overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають малолітню дитину. Зазначила, що через постійні непорозуміння і побутові сварки їх сімейні стосунки зіпсувались, а на ґрунті взаємних непорозумінь і небажанням рахуватись один з одним, вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Також, зазначила, що протягом трьох місяців вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Вважає їх подальше сімейне життя неможливим. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечив щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 16 липня 2010 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Калинівської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 7, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] від 16 липня 2010 року (а.с. 6). Сторони є батьками дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 21 червня 2011 року (а.с. 7). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін наданих в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Зазначила, що з 2011 року вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства, а шлюб існує лише формально. Позивач в судовому засіданні підтримала позов та просила задовольнити його вимоги із викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні не визнав позов та пояснив, що позивач бажає розірвати шлюб з підстав, які не стосуються особистих немайнових відносин подружжя. Також, відповідач заперечив наведені позивачем обставини щодо їх особистих взаємовідносин. Вислухавши вступне слово сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 04 серпня 1984 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Соколівській сільській раді Васильківського району Київської області, актовий запис за № 2, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04 серпня 2019 року (а.с. 4). Неповнолітніх дітей сторони не мають. Позивач бажає розірвати шлюб. За клопотанням відповідача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про що зазначила позивач в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, а із змісту позовної заяви та власних пояснень позивача під час розгляду справи встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, що має істотне значення. Тобто, суд ужив усіх заходів щодо примирення подружжя. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, судовий збір слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають двох малолітніх дітей. Зазначила, що між ними відсутнє взаєморозуміння, а шлюбні відносини припинені, оскільки вони разом не проживають, не ведуть спільного господарства і не цікавляться життям один одного. Зазначила, що вони втратили почуття лубові і поваги один до одного, внаслідок чого вважає подальше збереження сім'ї неможливим. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечив щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 12 червня 2004 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис за № 151, що підтверджується Свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 12 червня 2004 року (а.с. 6). Сторони є батьками дітей - [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 28 липня 2004 року і Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 25 листопада 2008 року (а.с. 7, 8). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають двох неповнолітніх дітей. Зазначила, що вони мають різні погляди на життя і сім'ю; втратили почуття любові і поваги один до одного. Зазначила, що шлюб фактично розпався та з липня 2015 року вони разом не проживають. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву у якій не заперечив щодо розірвання шлюбу та просив розглянути справу у його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 27 лютого 2013 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київської області, актовий запис № 48, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27 лютого 2013 року (а.с. 4). Сторони є батьками дітей - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27 лютого 2013 року та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09 квітня 2015 року (а.с. 5, 6). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень позивача встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають неповнолітню дитину. Зазначила, що вони мають різні погляди на життя і сімю; відповідач не проявляв належної турботи до неї та дитини, а тому вона втратила почуття кохання до нього. Також, зазначила, що шлюбні відносини між ними припинені та вважає, що шлюб є формальним. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечив щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 02 липня 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 205, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 163019 від 02 липня 2014 року (а.с. 5). Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 283881 від 23 грудня 2012 року (а.с. 6). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають неповно літню дитину. Зазначила, що вони мають різні погляди на життя і сімю; втратили почуття любові і поваги один до одного. Зазначила, що шлюб фактично розпався та носить формальний характер. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судове засідання не прибув, надав заяву у якій не заперечив щодо розірвання шлюбу та просив розглянути справу у його відсутності. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 25 листопада 2007 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у Виконкомі Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис за № 118, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 057629 від 25 листопада 2007 року (а.с. 4). Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-ОК № 094709 від 14 травня 2008 року (а.с. 15). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень позивача встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають неповнолітню дитину. Зазначила, що вони мають різні погляди на життя і сімю; втратили почуття любові і поваги один до одного та не ведуть спільного господарства і проживають окремо. Зазначила, що шлюб фактично розпався. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечив щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 22 жовтня 2011 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 319, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 201335 від 12 липня 2016 року (а.с. 8). Сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ОК № 332227 від 12 липня 2016 року (а.с. 6). Позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач проти цього не заперечує. Клопотань про надання строку для примирення не заявлено. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із змісту позовної заяви та власних пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер та вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Норма частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставин, які б свідчили, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею і відповідачем. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі; мають неповнолітню дитину. Зазначила, що через відмінність поглядів на життя і сімю вони втратили почуття любові і поваги один до одного, внаслідок чого вважає, що подальше життя і збереження шлюбу стало неможливим та суперечить їх інтересам. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з викладених у заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні після спливу наданого судом строку для можливого примирення погодився на розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків. 08 червня 2012 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано в Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 991, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії І-БК № 294867 від 07 жовтня 2015 року (а.с. 3). За час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії І-ОК № 269324 від 13 травня 2014 року (а.с. 4). За клопотанням позивача, сторонам було надано строк для примирення, після закінчення якого, сторони не примирилися про, що вони зазначили в судовому засіданні. Отже, наданий сторонам строк на примирення, не привів до примирення подружжя. Сторони бажають розірвати шлюб, про що пояснили в судовому засіданні. Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки наданий сторонам строк для примирення, не завершився примиренням подружжя, із зясованих під час розгляду справи обставин взаємин подружжя та з наданих в судовому засіданні пояснень сторін встановлено, що шлюб між сторонами має формальний характер і вони бажають його розірвати, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, що має істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене,

Outcome: approved