Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що є власником квартири [ADDRESS]. 06.05.2006 року відповідач зареєстрував шлюб з донькою позивачки та будучи її чоловіком був зареєстрований в спірній квартирі, з часом відносини між ними погіршились, і відповідач переїхав на інше місце проживання. Пропозиції про зняття з реєстрації в квартирі відповідачем ігноруються, тому позивачка, як власниця нерухомого майна не має можливості ним користуватись, тому постало питання\~ про зняття відповідача з реєстрації визнавши таким, що втратив право користування жилим приміщенням. 18 жовтня 2018 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 19 листопада 2018 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду. Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченим 02.12.2005 року державним нотаріусом Обухівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим 20.03.2006 року Обухівським бюро технічної інвентаризації. Відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі, що підтверджується\~ довідкою виданою відділом реєстрації фізичних осіб та ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Обухівської міської ради №4688 від 22.08.2018 року. Відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні більше одного року, що підтверджується актами про його не проживання від 23 січня 2016 року, 22 лютого 2016 року, 23 квітня 2016 року, 25 травня 2016 року, 23 червня 2016 року, 24 липня 2018 року, 26 серпня 2016 року, 23 вересня 2016 року, 26 жовтня 2016 року, 25 листопада 2016 року, 26 грудня 2016 року, 23 січня 2017 року, 24 березня 2016 року складеними комісійно депутатом міської ради в присутності свідків. Відповідно до ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України,право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41\~Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. За змістом пунктів 33, 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396\~ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391\~ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового кодексу\~Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Згідно Правової позиції викладеній у №6-709цс16, що переглядалася Верховним Судом України, аналіз статті 391\~ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Оскільки відповідач зареєстрований у спірній квартирі, суд вважає, що право позивача передбачене ст.ст. 317, 319\~ЦК України як власника житлового приміщення підлягає захисту, а право відповідача на користування чужим майном (житлом) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,\~ поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим\~ Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт не проживання відповідача у спірному житловому приміщенні доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст.ст.12, 13,\~ 81 ЦПК України не подав заперечень на позов. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в повному обсязі. Правомірним суд визнає і вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених ним судових витрат в повному обсязі, оскільки такі вимоги відповідають ст. 141 ЦПК України та підтверджуються наявними в матеріалах справи платіжним дорученням.

Outcome: approved