Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., до досягнення дитиною повноліття. Оскільки вона сама повністю утримує та виховує доньку. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. Відповідачем по справі надано заперечення, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки він офіційно не працює. Дохід який отримував під час сумісного проживання з Позивачем та отримує на сьогоднішній день складається виключно з допомоги його батьків, крім того займається різноманітними підробками. Щодо відносного стану здоров`я на яке вказує Позивач у своїй позовній заяві, то це також не відповідає дійсності. 16.05.2016 року у нього було виявлено AT-HCV (вірус гепатиту С), а саме в період перебування у зареєстрованому шлюбі в період вагітності дружини. По сьогоднішній день проходить дороге лікування, більшу частину якого допомагають сплачувати його батьки. Таким чином, відображені його доходи у позовній заяві [PERSON]. не являються відображенням чистого доходу на який можна опиратись при розрахунку розміру аліментів. Погоджується сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1000 грн.. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Шлюб між сторонами зареєстровано 17 червня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що нею подана позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем. Сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Дитина проживає разом з матір`ю та знаходяться на її утримані. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач офіційно не працює, має захворювання (вірус гепатиту С), не відмовляється від сплати аліментів на дитину. Позивачем не доведено можливості відповідача сплачувати аліменти у розмірі 2500 грн. на дитину. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи позицію відповідача, інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів та одержувача аліментів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial