Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання доньки яка продовжує навчання посилаючись на те, що між ними був зареєстрований шлюбу. Вже після розірвання шлюбу в них народилася донька [PERSON]. Дитина проживає з матір'ю. До досягнення повноліття відповідач сплачував аліменти на утримання дитини. Після досягнення донькою повноліття, відповідач категорично відмовився сплачувати аліменти не коментуючи свою відмову. Дочка на даний час навчається на другому курсі Навчально-наукового Інституту менеджменту та психології ДВНЗ «Університет менеджменту освіти». Зі своїх доходів позивач не може повністю забезпечити повноцінне навчання дочки та її утримання, тому просить, стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі ? частини від всіх видів доходів відповідача, щомісячно на період навчання дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що не проти сплати аліментів, що передбачено Законом, а саме - 25 відсотків. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Відповідач - [PERSON] є батьком [PERSON]. Родинні відносини підтверджуються свідоцтвом про народження [PERSON] видане Малоснітинською сільською радою від 15.12.1998 року серії [NUMBER] відповідно до якого [PERSON] є її батьком, а також свідоцтвом про встановлення батьківства видане Малоснітинською сільською радою від 15.12.1998 року серії [NUMBER]. Відповідно до довідки № 20-05/275 від 06.09.2016 року, виданої ДВНЗ «Університет менеджменту освіти», [PERSON] дійсно є студенткою ІІ курсу Навчально-наукового інституту менеджменту та психології ДВНЗ «Університет менеджменту освіти» напряму підготовки «Управління персоналом та економіка праці», освітнього ступеня бакалавр. денної форми навчання. Строк надання освітніх послуг з 01.09.2015 року по 30.06.2019 року. Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Частинами першою та третьою статті 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно роз'яснень, наведених в п. 17, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Приймаючи до уваги, те що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними належними та допустимими доказами посилання позивача про те, що дитина потребує, а відповідач має можливість сплати аліменти на утримання доньки саме щомісяця в розмірі 1/2 частки всіх його доходів. При встановлених в судовому засіданні обставинах дитина потребує допомоги з боку відповідача, а відповідач за станом здоров'я, сімейним та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. При цьому суд виходить з того, що законом не встановлено конкретний розмір частки від доходу на утримання одної дитини, що розмір такої частки визначає суд, виходячи з конкретних обставин справи. Згідно з вимогами ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов'язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання доньки, щомісяця в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: partial