Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про невиконання відповідачем взятих на себе за розпискою від 5.10.2012 року зобов'язань, та вимогою про стягнення з останнього на її користь грошового боргу у розмірі 8150 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, будучи належно повідомленим, до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заперечень щодо позову не надіслав. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У зв'язку із зазначеним, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У відповідності до положень ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно з положеннями ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд також враховує положення ст.ст. 610 та 625 ЦК України, відповідно до яких порушенням зобов'язання є його невиконання, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи, 5 жовтня 2012 року відповідач, в якості часткової оплати за послуги з пошуку об'єкта нерухомості, отримав, а позивач надав, грошові кошти у сумі 8150 грн., які, в разі не укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна в термін до 5.11.2012 року, зобов'язався повернути в повному обсязі до 10 листопада 2012 року, про що було складено розписку за підписом останнього. Тобто факт укладення між сторонами договору позики підтверджується розпискою позичальника, розмір процентів за якою не встановлений. Відповідно до положень ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відсутність заперечень щодо вимог позову з боку відповідача, на думку суду, підтверджує отримання ним грошових коштів від позикодавця, невиконання умов розписки щодо пошуку об'єкта нерухомості та свідчить про відсутність повернення їх останньому у визначений розпискою строк. Таким чином, судом достовірно встановлено, що у встановлений розпискою строк, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо повернення взятих грошових коштів не виконав. Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів встановлено, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за укладеною із позивачем розпискою, взяті кошти не повернув, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 8150 грн. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved