Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], звернулися до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат», третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про визнання права на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказують, що відповідно до договору купівлі-продажу від 01.12.1993 року № 226, посвідченого нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Черкаси за реєстровим номером №3-5951 та акту приймання-передачі майна цілісного майнового комплексу підприємства «Черкаський шовковий комбінат» від 09.02.1994 року, ФДМУ видано свідоцтво про власність цілісного майнового комплексу, до складу якого було включено гуртожиток по [ADDRESS]. На підстав розпорядження адміністрації Черкаського шовкового комбінату від 01.07.1993 року позивачці [PERSON] та членам її сім'ї була надана для проживання кімната [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS]. Номер кімнати в даному ордеру не було зазначено, при заселенні комендант гуртожитку зазначив кімнату для проживання. Розпорядженням Черкаського шовкового комбінату від 12.07.2000 року їм була надана у користування ще одна кімната у цьому гуртожитку - кімната [NUMBER]. В подальшому, рішенням профспілкової організації АТЗТ «ЧШК» від 23.01.2003 року постановлено було надати їх сім'ї третю кімнату у вищезазначеному гуртожитку. Комендантом гуртожитку, [PERSON] було здійснено переселення мешканців кімнат, в результаті чого, їх сім'ю вселити в кімнати [NUMBER] де вони ї проживають до даного часу. В адміністрації АТЗТ «ЧШК» знали про те, що їх сім'я була поселена в кімнати [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] саме з травня 2003 року. Доказом цього є копія списку мешканців гуртожитку [ADDRESS], який ДП «РЕУ-ЧШК» надавала абонвідділу Черкаського ТЕЦ про відкриття особових рахунків по оплаті теплопостачання та гарячої води, що подавався у грудні 2003 року. В даному списку зазначено, що за [PERSON] з сім'єю рахується площа 75,4 кв.м. Пізніше, при подачі змін до списку мешканців гуртожитку, було зазначено, що [PERSON] займає кімнати [NUMBER]. Окрім цього, відомість про нарахування та оплату квартиронаймача [PERSON] за проживання в кімнатах [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS], який обслуговується ДП «РЕУ-ЧШК» зазначає, що з травня місяця 2003 року нараховувалася квартплата. Квитанції щодо сплати квартирної плати чітко зазначають, що вони (позивачі) сплачували за користування житловим кімнатами [NUMBER] у гуртожитку по [ADDRESS]. Також вказують, що у справі №2-3750/2005 суд встановив, що вони (позивачі) проживали саме в кімнатах [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. При цьому не заявлялося що вони самовільно займають житлові приміщення і відповідно не заявлялися такі вимоги. Окрім того [PERSON] неодноразово зверталася до адміністрації ДП «РЕУ-ЧШК» АТЗТ «ЧШК» з проханням надати дозвіл на перепрописку за фактичним місцем проживання у кімнатах [NUMBER]. Відповідно до п. 14 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Тому, хто вселяється в гуртожиток, вказується надана жила площа, видаються необхідний інвентар, постільні речі, перепустка на право входу в гуртожиток. Тому, саме завідуючий (директор, комендант) гуртожитку вказує на житлову кімнату при заселенні. Вказують, що з моменту заселення і по теперішній час вони користуються кімнатами [NUMBER], сплачують комунальні послуги, а саме квартплату, плату за спожиту електроенергію за окремим лічильником, плату за опалення та гарячу воду. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 9 ЖК УРСР вказує на те, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. А тому, просять визнати за ними - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право користування кімнатами [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. 20.05.2014 року Публічне акціонерне товариство «Черкаський шовковий комбінат» звернулося до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], треті особи: Дочірнє підприємство «Ремонтно-експлуатаційне управління Черкаського шовкового комбінату ПАТ «Черкаський шовковий комбінат», Служба у справах дітей Черкаської міської ради про виселення без надання іншого житла. В обґрунтування зустрічного позову вказує, що на підставі розпорядження № 206 від 12.07.2000 року адміністрацією АТЗТ «ЧШК» було надано дозвіл на внесення [PERSON] з сім'єю в кімнату [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS]. Даний гуртожиток належить на праві власності ПАТ «ЧШК» відповідно до договору купівлі-продажу від 29.11.1993 року КП № 226 та перебуває в оренді і обслуговується ДП «РЕУ ЧШК» на підставі договору оренди № 89 від 02.02.2007 року. В 2003 році відповідачі самовільно, без будь-якого погодження з ПАТ «ЧШК» зайняли кімнати [NUMBER], які використовують для власного проживання. Договір оренди (користування) жилим приміщенням також не укладався, за користування житлом не сплачують, що дає підстави стверджувати про самоправне зайняття відповідачами спірних кімнат. Окрім того, відповідачі здійснили перебудову без дозволу адміністрації. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог п. 44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР за № 207 громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку виселяють без надання їм іншого приміщення. А тому, просить виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з кімнат [NUMBER] гуртожитку по. [ADDRESS] без надання їм іншого приміщення; стягнути з відповідачів сплачений судовий збір. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.05.2014 року зустрічний позов об'єднаний в одне провадження із первісним позовом. В судовому засіданні позивачі по основному позову та відповідачі по зустрічному позову - [PERSON], [PERSON] позові вимоги підтримали та просили визнати за ними [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] право користування кімнатами [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. Зустрічний позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. В судове засідання позивачі по основному позову та відповідачі по зустрічному позову [PERSON], [PERSON] не з'явилися, направивши до суду заяви про розгляд справи в їх відсутність. В судовому засіданні представник позивача по основному позову та відповідача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав та просив його задовольнити. Зустрічний позов не визнав, просив застосувати до даних правовідносин строк позовної давності та відмовити в задоволенні зустрічного позову. В судовому засіданні представник відповідача по основному позову та позивача по зустрічному позову ПАТ «ЧШК» - Смірнова М.Ю. позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не визнала, пояснивши що останні не мають права на проживання в кімнатах [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS], оскільки вказані кімнати їм для проживання адміністрацією ПАТ «ЧШК» не виділялися, а були зайняті ними самоправно. Зустрічний позов просила задовольнити, виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з кімнат [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] та стягнути з них судовий збір. В судовому засіданні представник третьої особи - ДП «РЕУ ЧШК» - Білий М.М. підтримав позовні вимоги ПАТ «ЧШК» та просив виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з кімнат [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS]. В задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання за ними права користування кімнатами [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] просив відмовити, оскільки вони не гуртуються на вимогах Закону. В судовому засіданні представник третьої особи - Служби у справах дітей Черкаської міської ради - Аркуша В.В. просила врахувати інтереси неповнолітнього [PERSON], 11.03.1999 року на відмовити в задоволенні зустрічного позову ПАТ «ЧШК» про виселення. Заслухавши пояснення позивачів по основному позову та відповідачів по зустрічному позову [PERSON], [PERSON], його представника [PERSON], представника відповідача по основному позову та позивача по зустрічному позову Смірнової М.Ю., представника третьої особи по зустрічному позову - ДП «РЕУ ЧШК» Білого М.М. представника третьої особи по основному та зустрічному позовах - Служби у справах дітей Черкаської міської ради Аркуші В.В., свідка [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні основного позову та задоволення зустрічного позову, виходячи із наступних підстав. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, а частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК). Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 6 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових приміщень і гуртожитків. Правовий режим гуртожитків урегульований главою 4 цього Кодексу. Статтями 127, 128, 129 ЖК України, а також п. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 р. N 208, передбачено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та профспілкового комітету. Єдиною підставою для вселення в гуртожиток є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Як зазначено п. 14 Примірного положення про гуртожитки вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться в установленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства, установи, організації ордера. Переселення в разі необхідності громадян з одного жилого приміщення в інше в даному гуртожитку провадиться за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та профспілкового комітету, з видачею нового ордера. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 01.12.1993 року №226, посвідченого нотаріусом Першої державної нотаріальної контори м. Черкаси за реєстровим №3-5951 та акту приймання-передачі майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Черкаський шовковий комбінат» від 09.02.1994 року ФДМУ організації орендарів Черкаського шовкового комбінату видано свідоцтво про власність на майно цілісного майнового комплексу орендного підприємства «Черкаський шовковий комбінат». До складу цілісного майнового комплексу включено й гуртожиток, що по [ADDRESS]. Також в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 21.07.1986 року по 27.07.2005 року працювала в АТЗТ «ЧШК» та була звільнена за згодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України, що стверджується записами в трудовій книжці позивачки [PERSON] На підставі розпорядження адміністрації ЧШК від 01.07.1993 року [PERSON] та членам її сім'ї ([PERSON], [PERSON]) була надана для проживання кімната [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. Вказана обставина визнана сторонами в судовому засіданні. На вселення у вказану кімнату був виданий відповідний ордер. У вказаній кімнаті позивачка [PERSON] зареєстрована разом із членами сім'ї ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]), що стверджується довідкою ДП «РЕУ ЧШК» від 22.08.2014 року № 138. Також в судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження адміністрації ЧШК № 206 від 12.07.2000 року [PERSON] була надана для проживання кімната [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. Вказана обставина також визнана сторонами в судовому засіданні. На вселення у вказану кімнату був виданий відповідний ордер. Як вбачається з протоколу №28 засідання профкому профспілкової організації КТЗТ «ЧШК» від 23.01.2003 року було постановлено: при наявності вільної кімнати в гуртожитку по [ADDRESS] надати її сім'ї [PERSON] по договору оренди з оплатою повної вартості житлової площі і комунальних послуг. Однак, в судовому засіданні позивачами по основному позову не доведено, що на виконання даного рішення засідання профкому КТЗТ «ЧШК» від 23.01.2003 року їм видавався ордер на вселення чи укладався договір оренди на якусь певну кімнату в гуртожитку по [ADDRESS]. Натомість позивачами надано пояснення, що будь-яких договорів оренди між ними та відповідачем на виконання вказаного рішення не укладався, що не заперечувалося і представником відповідача. Доводи позивачів по основному позову про те, що вони мають право на проживання саме в кімнатах [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] також не знайшли свого підтвердження в судовому засідання належним та допустимими доказами. Так, позивачами не доведено, що їм адміністрацією підприємства надавалися для проживання кімнати [NUMBER] в даному гуртожитку. Вказані доводи не відповідають і вимогам ст.ст. 127, 128 ЖК України щодо визначення поняття гуртожитку та порядку надання житлової площі у гуртожитку. Доводи позивачів по основному позову про те, що їх переселення з одних кімнат в інші здійснювалося зі згоди адміністрації підприємства також не підтверджені в судовому засіданні належними доказами. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що переселення позивачів з одних кімнат в інші проводилося без відповідного на те рішенням адміністрації підприємства та без видачі нового ордера, що також було підтверджено поясненням свідка [PERSON] А тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання за ними права на користування кімнатами [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS]. Що стосується зустрічного позову, суд приходить до наступного. Звертаючись до суду з позовом про виселення відповідачів по зустрічному позову позивач посилається на положення ч. 3 ст.116 ЖК України та п. 44 Примірного положення про гуртожитки, які передбачають виселення осіб які самоправно зайняли жиле приміщення без надання їм іншого жилого приміщення. Між тим, правовідносини, що виникли у даній справі мають регулюватись положеннями Глави 4 Житлового кодексу «Користування гуртожитками», оскільки порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання встановлюється Примірним положенням про гуртожитки. Відповідно до вимог п. 44 Примірного положення про гуртожитки громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Застосування до осіб, які проживають у гуртожитках положень ч. 3 ст. 116 ЖК України Примірне положення не передбачає. Враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] адміністрацією підприємства, на підставі відповідних розпоряджень засідання профкому, були видані ордери на вселення з сім'єю в кімнати [NUMBER] та [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS], суд вважає, що вселення саме в ці кімнати відбувалося на законних підставах. Кімнати [NUMBER] вказаного гуртожитку зайняті сім'єю [PERSON] без законних на те підстав. Доказів правомірності вселення у вказані кімнати позивачами по основному позову та відповідачами по зустрічному позову суду не надано. В силу норм ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки в судовому засіданні не доведено належними та допустимим доказами правомірність вселення сім'ї [PERSON] в кімнати [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS], суд вважає, що вони на підставі п. 44 Примірного положення про гуртожитки підлягають виселенню з цих кімнат. В даному випадку, суд не застосовує вимоги ст. 276 ЦК України (наслідки спливу позовної давності), про застосування яких просив представник [PERSON] - [PERSON], оскільки порушення прав позивача по зустрічному позову мають триваючий характер, тому до вимог про виселення позовна давність не може бути застосована. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути в рівних частках з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Черкаський шовковий комбінат» судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а саме по 60 грн. 90 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved