Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, у якому зазначила, що 31.01.2009 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що подружнє життя не склалося, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Вважає, що примирення та збереження сімї неможливе, тому просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з позивачем, стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Сторони в судове засідання не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує, відповідач позовні вимоги визнає. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» за змістом ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2009 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Прізвище дружини після укладення шлюбу «Опанащук». Як вбачається з копії свідоцтва про народження 25.06.2009 року народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі. Однак внаслідок непорозумінь сімя сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сімєю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 112 цього Кодексу встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд розяснює сторонам, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно на утримання дитини, які суд вважає, можуть сплачуватись відповідачем по справі. З відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі по 640 грн. 00 коп. за кожну вимогу позивача відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved