Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у шлюбі з [PERSON] (далі - Відповідач). Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] Подружнє життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, сім'ю та шлюб. Шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства сторони не ведуть. Позивач вказує, що син з народження по сьогоднішній день проживає та зареєстрований разом з нею за адресою: [ADDRESS], де йому створені належні умови для життя. У зв'язку з вищевикладеним просила суд шлюб розірвати. Визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, проти задоволення не заперечував. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає до задоволення виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.12.2011. Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бучанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 211. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] Крім того судом встановлено, що матері позивача [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 30.01.2009 посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] належить квартира [ADDRESS] Згідно будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [ADDRESS] встановлено, що [PERSON], [INFO] постійно проживає у вищевказаному будинку з 03.10.2016 разом з матір'ю [PERSON]. Таким чином, родина забезпечена власним житлом. Також судом встановлено, що сім'я сторін розпалася. Подружні стосунки не підтримують, не ведеться спільне господарство. Шлюб носить формальний характер, а тому його необхідно розірвати. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про шлюб серії 1-ОК № 124146, свідоцтвом про народження серія 1-ОК № 205389 та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно ст.109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу не можливе, суперечить інтересам подружжя, термін на примирення позитивного результату не дасть, то суд вважає за необхідне розірвати шлюб. Відповідно до ч.1 та 2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов»язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров»я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою ВР України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.12 вказаного Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру,милосердя,забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток(ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя(ч.3). Батьки зобов'язані поважати дитину(ч.4). Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що Даніїл постійно проживає з матір'ю за адресою: [ADDRESS], де йому забезпечено належні умови для життя, відповідач позов визнав у повному обсязі, то суд вважає за можливо визначити місце проживання дитини з [PERSON]. На підставі вищевикладеного суд вважає за можливо задовольнити позов у повному обсязі. На підставі ст.ст. 105, 110-112 СК України, ст.ст. 4,12,81,247,263-268 ЦПК України суд,-

Outcome: approved