Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до директора КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» Мустафіна В.З. про визнання недійсним публічного договору від 28.12.2011р., опублікованого в газеті «Харкивские известия» від 28.12.2011р. у зв'язку з недотриманням письмової форми та необхідністю укладання двостороннього договору з кожним споживачем. Крім того, просили визнати противоправними дії директора КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» у зв'язку з порушенням ним ЗУ «Про захист персональних даних», що виразилось в отриманні довідки № 1440 про склад сім'ї та реєстрацію членів сім'ї [PERSON], просили зобов'язати директора повернути оригінал зазначеної довідки особисто [PERSON], видалити персональні дані позивачів з облікової бази підприємства, знищити їх особистий рахунок [NUMBER] та стягнути моральну шкоду у розмірі 2500 грн. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали аналогічні пояснення. Позивачі [PERSON], [PERSON] та відповідач, директор КП «Комплекс з вивозу побутових відходів» Мустафін В.З. не з'явились, про день та час розгляду повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказі сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 06.10.2014р. директор КП «КВПВ» звернувся до КП «Жилкомсервіс» за інформацією про склад сім'ї та реєстрацію боржників за надання послуг з вивезення побутових відходів (а.с.70) для звернення до суду із заявою про видачу судових наказів, та отримав відповідні довідки 22.10.2014р. (а.с.72). Згідно ст..9 ЗУ Про інформацію» всі громадяни України, юридичні особи і державні органи мають право на інформацію, що передбачає можливість вільного, одержання, використання, поширення та зберігання відомостей, необхідних їм для реалізації ними своїх прав, свобод і законних інтересів, здійснення завдань та функцій. Дані про склад сім'ї та реєстрацію є персональними даними, порядок доступу до яких встановлений ЗУ «Про захист персональних даних», ЗУ «Про доступ до публічної інформації». Статтею 32 Конституції України проголошено право людини на невтручання в її особисте життя. Крім того, не допускається збирання, зберігання, використання поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. З метою конкретизації права людини, гарантованого статтею 32 Конституції України, та визначення механізмів його реалізації 1 червня 2010 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про захист персональних даних» (далі - Закон), який набрав чинності з 1 січня 2011 року. Предметом правового регулювання Закону є правовідносини, пов'язані із захистом персональних даних під час їх обробки. Визначення поняття персональні дані наводиться в абзаці восьмому статті 2 Закону, відповідно до якого персональними даними є відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Але законодавством України не встановлено і не може бути встановлено чіткого переліку відомостей про фізичну особу, які є персональними даними, задля можливості застосування положень Закону до різноманітних ситуацій, в тому числі при обробці персональних даних в інформаційних (автоматизованих) базах та картотеках персональних даних, що можуть виникнути у майбутньому, у зв'язку зі зміною в технологічній, соціальній, економічній та інших сферах суспільного життя. Обробка персональних даних відповідно до частини 5 статті 6 Закону здійснюється за згодою суб'єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Обробка даних про фізичну особу без її згоди не допускається, крім випадків, визначених Законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. В цьому випадку під Законами розуміються всі інші Закони, які надають право на обробку персональних даних із зазначенням чіткого переліку таких даних. З 1 січня 2014 року вступив у силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення системи захисту персональних даних» від 03.07.2013 № 383-VII, який був підписаний Президентом України 23 липня 2013 року (надалі - Закон 383). Відповідно до встановлених змін, як вже зазначалося відмінюється реєстрація баз персональних даних, а в свою чергу затверджено процедуру та форму повідомлення Уповноваженого про обробку персональних даних, яка становить особливий ризик для прав і свобод суб'єктів персональних даних (надалі - Дані), про зміну відомостей, що підлягають повідомленню, та про структурний підрозділ або відповідальну особу, що організовує роботу, пов'язану із захистом персональних даних при їх обробці. Таким чином, аналізуючи чинне законодавство, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивачів до директору КП «КВПВ», оскільки він не є володільцем персональних даних позивачів, та обов'язки, передбачені ЗУ «Про захист персональних даних» на нього не покладені. Відповідно Наказу № 215/упр в КП «КВПВ» відповідальними особами за роботу з базами персональних даних з 30.12.2011р. були [PERSON], [PERSON] (а.с.73). Дані про склад сім'ї позивачів та їх місце проживання надавались КП «Жилкомсервіс», особовий рахунок позивачів також було відкрито КП «Жилкомсервіс» (а.с.69). Довідка про склад сім'ї надана в суд разом із заявою про видачу судового наказу. З урахуванням чого, суд вважає позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в частині визнання противоправними дій та зобов'язання вчинити дії необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Крім того, судом встановлено, що 28.12.2011р. в газеті «Харьковские известия» опублікований публічний договір про надання послуг з вивезення побутових відходів (а.с.44), який відповідає вимогам ст..633 ЦК України, містить інформацію про істотні умови, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Доводи позивачів зі приводу неотримання послуг по вивозу відходів та порушення ЗУ «Про захист персональних даних» відповідачем взагалі не мають правового значення для вирішення питання про недійсність типового договору. Враховуючи положення ст.ст.23, 1167 ЦК України, та що судом не встановлено противоправних дій директора КП «Підприємства «Комплекс з вивозу побутових відходів» Мустафіна В.З. по відношенню до позивачів, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Outcome: dismissed