Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що їй, її чоловіку - [PERSON], та її донькам - [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2002 року, зареєстрованого в КП «МБТІ» в реєстровій книзі за № 541п-1957-505, на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. [INFO] р. помер її чоловік, [PERSON], та після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Позивач після смерті свого чоловіка успадкувала 7/32 частини вищезазначеної квартири. Інша 1/32 частина зазначеної квартири фактично перейшла у спадок до матері її чоловіка - [PERSON], яка померла [INFO] року та яка після себе залишила заповіт на свою доньку, [PERSON], за якою рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2014 року було визнано право власності на 1/32 частину цієї квартири. Таким чином, на даний час після смерті чоловіка право власності на вищезазначену квартиру належить позивачу, донькам позивача та [PERSON] в наступних частках: ? квартири належить [PERSON]; 1/4 частина квартири належить [PERSON]; 15/32 частини квартири (1/4 частина квартири - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2002 року + 7/32 частини квартири -на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2014 року) належить позивачу - [PERSON]; 1/32 частина квартири належить [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2014 року. Як зазначається позивачем при зверненні до суду після смерті чоловіка саме вона підтримує квартиру в належному стані та сплачує всі комунальні послуги; в цій квартирі також проживають її доньки. Відповідач - [PERSON] в спірній квартирі не проживає та раніше ніколи в ній не проживала, комунальні платежі за свою частину квартири не сплачує, вона зареєстрована та постійно проживає за адресою: [ADDRESS]. Крім того їй ще належить 11/100 частин домоволодіння [ADDRESS], на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2014 року. Згідно з технічним паспортом наша квартира має загальну площу 48,7 кв. м. та житлову площу 25,4 кв. м. Тобто на відповідача - [PERSON] припадає житлова площа 0,79 кв.м. відповідно до її частки в вищезазначеній квартирі, що менше від житлової площі, передбаченої ст. 47 ЖК України (13,65 кв. м.), та мінімальної житлової площі, встановленої Дніпропетровською обласною радою про затвердження мінімальної житлової площі в нашому місті. Відтак, на переконання позивача, наявність у [PERSON], яка не бажає підтримувати в належному стані квартиру, права власності на незначну частку цієї квартири (1/32), створює суттєві перешкоди для здійснення прав позивача щодо володіння та користування квартирою в цілому, адже позивач не хоче за власні кошти здійснювати капітальний ремонт всієї квартири, частина якої також належить іншій особі, через щ й має місце звернення позивача до суду із даним позовом. Разом з тим, як зазначається позивачем при зверненні до суду, [PERSON] ніколи в спірній квартирі не проживала, вона зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS], також вона має у власності частину домоволодіння [ADDRESS]. Тому припинення права власності на належну їй 1/32 частину вищезазначеної квартири істотної шкоди її інтересам не завдасть. Утім, позивачу необхідно вирішити долю квартири, адже вона хоче щоб майбутнє її дітей не залежало від «примлів» відповідача, яка не бажає ані здійснювати поточний ремонт квартири та комунікацій, ані сплачувати комунальні послуги за належну їй частку в квартирі. Квартира знаходиться зараз в занедбаному стані, адже позивач не бажає робити ремонт, поки не визначено питання з часткою відповідача. Вартість всієї квартири в відповідному стані згідно з висновком експерта складає 352 100,00 грн., отже, вартість 1/32 частини квартири, яка належить відповідачу, складає 11 000,00 грн. Відповідач не приймає участі в матеріальних затратах на утримання власної квартири та не сплачує комунальні послуги, її частка в праві власності на квартиру є незначною та не може бути виділена в натурі. Враховуючи, що відповідач не проживає у спірній квартирі та має інше житло, тому припинення за нею права власності на вищезазначену частину квартири не завдасть істотної шкоди її інтересам. Відтак, є доцільним виплатити відповідачу грошову компенсацію за належні їй 1/32 частину квартири [ADDRESS] в розмірі 11 000,00 грн. з одночасним припиненням за нею права власності на зазначену частку. Предмет позову становить вимога про припинення права власності [PERSON] на 1/32 частину квартири [ADDRESS],що має загальну площу 48,7 кв. м., житлову площу 25,4 кв.м. та складається з: приміщення 1 - коридор площею 8,9 кв. м., приміщення 2 - вбудованої шафи 0,6 кв. м., приміщення 3 - кухня площею 7,9 кв. м., приміщення 4 - вбиральні площею 2,9 кв. м., приміщення 5 - житлова кімната площею 11,4 кв. м., приміщення 6 - житлової кімнати площею 14,0 кв. м., приміщення 7 -лоджія площею 3,0 кв. м, про визнання за позивачем права власності на 1/32 частину квартири [ADDRESS],що має загальну площу 48,7 кв. м., житлову площу 25,4 кв.м.та складається з: приміщення 1 - коридор площею 8,9 кв. м., приміщення 2 - вбудованої шафи 0,6 кв. м., приміщення 3 - кухня площею 7,9 кв. м., приміщення 4 - вбиральні площею 2,9 кв. м., приміщення 5 - житлова кімната площею 11,4 кв. м., приміщення 6 - житлової кімнати площею 14,0 кв. м., приміщення 7 - лоджія площею 3,0 кв. м, про визначення ідеальних часток співвласників квартири [ADDRESS] а саме: визначити, що [PERSON] належить1/2 частина квартири [ADDRESS] (1/4 частина квартири - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2002 року + 7/32 частини квартири - на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2014 року + 1/32 частина квартири, що раніше належала [PERSON]; визначити, що [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]; визначити, що [PERSON] належить 1/4 частина квартири [ADDRESS]. Підставу позову становлять приписи ст.ст. 3, 15, 16, 365, 372 ЦК України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Відповідач -1 не заперечувала проти задоволення позову; інші відповідачі не скористалися правом брати участь у судових засіданнях, не надали заперечення проти позову. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено на підставі свідоцтва про житло від 24.12.2002 року, зареєстрованого в КП «МБТІ» в реєстровій книзі за № 541п-1957-505, що позивач, її чоловік - [PERSON], та доньки подружжя - [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS]. Квартира належала на праві спільної сумісної власності. [PERSON] помер [INFO] р., та після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Позивач після смерті свого чоловіка успадкувала 7/32 частини вищезазначеної квартири. Інша 1/32 частина зазначеної квартири фактично перейшла у спадок до матері її чоловіка - [PERSON], яка померла [INFO] року та яка за життя залишила заповіт на свою доньку, [PERSON], за якою рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2014 року було визнано право власності на 1/32 частину цієї квартири. Таким чином, на даний час після смерті чоловіка позивача право власності на вищезазначену квартиру належить позивачу, донькам позивача та [PERSON] в наступних частках: ? квартири належить [PERSON]; 1/4 частина квартири належить [PERSON]; 15/32 частини квартири (1/4 частина квартири - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2002 року + 7/32 частини квартири -на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.04.2014 року) належить позивачу - [PERSON]; 1/32 частина квартири належить [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15.04.2014 року. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на незначну частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам цього співвласника та членам його сім'ї. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, держави, які ратифікували вказану Конвенцію, взяли на себе зобов'язання виконувати остаточні рішення Європейського суду з прав людини в будь-яких справах, у яких вони є сторонами. Ч. 1 ст. 365 ЦК передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні, зокрема: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1- 3 ч. 1 ст. 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. При задоволенні вимоги позову про припинення права особи на частку у спільному майні суд виходить з наявності передбачених ст. 365 ЦК України підстав припинення права на частку у спільному майні: частка відповідача - 1 є незначною та не може бути виділена в натурі та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Згідно з ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (даний обов'язок з боку позивача був виконаний). Таким чином, позов в частині його вимоги про припинення права власності [PERSON] на 1/32 частину квартири [ADDRESS] є таким, що підлягає задоволенню. Що стосується вимоги позову про визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності, то для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення про задоволення даної вимоги позову, виходячи з наступного. Оскільки судом ухвалено рішення про припинення права власності відповідача - 1 на 1/32 частину квартири, частки між іншими співвласниками змінилися, відтак, частки кожного з співвласників в квартирі [ADDRESS] є такими: [PERSON] належить -1/2 частина, [PERSON] - 1/4 частина, [PERSON] - 1/4 частина. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved