Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилалася на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року. За час перебування в шлюбу народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 14.05.2010 року шлюб між сторонами розірвано, дочку залишено на проживанні з матір`ю. Фактично шлюбні стосунки було припинено з серпня 2008 року, так як сторони вже проживали окремо. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Навіть не цікавився життям дочки, не відвідував і не навідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі, що свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. На сьогоднішній день дитині майже десять років, вона не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі роки жодного разу його не бачила. З моменту народження дочка проживала з позивачкою у приватному будинку, який має три жилі кімнати. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійний розвиток. Між дитиною та батьками позивачки, які також приймають участь у її вихованні склалися усталені доброзичливі стосунки. Дитині вчасно проводяться профілактичні щеплення, амбулаторні огляди, але дитина є хворобливою і перебуває на диспансерному обліку по неврології у ЦРЛ. З моменту народження дитини лікарі сказали, що дитина можливо народилася з патологією. Відразу після виписки з пологового будинку дитина була направлена до м. Одеси в обласну дитячу лікарню. З раннього віку дитина проходила диспансерне лікування в області. Позивачу порекомендували лікувати дитину в психоневрологічній лікарні, а після лікування оформити навчання у спеціалізованій школі для дітей з вадами, так як дочка відстає у розвитку від однолітків і їй складно освоїти шкільну програму. Щоб поліпшити стан здоров`я дитини позивач змушена була змінити місце роботи та переїхати до м. Одеси з метою заробити кошти та пролікувати доньку. Сестра надала номер телефону матері (колишньої свекрухи), на що остання жодного разу не відповіла, а згодом номер взагалі не відповідав. 16.02.2018 року позивач поїхала до місця реєстрації колишнього чоловіка, де намагалася дізнатися його теперішнє місце перебування. За фактичною адресою проживає його мати, на питання де знаходиться відповідач відповіла «що він кудись поїхав, а куди не знає, можливо до брата у США.». За наведених обставин просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити, не заперечила проти винесення заочного рішення у справі. В судове засідання відповідач повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. До суду надійшла заява від [PERSON] про визнання позову, однак суд не може прийняти таку заяву до уваги, оскільки заява не була подана особисто відповідачем. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Служба у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутності. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст. 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного , духовного , інтелектуального , культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину , піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо , спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вбачається з копії свідоцтва про народження дитини [NUMBER] від 02.07.2008 року сторони по справі є батьками неповнолітньої [PERSON] (а.с. 13). Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 14.05.2010 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , залишено на проживання з матір`ю та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 200 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10-12). 09 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 09 серпня 2017 року (а.с. 33). Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Відповідно до довідки №313 від 01 березня 2018 року виданої виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області склад сім`ї [PERSON] наступний: [PERSON] - дочка, [INFO] (а.с. 14). Згідно довідки № 312 від 01 березня 2019 року виданої виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Кодимського району Одеської області [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до акту обстеження житлових умов заявника [PERSON] від 05 березня 2018 року, яка проживає [ADDRESS] , житлова площа відповідає нормам, санітарний стан приміщення зразковий, сім`я приділяє належну увагу вихованню та утриманню дитини [PERSON] (а.с. 16). Довідка комунального закладу «Лисогірського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів дошкільного навчального закладу» Кодимської районної ради Одеської області № 10 від 23 лютого 2018 року підтверджує, що [PERSON] дійсно навчається в комунальному закладі «Лисогірському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітній школі І-ІІ ступенів дошкільного навчального закладу» Кодимської районної ради Одеської області (а.с. 18). За змістом характеристики комунального закладу «Лисогірського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів дошкільного навчального закладу» Кодимської районної ради Одеської області № 9 від 23 лютого 2018 року, учениці третього класу Лисогірського НВК «ЗШ І-ІІ ст. - ДНЗ» [PERSON] , [INFO] мати [PERSON] , [INFO], батько [PERSON] з сім`єю не проживає, жодного разу не являвся до школи і не цікавився її навчанням, не телефонував, не відвідував шкільних свят, батьківських зборів. Мати учениці, [PERSON] , завжди цікавиться навчанням доньки, піклується про зовнішній вигляд дитини, відвідує батьківські збори та всі шкільні свята ( а.с. 17). Характеристика комунального закладу «Лисогірського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів дошкільного навчального закладу» Кодимської районної ради Одеської області № 11 від 23 лютого 2018 року на дитину дошкільного віку Лисогірського НВК «ЗШ І-ІІ ст. - ДНЗ» [PERSON] , [INFO] мати [PERSON] , [INFO], підтверджує, що [PERSON] відвідувала дошкільний заклад в Лисогірському НВК «ЗШ І-ІІ ст. - ДНЗ» з 2010 року, проживає разом з мамою [PERSON] , батько [PERSON] з сім`єю не проживає. Вихованням дитини завжди займалась мама, яка брала активну участь у житті дитини та дитячого садка. Батько вихованням дитини не займався, не цікавився життям дочки, жодного разу не телефонував та не з`являвся в дошкільні групи, не відвідував батьківських зборів, свят (а.с. 19). Згідно довідок комунального підприємства «Кодимського районного ЦПМСД» Кодимської районної ради Одеської області Лабушнянської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 06 березня 2018 року та комунального закладу «Кодимської районної ЦПМСД» Кодимської амбулаторії загальної практики сімейної медицини від 09 жовтня 2017 року, [PERSON] перебуває на диспансерному обліку з діагнозом погранична розумова відсталість, загальний недорозвиток мови ІІ-ІІІ ступенів (а.с. 20). Що також підтверджується виписками з медичної карти (а.с. 21-32). Повідомлення Укрпошти підтверджують, що [PERSON] отримувала аліменти (а.с. 38-79). З висновку органу опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації Одеської області № 01-29/480 від 06.03.2019 року, вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки дитина проживає разом із матір`ю, для неї створені належні умови для проживання. Батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Доказів на спростування наведених фактів, відповідачем суду не надано. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є обгрунтованим, таким, що відповідає інтересам дитини та підлягає задоволенню. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 224, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved