Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., № 10966 від 05.11.2020 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 018,40 гривень та стягнути з відповідача на свою користь витрати по сплаті судового збору у сумі 1 362,00 гривень та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 гривень. На обґрунтування позову позивач зазначає, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис № 10966 від 05.11.2020 року, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 018,40 гривень. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за кредитним договором № 2862512 від 21.03.2019 року, укладеним із ТОВ «Мілоан», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал». Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів, стягнення заборгованості проводиться за період з 30.08.2019 по 30.10.2020, сума заборгованості складає 14 018,40 гривень, за вчинення виконавчого напису 1 000,00 гривень. Позивач вважає зазначений виконавчий напис протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим звертається до суду. 26 лютого 2021 року від представника відповідача ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» - надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного. 21.03.2019 ТОВ «Мілоан», з однієї сторони, та [PERSON] , з другої сторони, уклали Кредитний договір № 2862512, відповідно до якого позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби на наступних умовах: сума кредиту - 5400,00 грн.; проценти за користування кредитом 810.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, дата повернення кредиту - 05.04.2019 рік. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед позивачем виконав в повному обсязі, надавши їй кредитні кошти, а позичальник свої зобов`язання перед позикодавцем не виконав. 30.08.2019 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем, відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги № 37-МЛ від 30.08.2019 року. Відповідно до умов договору та законодавства відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до позивача за кредитним договором. З дотриманням усіх умов пп. 2.1 п. 2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 відповідачем 03.11.2020 року, була подана заява на вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баршацькому І.В. Позивачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості № 18993175/1 від 08.10.2020 року, надано термін для добровільного врегулювання позивачем зобов`язання. 30.10.2020 року відповідач надіслав поштовим відправленням лист з претензією за адресою, вказаною позивачем в кредитному договорі, яка була отримана позивачем. Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2862512 від 21.03.2019 року було передано відповідачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан», згідно договору відступлення прав вимоги № 37-МЛ від 30.08.2019 року. Тобто, після отримання права вимоги до позивача, відповідачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося. Станом на 03.11.2020 року сума заборгованості позивача становить 14 018,04 гривень та вказана заборгованість є безспірною, позивачем не оспорювалась. Крім того, представник відповідача зазначив, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу, які позивач просить стягнути з відповідача є завищеною та не відповідає складності даної справи. У зв`язку із викладеним представник відповідача просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Позивач [PERSON] в судове засідання, призначене на 15.04.2021 року на 10.30 годину не з`явилася, від її представника адвоката Калініна С.К. надійшла заява про розгляд справи без участі позивача, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача в судове засідання, призначене на 15.04.2021 року на 10.30 годину не з`явився, з невідомої суду причини, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Заяви від представника відповідача про відкладення судового засідання та про проведення судового засідання за його відсутності не надходило. Від представника відповідача надійшов відзив, в якому він просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, результати розгляду заяви направити за адресою м. Київ, пр.-т. Голосіївський, оф.22. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. в судове засідання, призначене на 15.04.2021 року на 10.30 годину не з`явився, з невідомої суду причини, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України з урахуванням заяви представника позивача про слухання справи за його відсутності та у зв`язку з неявкою представника відповідача та третьої особи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Судом встановлено, що 21.03.2019 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2862512, сума кредиту становить 5400,00 гривень, строком на 15 днів з 21.03.2019 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 05.04.2019 року, сукупна вартість кредиту складає 1566,00 гривень в грошовому виразі та 706,00 відсотків річних у процентному значені і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Відповідно до п.1.5.1 комісія за надання кредиту складає 756,00 гривень, яка нараховується за ставкою 14.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2 проценти за користування кредитом складають 810,00 гривень, які нараховуються за ставкою 1.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом /а.с.15-17/. [PERSON] була ознайомлена та погодилася з умовами кредитного договору та графіком погашення кредиту, про що свідчить її підпис на кредитному договорі. 30 серпня 2019 року ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» право вимоги, у тому числі і за кредитним договором № 2862512, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] , що підтверджується договором про відступлення прав вимоги № 37-МЛ від 30.08.2019 року та реєстром боржників до договору відступлення прав вимог № 37-МЛ від 30.08.2019 року. 05 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. на підставі заяви ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», вчинено виконавчий напис № 10966 про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» заборгованості за кредитним договором № 2862512 від 21.03.2018 року, за період з 30.08.2018 року по 30.10.2020 року у сумі 14 018,40 гривень. Витрати за вчинення виконавчого напису у сумі 1000,00 гривень. Виконавчий напис набрав чинності з дати його реєстрації в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, а саме з 05.11.2020 року та може бути пред`явлений до виконання до відділу ДВС протягом трьох років з дня його вчинення /а.с.14/. На підставі заяви стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал», 23.12.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. відкрито виконавче провадження ВП №63979820 з виконання виконавчого напису №10966 від 05.11.2020 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал» заборгованості в розмірі 15 018,40 грн. /а.с.18/. Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами [PERSON] посилалася на те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, було вчинено грубе порушення закону, сума заборгованості не є безспірною та кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Вирішуючи вказаний спір суд виходить з наступного: У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Так, відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи: підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок), який містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з п.п. 1.1, 1.2 глави 16 Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Так, згідно з пунктом 2 цього Переліку передбачено стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно з пп. 3.1, 3.2, 3.4 п. 3 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Також, ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків: Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Саме тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17 та від 06 травня 2020 року у справі № 320/7932/16-ц, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 р. по справі № 305/2082/14-ц, яка відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Ухвалою суду від 20.01.2021 року було витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. копії документів на підставі яких ним був вчинений виконавчий напис № 10966 від 05.11.2020 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит -Капітал» в розмірі 15 018,40 гривень. Проте, на адресу суду вказані документи так і не надійшли. До відзиву відповідача було додано документи, які були надіслані приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Баршацькому І.В. разом з заявою про вчинення виконавчого напису. Серед них кредитний договір, копії реєстру поштових відправлень, копія довіреності представника, для відправлення рекомендованих відправлень, розрахунок суми заборгованості, корпія довіреності представника ТОВ «ФК «Кредит - Капітал». Разом з тим, зі змісту виконавчого напису вбачається, що останній був вчинений нотаріусом на підставі кредитного договору, який не було нотаріально посвідчено. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 26 листопада 2014 року № 662, якою було внесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів таку форму договору, як кредитний договір, було визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема й щодо доповнення Переліку документів новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Таким чином, зазначене судове рішення набрало законної сили та є обов`язковим до виконання на всій території України. Постановою Великою Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року було відмолено у задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року. Таким чином, на сьогодні редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Однак, незважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені. Судом встановлено, що спірний виконавчий напис було вчинено нотаріусом 05.11.2020 року, тобто після набрання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 законної сили, а отже на підставі нормативного акту, який було визнано незаконним та не чинним. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому стягнення не могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису. В даному випадку, укладений між [PERSON] та ТОВ «Мілоан», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит -Капітал», кредитний договір також не було посвідчено нотаріально, що унеможливлює стягнення у безспірному порядку шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, суд приходить до висновку, що у даному випадку нотаріус всупереч вимогам Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністра юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, вчинив виконавчий напис без дотримання умов його вчинення в частині подання стягувачем документів на підтвердження безспірності розміру заборгованості боржника, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Право на правничу допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України. Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 28.12.2020 року між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери», керуючим якого є адвокат Калінін С.К., укладено договір № б/н/20 про надання професійної правничої (правової) допомоги (а.с.20-22). З наданих позивачем доказів, оплата за надані їй юридичні послуги становить 5000,00 гривень, що підтверджується договором про надання професійної правничої (правової) допомоги № б/н/20 від 28.12.2020 року, відповідно до якого Адвокатське бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] домовилися про гонорар бюро у розмірі 5000,00 гривень, меморіальним ордером № @2PL861386, відповідно до якої Адвокатське бюро «Калінін і Партнери» одержало від [PERSON] за надання професійної правничої допомоги по договору № б/н/20 від 28.12.2020 року гонорар у розмірі 5000,00 гривень, актом виконаних робіт (наданих послуг) від 12.01.2021 року, відповідно до якого Адвокатське бюро «Калінін і Партнери» надало [PERSON] , професійну правничу допомогу, відповідно до якого вартість послуг складає 5 000,00 гривень, з яких: усна консультація - 500,00 гривень, складання, оформлення (друк) адвокатського запиту приватному виконавцю від 29.12.2020 року - 500,00 гривень, складання оформлення (друк) адвокатського запиту приватному нотаріусу від 29.12.2020 року - 500,00 гривень, складання, подання до суду позовної заяви - 2 500,00 гривень, складання, оформлення, друк подання до суду заяви про забезпечення позову - 1000,00 гривень /а.с. 25/. Згідно вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При вирішенні цивільного позову, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення пропорційності, зокрема забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціну позову, складність справи, значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій. Аналізуючи, наданий представником позивача, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 12.01.2021 року, суд вважає, що останнім до правничої допомоги було віднесено не лише вивчення документів, надання консультації, складення процесуальних документів, але й друк таких документів, посвідчення копій для суду та учасників справи, що є технічною роботою, яка не пов?язана безпосередньо з наданням правничої допомоги. Крім того, суд вважає, що предмет позову у справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу нормативно-правових актів, складення великої кількості процесуальних документів, витрачання значного часу на вивчення обставин справи, а тому, з огляду на те, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволенню, у розмірі 3000,00 гривень. Також, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 1 362,00 грн.

Outcome: partial