Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів, яким просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину будинку на [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що вона, починаючи з квітня 2001 року, проживала спільно однією сім'єю з [PERSON], була пов'язана із ним спільним побутом та господарством, мала спільні права та обов'язки, а також спільно здійснювали будівництво будинку на [ADDRESS]. З підстав, передбачених ст.ст. 328, 331, 355 ЦК України, вважає, що вони із [PERSON] в рівних частках набули право спільної часткової власності на спірний будинок. Однак [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого право на спадкування належної йому частки у праві власності на будинок належить відповідачам як спадкоєицям першої черги після його смерті (дружині [PERSON] та дітям [PERSON], [PERSON].). В обґрунтування позовних вимог вказує на показання свідків, які можуть підтвердити її участь у будівництві спірного будинку, та письмові докази про здійснені витрати у зв'язку з проведеними будівельними роботами. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із аналогічних викладеним у ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечили, пояснивши, що позивач [PERSON] до моменту смерті [PERSON] перебувала з останнім у шлюбі, у зв'язку з чим усе майно набуте ними за час шлюбу, в тому числі спірний будинок, на підставі ст. 60 СК України належить їм на праві спільної сумісної власності. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, у зв'язку з чим не може бути предметом поділу житловий будинок, право власності на який ні за ким не зареєстровано, внаслідок чого відсутнім є відповідний об'єкт цивільних прав - житловий будинок за вказаною вище адресою. Відповідач [PERSON] в судове засідання з розгляду даної справи повторно не з'явилася, хоч про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути її у відсутності відповідача [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала у шлюбі із [PERSON], починаючи з 13.01.1979р. до моменту смерті останнього [INFO], що стверджується копією свідоцтва про шлюб. Відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті останнього спадкоємцями першої черги є відповідачі - [PERSON] (дружина) та [PERSON], [PERSON] (діти померлого). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 70 СК України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Разом із тим, як вбачається із пояснень позивача, які підтверджуються показаннями свідків допитаних у судовому засіданні за клопотанням обох сторін, та не спростовуються поясненнями представників відповідачів, на момент смерті [PERSON] останній проживав фактично проживав у будинку на [ADDRESS] із позивачем [PERSON] В обґрунтування позовних вимог як на підставу позову позивач вказує на положення ст.ст. 328, 331, 355 ЦК України, а саме на обставину створення нового нерухомого майна спільною працею двох осіб (будівництво будинку на [ADDRESS]). Разом із тим, як встановлено судом із пояснень сторін та показань свідків, допитаних судом, що не спростовується письмовими доказами наданими суду, право забудовника будинку на [ADDRESS] належить померлому [PERSON], однак на даний час будинок в експлуатацію не прийнятий і державна реєстрація права власності на нього не здійснювалась. На момент фактичного вселення [PERSON] у незавершений будівництвом будинок на [ADDRESS] будинок фактично був збудований, і, як вбачається із пояснень позивача, під час її проживання у ньому проводились внутрішні ремонтні роботи на третьому поверсі будинку, а також декоративно-оздоблювальні роботи у будинку та на прибудинкової території. При цьому позивачем не було надано суду жодних доказів про ступінь готовності незавершеного будівництвом будинку на [ADDRESS], про вартість та об'єм здійснених нею особисто покращень будинку, представлені нею копії квитанцій та інших розрахункових документів не підтверджують здійснення оплати за рахунок її особистих коштів та мету використання придбаних будівельних матеріалів, жодних клопотань про витребування доказів чи призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи позивач не заявляла. Відповідно до вимог ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна) та з моменту його прийняття до експлуатації і з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), відтак статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на новостворене нерухоме майно в судовому порядку. З позовної заяви вбачається, що позивач просила визнати за нею право власності на частку (1/2) індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] без зазначення, що останній є незавершеним будівництвом, позовних вимог про визнання за нею майнових прав на матеріали, обладнання, які були використані в процесі будівництва не заявляла. З урахуванням встановлених обставин, що спірний будинок є незавершеним будівництвом та не проведена його державна реєстрація, положень цивільно-процесуального законодавства, відповідно до якого суд діє виключно в межах заявлених позовних вимог, а також із врахуванням недоведеності обставин щодо ступеня готовності незавршеного будівництвом будинку, ступеня участі у його будівництві позивача суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 будинку на [ADDRESS] слід відмовити за безпідставністю вимог.

Outcome: dismissed