Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини за [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 15 січня 2017 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарським будівлями та спорудами № 23 по вул. Зеленій в с. Туря-Поляна Перечинського району Закарпатської області. Ще за життя він склав заповіт, яким все майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, все те, що буде належати останньому на час смерті, а також належні майнові права та обовязки, заповів їй. Відтак вона є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] Так, 24 жовтня 2017 року повідомила нотаріуса про прийняття нею спадщини фактом спільного проживання із спадкодавцем, однак через розбіжності у місцях реєстрації та фактичного проживання останнього визнана такою, що не прийняла спадщину. Оскільки [PERSON] був зареєстрований у [INFO], що є територіально віддаленим від її місця проживання та створювало труднощі для своєчасного звернення за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття такої, а нотаріусом жодних дій для уникнення цього вжито не було, тому просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, задовольнити позов у повному обсязі та не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат. Представник Туря-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області як відповідача в судове засідання також не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі та не заперечив щодо задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Встановлено, що 15 січня 2017 року помер [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ № 224606, виданим виконавчим комітетом Турє-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області 16 січня 2017 року (а. с. 9). Також встановлено, що згідно заповіту від 06 вересня 2016 року, посвідченого секретарем Турє-Полянської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та зареєстрованого в реєстрі за № 66, [PERSON] на випадок смерті все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б не складалося, та все те, що буде належати на час смерті (також майнові права та обовязки), заповів [PERSON], [INFO] (а. с. 11). Крім цього встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії ВО №065223, виданого Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 29 листопада 1995 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] з 29 травня 1997 року є м. Ужгород, вул. Насипна, № 10/41. З 01 жовтня 2005 року разом з нею за вказаною адресою проживав по день смерті (15 січня 2017 року) її батько [PERSON], що стверджується довідкою ОСББ «Насипна 10» № 18 від 10 грудня 2018 року. Однак, місцем реєстрації останнього був будинок № 23 по вул. Зеленій в с. Туря-Поляна Перечинського району Закарпатського області (а. с. 12-15, 44). Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 53937526 від 05 листопада 2018 року спадкова справа стосовно спадкодавця [PERSON], який помер 15 січня 2017 року, відсутня (а. с. 36-37). Відповідно до повідомлення в.о. завідувача Перечинською державною нотаріальною конторою за вих. № 75/01-16 від 23 липня 2018 року позивачу [PERSON] було відмовлено у оформленні спадщини за спадкодавцем [PERSON], який помер 15 січня 2017 року, оскільки відповідно до ст. 1272 ЦК України вона вважається такою, що не прийняла спадщину (а. с. 10). З позовної заяви вбачається, що [PERSON] про наявність заповіту не знала, а нотаріусом жодних дій для уникнення нею пропуску шестимісячного строку вжито не було. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України суд може за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Однак, нотаріус наявність заповіту за даними Спадкового реєстру не перевірив та відповідно виклик позивача як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця, не здійснював. За таких обставин, суд вважає, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, внаслідок чого позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції № [NUMBER] від 19 вересня 2018 року позивачем [PERSON] сплачено 704,80 грн. судового збору (а. с. 1). Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з поданої позивачем заяви, остання, з врахуванням принципу диспозитивності, просить не вирішувати питання розподілу понесених нею судових витрат, у звязку з чим суд приходить до висновку, що оскільки таке її волевиявлення не суперечить вимогам закону та не порушує права відповідача, тому може бути задоволене судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved