Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу в якому зазначила, що 27 червня 2007 року між нею та відповідачем по справі, [PERSON], був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №45. Від спільного шлюбу сторони по справі мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Спір щодо визначення місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя, відсутній. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з наявністю різних поглядів на сімейне життя, сімейні обов'язки, відсутністю взаєморозуміння та поваги один до одного. З грудня 2016 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, та на даний час шлюб носить формальний характер. Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення з відповідачем, тому просить їх шлюб розірвати, та визначити місце проживання неповнолітньої дочки, [PERSON] разом з нею, [PERSON] Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище, яке вона отримала під час державної реєстрації шлюбу - [PERSON]. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, в зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, а саме свідоцтва про шлюб, 27 червня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Андрушівського районного управління юстиції Житомирської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №45 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають спільну дочку, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останньої (а.с.9). Згідно виданої Андрушівської міською радою довідки від 11.07.2018 №2767 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні дочка - [PERSON] (а.с.10). На даний час сторони подружні стосунки не підтримують, проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Cпори щодо визначення місця проживання дитини та поділу спільного майна подружжя між сторонами відсутні. Вказані обставини визнані відповідачем, та вважаються судом доведеними в порядку статті 82 ЦПК України. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей, що має істотне значення. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Суд, вважає встановленим, що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливе, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін. Відповідно до ст.113 СК України, позивачу [PERSON] після розірвання шлюбу, залишити прізвище, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу - [PERSON]. Також судом встановлено, що позивач - мати [PERSON], має постійне місце проживання, та на даний час дитина проживає разом з нею. При цьому, судом не встановлено виняткових обставин в розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом із матір'ю. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини разом з матір'ю.

Outcome: approved