Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру [ADDRESS]. В позові зазначила, що право на зазначену квартиру вона набула у шлюбі з [PERSON], повністю сплативши пайовий внесок за житло 15 січня 1992 року у сумі 10300 крб. В 1993 році шлюбні стосунки між подружжям були припинені, [PERSON] за його заявою було виключено з членів житлово-будівельного кооперативу № 265 «Індустрія», а пай за житло був переданий позивачці, яку було прийнято до членів кооперативу. 22 вересня 1994 року рішенням виконавчого комітету Шевченківської ради народних депутатів затверджено рішення уповноважених членів житлово-будівельного кооперативу від 04.10.1993 року про передачу [PERSON] пайового накопичення і прийняття її до членів кооперативу. Оформити своє право на вказану нерухомість у позасудовому порядку позивачеві не сталося можливим, оскільки її звернення до департаменту реєстраційних послуг увінчалось винесенням рішення про відмову у державній реєстрації права власності через те, що речове право на це майно зареєстроване за іншою особою, а саме: за [PERSON] У зв'язку з викладеним просить визнати за нею право власності на зазначене житло, припинивши право власності на нього [PERSON] В судове засідання позивач не з'явилася, надавши суду письмове звернення з проханням про задоволення позову, розгляд справи у її відсутність, а також зі згодою на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічними заявами, які містять повне визнання позову, звернулися до суду відповідач [PERSON] і його представник. Представник другого відповідача, належним чином повідомленого про час та місце вирішення спору, до суду не з'явився з невідомих причин, заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин суд у відповідності до ст. ст. 158, 169 ЦПК України знаходить за можливе вирішувати справу у відсутність сторін і їхніх представників, на підставі наданих ними фактичних даних про права та взаємовідносини осіб, які беруть участь у справі. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] у сумі 10300 крб. 15 січня 1992 року повністю сплатив [PERSON] (а. с. 14). На підставі довідки житлово-будівельного кооперативу № 263 «Індустрія» № 65 від 21.12.1992 року про повну сплату паю відповідач оформив право власності на вказане житло, яке зареєстроване орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 13, 13-16). 22 вересня 1994 року рішенням виконавчого комітету Шевченківської ради народних депутатів затверджено рішення уповноважених членів житлово-будівельного кооперативу № 263 «Індустрія» від 04.10.1993 про передачу [PERSON] пайового накопичення і прийняття її до членів кооперативу (а. с. 10). 13 червня 2016 року рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру через те, що речове право на це майно зареєстроване за іншою особою, а припинення цього права з наданих нею документів не витікає (а. с. 18). У відповідності до ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на момент набуття позивачем права на житло, член житлово-будівельного кооперативу, що повністю сплатив свій пайовий внесок за квартиру, отримує на неї право власності. Зазначені положення узгоджуються із змістом ст. 384 ЦК України, відповідно до якої у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. З огляду на встановлені обставини суд доходить висновку, що позивач під час перебування у шлюбі набула права власності на частку у праві власності на житло як подружжя, чиї частки у спільному майні є рівними. Оскільки її чоловік - відповідач по справі був членом кооперативу, саме за ним по мірі сплати подружжям пайового внеску було оформлене і зареєстроване право власності. Разом з тим під час поділу майна подружжя відповідач передав належну йому частку в праві спільної власності на житло позивачеві відповідно до правил законодавства про житлово-будівельні кооперативи, тобто шляхом виходу з членів кооперативу, передачі усього пайового накопичення дружині, яку було прийнято до членів кооперативу. Вказані дії, як зазначено, здійснені у відповідності до вимог закону, тому суд вважає, що фактично відповідач відмовився від права власності на його частку в праві спільної власності на житло. В силу ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оформити право власності у позасудовому порядку позивач не змогла через відмову в державній реєстрації цього права, хоча власник, за яким зареєстроване це право і відмовився від права власності, тому суд вважає за можливе захистити право позивача в обраний нею спосіб. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється в випадку відмови власника від права власності та припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Так як у зв'язку з відмовою власника від права власності його право припиняється, суд знаходить за необхідне задовольнити і цю вимогу позову, припинивши право власності відповідача на спірну квартиру.

Outcome: approved