Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком №13 на вул. Хоробрих у м. Львові, покликаючись на те, що вона є власником ? даного будинку, в якому прописана вона, відповідач, їх донька та внучка. Проте [PERSON] не проживає у вказаному будинку з березня 2011 року та не сплачує комунальні послуги. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком №13 на вул. Хоробрих у м. Львові. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов заперечив, зазначив, що ? частина будинку №13 на вул. Хоробрих у м. Львові придбана ним та позивачем за час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя. Він не проживав у даному будинку з 2011 року у звязку із створенням [PERSON] йому нестерпних умов для проживання. Просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити. Судом встановлено, що у будинку №13 на вул. Хоробрих у м. Львові зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], загальною площею 60,80 кв.м. /а.с. 6/ Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Крім того, відповідно до ст. 168 ЖК України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним систематично не вносять квартирної плати і плати за комунальні послуги. Суд також враховує думку Верховного суду України, викладену у п. 10 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від\~12 квітня 1985\~№\~2, згідно якої у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Як встановлено в судовому засіданні в будинку №13 на вул. Хоробрих у м. Львові прописаний відповідач [PERSON], який без поважних на те причин, не проживає у спірному будинку з 02 березня 2011 року, за будинок та комунальні послуги не оплачує, що стверджується актами ЛКП «Скнилівок» від 21 березня 2013 року, 20 червня 2013 року, 02 жотня 2014 року. /а.с. 8-10/ Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що в березні 2011 року відповідач [PERSON] виїхав із будинку №13 на вул. Хоробрих у м. Львові та почав проживати із іншою сімєю. До цього часу відповідач не цікавився даним будинком, не сплачував комунальні послуги, не доглядав за будинком, не приходив. Жодних перешкод позивачем чи будь-ким іншим йому не створювалось, [PERSON] добровільно виїхав з будинку та не навідувався. Оцінюючи покази свідка, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у обєктивному взаємозвязку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами. Також, суд не бере до уваги покликання відповідача [PERSON] на те, що він не проживав у будинку №13 на вул. Хоробрих у м. Львові та не здійснював за ним догляду, у звязку із тим, що [PERSON] чинила йому перешкоди, оскільки свідки, допитані у судовому засіданні, спростували такі твердження відповідача та окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте [PERSON] не надано, а судом не здобуто жодних належних та допустимих доказів, що йому чинились будь-які перешкоди у користуванні будинком №13 на вул. Хоробрих у м. Львові. Крім цього, суд не бере до уваги покликання відповідача на квитанцію №ps32, як на доказ здійснення догляду та оплати за будинок №13 на вул. Хоробрих у м. Львові, оскільки дану квитанцію оплачено 06 вересня 2016 року, тобто після подання позову до суду, а будь-які докази догляду за даним будинком з березня 2011 року по день подачі позову до суду відповідачем не надані. Отже, як безспірно встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] в будинку №13 на вул. Хоробрих у м. Львові не проживає з 02 березня 2011 року, за будинок та комунальні послуги не оплачує, догляду за будинком не здійснює, а тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування будинком №13 на вул. Хоробрих у м. Львові. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved