Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення боргу, в якому зазначає, що 23.04.2014 до неї звернувся [PERSON] з проханням позичити йому для вирішення побутових питань гроші у сумі 35 739 грн. без процентів, які він пообіцяв повернути до 01.07.2014. Про позику було складено розписку. Після закінчення терміну повернення грошей вона неодноразово зустрічалася з відповідачем, вимагала повернути борг, але він повернув лише 5 248 грн. Залишок боргу у сумі 30 491 грн. відповідач до теперішнього часу не повернув, тому він зобовязаний повернути як основний борг, так і інфляційні збитки, розмір яких станом на 12.05.2016 становить 21 090,22 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики у сумі 30 491 грн., інфляційні збитки, спричинені внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобовязання за період з 01.07.2014 по 12.05.2016 у сумі 21 090,22 грн., разом 51 581,22 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні позивач, представник позивача за довіреністю та фахівець у галузі права [PERSON] підтвердили обставини, викладені в позовній заяві, наполягали на задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував порушення грошового зобовязання та наявність боргу, але суму заборгованості вважав меншою, пояснивши, що частину боргу повернув без складення відповідної розписки, що можуть підтвердити свідки. Посилався на скрутне матеріальне становище у звязку з хворобами членів сімї. Просив відкласти розгляд справи для складення власного розрахунку, з урахуванням повернутих сум, а також для виклику свідків. В подальшому в судові засідання не зявився без повідомлення причини неявки, розрахунок не надав, свідків не вказав, що унеможливило їх виклик судом. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 23.04.2014 між позивачем та відповідачем було укладено в простій письмовій формі договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] в борг гроші в сумі 35 739 грн., які зобовязався повернути до 01.07.2014 (а.с.7). Таким чином, між сторонами виникли правові відносини, які випливають з договору позики. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України. За правилами ч.ч.2, 3 ст.545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Тобто наявність боргового документу у кредитора без відповідної помітки про виконання зобовязання свідчить про невиконання останнього. Вирішуючи даний спір, суд бере за основу наявність у позивача оригіналу боргової розписки, що свідчить про те, що у встановлений термін відповідач кошти у повному обсязі не повернув. Доводи відповідача про часткове повернення безпосереднім передаванням коштів при свідках, судом до уваги не беруться, оскільки ці обставини відповідачем не доведені та не підтверджені належними доказами. Враховуючи, що укладення договору позики підтверджено належним чином, доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів суду не надано, тобто суму позики у встановлений сторонами строк відповідачем не повернуто, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем сума боргу 30491 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Перевіривши наданий позивачем розрахунок на підтвердження позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму індексу інфляції за період з 01.07.2014 по 12.05.2016 у розмірі 21 090,22 грн. З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати загальною сумою 3 051,20 грн. (а.с.1, 2, 26) підлягають стягненню з відповідача на підставі ст.ст.79, 88 ЦПК України.

Outcome: approved