Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Свій позов мотивує тим, що вона 26 листопада 2010 року зареєструвала шлюб з відповідачем. В шлюбі в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач допомоги на утримання неповнолітньої дочки не надає, проживає окремо, дитина фактично перебуває на утриманні позивача. Просить стягувати з відповідача в її користь аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного вікущомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, однак скерувала до суду письмову заяву в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити, а справу слухати у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, однак скерував до суду письмову заяву в якій позов визнав частково, згідний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі по 500 (пятсот) гривень щомісячно, оскільки має нерегулярний заробіток, справу просив слухати у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах міжсобою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст.184 Сімейного кодексу України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. З свідоцтва про шлюб, свідоцтва про народження вбачається, що сторони зареєстрували свій шлюб 26 листопада 2010 року, в якому народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 4, 6). Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а неповнолітня дочка перебуває на утриманні матері [PERSON], що стверджується довідкою Пірванченської сільської ради №70 від 08 лютого 2016 року. В свою чергу, відповідач допомоги на утримання своєї неповнолітньої дочки не надає, будь-яких доказів про це в матеріалах справи немає. Довідкою про подану декларацію про майновий стан і доходи №1083/13-29-17-00 від 19 квітня 2016 року, виданою Сокальською обєднаною державною податкової інспекцією ГУДФС у Львівській області стверджується, що фізична особа-підприємець [PERSON], тобто відповідач, чистого доходу за 2015 рік та І квартал 2016 року не отримував. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі по 500 (пятсот) гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд врахував стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів. Зміст ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. За встановлених обставин, на тверде переконання суду, таке рішення є справедливим. Рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць слід допустити до обовязкового негайного виконання. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Outcome: partial