Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги, просить стягнути на її користь 1981,26 грн. - суму страхового відшкодування, 318,01 грн. - інфляційні втрати, пеню та три відсотки річних за період з 27.05.2014 року по 17.12.2014 року, а також 5000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 09.07.2013 року між сторонами укладено договір добровільного страхування транспортного засобу «Opel Corsa» д.н.з. [NUMBER] та супутніх ризиків «Каско-Класика» №21-00/95085. 08.03.2014 року внаслідок ДТП транспортний засіб позивача отримав технічні пошкодження. Позивач свої зобов'язання за договором виконала у повному обсязі, в той час як не зважаючи на нарахування відповідачем страхового відшкодування в сумі 1981,26 грн., таке на даний час не виплачено. Крім цього, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов'язання, просить стягнути з останнього 318,01 грн. - інфляційних втрат, пені та три відсотки річних за період з 27.05.2014 року по 17.12.2014 року. Разом з тим, посилаючись на сильні душевні страждання, порушення нормального та повноцінного життєвого ритму, спричиненого бездіяльністю відповідача, що призвело до важких внутрішніх переживань, роздратування, втрати спокійного сну, втомленості та як наслідок постійного стресу та загострення гіпертонічної хвороби і необхідності лікування, просить стягнути з відповідача 5000 грн. моральної шкоди. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Просить позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Не заперечив права позивача на отримання страхового відшкодування, однак у розмірі 1559,38 грн. (сума збитку без ПДВ та з вирахуванням 550 грн. франшизи). Що стосується штрафних санкцій, то вважає, що сума таких є занадто великою, оскільки позивачем такі нараховані на завищену суму страхового відшкодування та за період з 19.05.2014р., в той час як право позивача на їх отримання виникло лише 18.06.2014р. Крім цього, оскільки відповідач не є винною особою у ДТП, не спричиняла пошкодження майна позивача, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди просить відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Як вбачається копії договору №21-00/95085 добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків (а.с.7-10), такий укладено 09.07.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» в особі Львівської філії. Відповідно до умов договору, позивач застрахувала належний їй на праві власності автомобіль марки «Opel Corsa» д.н.з. [NUMBER] від страхових ризиків, в тому числі і від пошкодження транспортного засобу в ході дорожньо-транспортної пригоди з виплатою страхового відшкодування в межах страхової суми 110000,00 грн. з франшизою 0,5% за страховим тарифом 5%. Судом встановлено та визнано сторонами, що позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування по події, яка трапилась 08.03.2014р. Як вбачається з копії листа відповідача №396 від 08.10.2014 р. (а.с.14) ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» зобов'язалося здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 1981, 26 грн. на реквізити Радар-Сервіс, АФ ПАТ УАК. Разом з тим, на момент розгляду справи страхове відшкодування відповідачем залишається не виплаченим. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. З даною правовою нормою кореспондується положення п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування», яке визначає, що при настанні страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно з п.35.1 Додатку до договору добровільного страхування транспортного засобу, укладеного сторонами, визначено, що страхове відшкодування підлягає виплаті після повного встановлення обставин, причин та розміру заподіяної шкоди та (або) завданих збитків внаслідок настання страхового випадку. Пункт 35.2 додатку до договору визначає, що рішення про виплату або відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування приймає страховик протягом 7 (семи) робочих днів після отримання всіх необхідних документів, передбачених п.33 Додатку. Крім цього, п.35.4 додатку до договору передбачено, що Страховик виплачує страхове відшкодування протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з дня складання страхового акта. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що невиплата відповідачем страхового відшкодування порушує майнові права позивача, а тому такі підлягають відновленню шляхом стягнення на користь останньої страхового відшкодування. Разом з тим, відповідно до п.34.6 договору №21-00/95085 добровільного страхування транспортного засобу та супутніх ризиків розмір страхового відшкодування визначається за вирахуванням, зокрема, розміру франшизи та розміру ПДВ, крім випадків перерахування страхового відшкодування на СТО, що зареєстроване у встановленому відповідно до законодавства порядку як платник ПДВ, надання страхувальником документів, що підтверджують факт виконання відновлювального ремонту СТО, яка у встановленому відповідно до законодавства порядку зареєстрована як платник ПДВ, та факт оплати таких робіт. Відповідно до п.п.6, 8 вищевказаного договору, розмір франшизи становить 550 грн. (0,5%*110000 грн. вартість транспортного засобу). Оскільки позивач звернулася до суду із позовом про стягнення страхового відшкодування на її користь, а не з вимогою перерахувати таке на СТО, доказів виконання відновлювального ремонту СТО, яка у встановленому відповідно до законодавства порядку зареєстрована як платник ПДВ, та факту оплати таких робіт суду не представила, суд вважає обґрунтованими заперечення представника відповідача в частині визначення розміру страхового відшкодування з вирахуванням суми ПДВ та франшизи, і враховуючи визнання відповідачем розміру страхового відшкодування у сумі 1559,38 грн. приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування у вищевказаному розмірі. Крім цього, відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Відповідно до п.31.4.2 договору страхування при порушенні строків виплати страхового відшкодування страхувальник має право вимагати від страховика сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який нарахована пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат, пені та трьох відсотків річних, разом з тим беручи до уваги обґрунтовані заперечення представника відповідача щодо періоду за який такі підлягають стягненню та того, що такі слід нараховувати на суму страхового відшкодування, яка стягнена на користь позивача, вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Сторонами визнано, що позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 19.05.2014р. Відповідно до п.п.35.2, 35.4 договору страхування рішення про виплату або відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування приймає страховик протягом 7 (семи) робочих днів після отримання всіх необхідних документів, передбачених п.33 Договору; страховик виплачує страхове відшкодування протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з дня складання страхового акта. Тому відповідач зобов'язаний був виплатити страхове відшкодування до 18.06.2014р., а тому саме з цієї дати слід нараховувати штрафні санкції. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути за період з 18.06.2014 року по 17.12.2014 року: 23 грн. 45 коп. - три відсотки річних (1559,38 грн. страхового відшкодування*183 дні прострочення виконання зобов'язання/365 днів*3%); 146 грн. 59 коп. інфляційних втрат (1559,38 грн. страхового відшкодування * індекс інфляції (0,01 + 0,004 + 0,008 + 0,029 + 0,024 + 0,019); 60 грн. 59 коп. - пені . Відповідно до абз.2 п.21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Враховуючи, що внаслідок безпідставної відмови у виплаті страхового відшкодування, позивач зазнала сильних душевних страждань, порушився її нормальний та повноцінний життєвий ритм, що призвело до важких внутрішніх переживань, роздратування, втрати спокійного сну, втомленості та як наслідок постійного стресу та загострення гіпертонічної хвороби і необхідності лікування, суд вважає доведеним факт завдання [PERSON] моральної шкоди, однак позовні вимоги в цій часині слід задовольнити частково та стягнути з ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» на користь позивача 1000 грн. моральної шкоди. При цьому, судом не беруться до уваги посилання представника відповідача на ту обставину, що п.28.4 договору страхування чітко встановлено, що відшкодуванню не підлягає моральна шкода, ПАТ «Українська Страхова компанія «Гарант-Авто» не є винною особою у ДТП та не спричиняла пошкодження майна позивача, оскільки підставою для стягнення моральної шкоди стало не саме пошкодження транспортного засобу та настання страхового випадку, а порушення відповідачем зобов'язання за договором страхування (зокрема, порушення строків виплати страхового відшкодування), за що відповідно до п.31.6 договору страхування сторони (зокрема, Страховик) несуть відповідальність згідно з законодавством України. Оскільки п.4 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов'язання, суд вважає, що заперечення представника відповідача щодо позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

Outcome: partial