Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаною позовною заявою (з урахуванням уточнених вимог), в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 (одна тисяча) грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення ними повноліття, визначити місце проживання дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], з матірю, [PERSON], а також стягнути з відповідача судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 вересня 2006 року у Підбузькій селищній раді Дрогобицького району Львівської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис № 22, в звязку з чим своє прізвище Нащочич змінила на прізвище чоловіка [PERSON].Від спільного шлюбу сторони мають трьох дітей: син [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO]; донька [PERSON], [INFO].Позивач зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалося. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не дбає про матеріальне забезпечення, взаємоповагу один до одного та виховання їх дітей, систематично влаштовує сварки, зловживає алкогольними напоями, навіть застосовував до позивача фізичну силу, внаслідок чого вона була змушена звертатись до правоохоронних органів. Відтак, зазначає, що його ставлення до сімї і дітей призвело до розладу сімї та фактичного припинення шлюбних відносин.Позивач вказує, що з травня 2017 року з вини відповідача сімя повністю розпалась, оскільки він не бере участі у житті сімї, спільне господарство не ведеться, матеріально не забезпечує. Шлюб існує лише формально.З вище наведених обставин, вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сімї та унеможливлює примирення з відповідачем, а тому просить розірвати їх шлюб. Крім цього, позивач зазначає, що відповідач після фактичного припинення шлюбних відносин, ухиляється від матеріального забезпечення дітей, внаслідок чого вона не має можливості достатньою мірою самостійно утримувати їх дітей. На даний час діти проживають з позивачем, повністю перебувають на її утриманні та вихованні. В той же час, позивач не має можливості сама утримувати та виховувати малолітніх дітей, оскільки не може знайти роботу через їх малий вік, через що вони фактично перебувають на утриманні її родичів. Вказує, що в звязку з тим, що відповідач з травня 2017 року не підтримував з нею та їх дітьми ніяких відносин, на момент подання цього позову позивач не має достовірних відомостей про те, де саме працює відповідач, і чи він працює офіційно. Зазначає, що за останні роки він неодноразово змінював місце своєї роботи, отримував непостійні нерегулярні доходи. Таким чином, беручи до уваги вище наведене, а також те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку, а зароблені кошти використовує лише на власні потреби, вважає, що він здатний сплачувати аліменти у розмірі по 1000 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання їх дітей. Позовна вимога щодо визначення місця проживання дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] з матірю, [PERSON], ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.11.2017 за заявою позивача залишена без розгляду. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій просить слухати справу у її відсутності, позові вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, представник відповідача подала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності, позові вимоги щодо розірвання шлюбу підтримує, просить стягувати аліменти у розмірі по 900 грн на кожну дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У своєму запереченні на позов відповідач зазначив, що не заперечує про задоволення вимоги про розірвання шлюбу, оскільки дійсно вважає, що їх шлюб існує формально, сторони одружились не знаючи добре один одного, і розірвання шлюбу відповідатиме їх інтересам. Також відповідач не заперечує, щоб їх з позивачкою діти проживали при ній. Щодо стягнення аліментів відповідач зазначив, що сплачує добровільно, починаючи жовтня 2017 року, аліменти на дітей в загальній сумі 2 000 грн на всіх дітей. Сума, заявлена позивачкою, є завеликою та поставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки він на даний час не працевлаштований, що підтверджується копією трудової книжки, підзаробляє тимчасовими заробітками, пенсії чи соціальних виплат не отримує, що підтверджується довідками, а тому просить визначити розмір аліментів по 900 грн на кожну дитину, щомісячно. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з огляду на таке.\~ Судом встановлено, що 09.09.2006 між [PERSON] (до одруження Нащочич) [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Підбузькою селищною радою Дрогобицького району, Львівської області, актовий запис № 22, Свідоцтво про шлюб серії 1-СГ № 041116. Від спільного шлюбу у сторін народилось троє дітей: син [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії 1-СГ № 082688; донька [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження Серії 1-СГ № 175426; донька [PERSON], [INFO], Свідоцтво про народження серії І-СГ № 388154 від 11.12.2013. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя № 11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним з подружжя. Позивач скористалася даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти такого розурвання. За таких обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого їхній шлюб слід розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Частинами 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обовязком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до розяснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб від 31.08.2017 № 2354, до складу сімї входять: [PERSON], [PERSON] її син, [PERSON] її донька, [PERSON] її донька. Отже, судом встановлено, що діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно трудової книжки серії АФ № 026120 вбачається, що [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням з 22.03.2017 (наказ № 8-к від 22.03.2017). Згідно Довідки від 08.11.2017 № 1601, виданої Городоцьким управлінням Пенсійного фонду України, [PERSON] не числиться як пенсіонер і пенсії не одержує. Згідно Довідки від 07.11.2017 № 2141, виданої Городоцьким районним центром зайнятості, [PERSON] не перебуває на обліку в центрах зайнятості України, як безробітний станом на 07.11.2017. Згідно фіскальних чеків від 25.10.2017 № 0190, від 13.11.2017 № 0141 здійснено переказ аліментів у розмірі по 2 000 грн в чеці. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (ратифікована Україною 27.02.1991, дата набуття чинності для України 27.09.1991) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, в даний час між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітніх дітей, а тому суд переконаний, що позивач потребує допомоги на їх утримання, а відповідач зобовязаний надавати таку допомогу. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітніх дітей, суд враховує стан здоровя позивача та відповідача платника аліментів, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обовязків обох батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 (одна тисяча) грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з моменту звернення до суду з позовом та до досягнення ними повноліття. На думку суду, саме такий розмір аліментів буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку відповідатиме інтересам їх дітей, враховуючи їх вік та матеріальні потреби. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоровя когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 640 грн, а також стягнути судовий збір в дохід спеціального фонду Державного фонду України в сумі 640 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved