Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом в якому зазначила, що 22.07.1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають двох дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружнє життя не склалося, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що примирення та збереження сімї неможливе, тому просить шлюб розірвати, залишити прізвище «Маніхровська», дитину [PERSON] залишити проживати з матірю, стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття та стягнути з відповідача судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. Сторони в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач визнає. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.07.1995 року Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №1267, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ТП №016569. Прізвище дружини після укладення шлюбу «Маніхровська». Як вбачається з копії свідоцтва про народження 22.06.2001 року народилася [PERSON], батьками якої є сторони по справі. Дитина проживає разом з позивачем по справі, що підтверджується довідкою директора ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» №1279 від 20.05.2015 року. Однак внаслідок непорозумінь сімя сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сімєю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, що передбачено ст.113 Сімейного кодексу України. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дітей і платника аліментів, відсутність в останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини, які суд вважає, можуть сплачуватись відповідачем по справі. З відповідача на користь позивача та в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 243 грн. 60 коп. відповідно до положень ст..88 ЦПК України.

Outcome: approved