Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що з [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19 січня 2002 року. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який вже є повнолітнім, та дочку [PERSON] , [INFO] . З самого початку спільне життя у позивача з відповідачем складалося, проте, протягом останніх років між ними почали виникати непорозуміння у сімейних відносинах через несумісність характерів, також почалися сварки, скандали. Разом сторони не проживають з липня 2019 року. Відповідно, між ними припиненні всі відносини, як чоловіка та дружини. Вони не ведуть спільне господарство, у них відсутній сімейний бюджет. Вони взагалі не розуміють один одного, не можуть прийти до спільного рішення, що стосується сімейних відносин та ведення домашнього господарства, у них різні погляди на життя та сімейні відносини. За таких обставин, що склалися на сьогодні між ними, у позивача зникла повага та довіра до чоловіка, почуття любові також відсутнє. Спору щодо поділу майна між ними немає. Спору щодо проживання їхньої неповнолітньої дитини між ними також немає. Дитина проживає разом із позивачем та за спільною домовленістю буде в подальшому проживати з нею. Тому [PERSON] просить суд постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та [PERSON] , після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Про місце, дату і час розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, однак, у дане судове засідання вони не з`явилися. У той же час, позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву, в якій позов, поданий нею до [PERSON] про розірвання шлюбу, підтримала, просить його задовольнити, справу просить розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] також надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без його участі без застосування засобів технічної фіксації, позов визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України справа розглядається за відсутності учасників справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечать вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. У судовому засіданні судом встановлено, що сторони із 19 січня 2002 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Пологівського району Запорізької області, що підтверджується копією виданого 19 січня 2002 року свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . Сторони є батьками повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 липня 2002 року, та неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 вересня 2007 року. Суд, беручи до уваги наполягання позивача на задоволенні позову, визнання позову відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.112 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із матеріалів справи і заяв сторін вбачається, що між ними склалися напружені стосунки, сторони шлюбні відносини не підтримують і не мають бажання дійти примирення, оскільки позивач на розірванні шлюбу наполягає, а відповідач не заперечує проти цього. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви та заяв сторін вбачається, що вони не виявили бажання зберегти сім`ю, тому суд приходить до висновку про недоцільність надання сторонам часу для примирення. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом з`ясовано, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, і відповідача, який позов визнав, є їх свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. За таких обставин суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам кожного з них. На підставі викладеного,

Outcome: approved