Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем по справі має спільного малолітнього сина [PERSON], 2013 року народження, який на теперішній час проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні. Батько дитини матеріальну допомогу сім'ї не надає. В зв'язку з тим, що позивачці одній важко утримувати сина, просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно, з урахуванням індексації, починаючи з дня пред'явлення позову та до повноліття дитини. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд задовольнити їх на підставах викладених в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. За наявності матеріалів у справі, суд вважає можливим розглянути позов у відсутності відповідача та за згодою представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає ст. 224 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], відповідач являться батьком [PERSON], [INFO]. Як вбачається з довідки виданої Геройською сільською радою, Голопристанського району Херсонської області, [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] та знаходиться на повному її утриманні. Батько хлопчика з роджиною не проживає. Згідно ст.. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного Кодексу України, передбачено що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін і те, що відповідач є працездатною, здоровою людиною, відомостей про наявність у відповідача інших утриманців в судовому засіданні встановлено не було. Окрім цього, будь-яких доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина, матеріали справи не містять. Таким чином, суд бере до уваги, що розмір аліментів не може бути менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та в зв'язку з вищевикладеним вважає, що на користь позивачки повинні бути присуджені аліменти у розмірі передбаченими ст. 182 СК України. Згідно ч. 1 ст. 191 СКУ, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial