначені вище норми, з урахуванням припинення у відповідача права власності на спірну квартиру, суд вважає, що з припиненням права власності припиняється і право користування квартирою, як складова частина змісту права власності. Наявність реєстрації відповідача за вищезазначеною адресою, яка належить [PERSON] на праві власності, призводе до додаткових витрат по сплаті комунальних платежів, а як наслідок до порушення охоронюваних законом прав та інтересів позивача. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщення.

Outcome: approved