Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання матері, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що від шлюбу з [PERSON] , який був розірваний 17.02.1988, має двох повнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , які є відповідачами у справі. Після розірвання шлюбу вихованням та утриманням дітей вона займалася самостійно, батько дітей участі в цьому не приймав, жодної допомоги не надавав. На даний час вона проживає одна, з 04.05.2012 перебуває на обліку у Пенсійному фонді України як пенсіонер та отримує пенсію за віком у розмірі 1638 грн. щомісячно, яка є єдиним її джерелом доходів. Діти мешкають окремо від неї, однак зареєстровані за місцем її проживання, зніматися з реєстрації вони не бажають, у зв`язку з чим вона вимушена сплачувати комунальні послуги у більшому розмірі з урахуванням кількості зареєстрованих осіб. Практично вся отримана нею пенсія витрачається на оплату комунальних послуг, в опалювальний сезон витрати перевищують розмір пенсії і сума, що залишається, є меншою ніж мінімальний прожитковий мінімум, чого не вистачає навіть на харчування, побутовими предметами першої необхідності забезпечити вона себе також не в змозі. Крім того, позивач має поганий стан здоров`я, тяжко хворіє та потребує додаткових витрат на обстеження, лікування та медикаменти. Відповідачі працездатні, мають можливість надавати матеріальну допомогу, син офіційно працевлаштований та має стабільний дохід, однак діти жодної допомоги матері не надають. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду з даним позовом, у якому просила стягнути довічно з відповідача [PERSON] на її користь та утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, а з відповідача [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Також просила стягнути довічно з відповідачів на її користь та утримання додаткові витрати, викликані тяжкою хворобою, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. з кожного, щомісячно. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. При цьому позивач пояснила, що вона є пенсіонером за віком, отримує пенсію за віком в сумі 1712 грн., пенсія є єдиним джерелом її доходів, коштів вистачає лише на оплату комунальних послуг, при цьому в опалювальний сезон розмір цих витрат становить значно вище її пенсії. Коштів на харчування та предмети першої необхідності їй не вистачає. Крім того, з 23.09.2020 вона є інвалідом, має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного лікування, на що також потрібні кошти. Відповідачі матеріально не допомагають їй, хоча мають таку можливість, не сплачують комунальних послуг, будучи зареєстрованими у її будинку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач є його матір`ю. На прохання останньої про надання будь-якої допомоги він завжди реагує, надає їй як фізичну допомогу, так і матеріальну, яка в більшості полягає у придбанні ліків. Крім того пояснив, що проживає разом з цивільною дружиною та її сином, на утримання сім`ї також потрібні кошти. На даний час працює електрогазозварювальником у ТДВ «Колос», отримує приблизно 7000 грн. заробітної плати. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти стягнення з неї аліментів та додаткових витрати на утримання матері у загальному розмірі 300 грн. В подальші судові засідання відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового засідання двічі не з`явилася, причину своєї неявки не повідомила, проте її неявка не є перешкодою розгляду справи по суті. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України №00026574959 від 05.06.2020 про народження [PERSON] відповідно. Відповідно до довідки, виданої 01.07.2020 квартальним комітетом №30 м.Знам`янкао позивач проживає одна в [ADDRESS] . З 04.05.2012 позивач знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Головного управління ПФУ в Кіровоградській області і отримує пенсію за віком у розмірі 1638 грн. щомісячно (дані за період з грудня 2019 по травень 2020), у квітні 2020 року розмір пенсії становив 2638 грн., що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим на ім`я позивача, та довідкою зазначеного вище управління ПФУ від 27.05.2020. З повідомлення Комунального підприємства «Знам`янський комбінат комунальних послуг» вбачається, що за вивезення ТПВ позивачу щомісячно нараховується 30 грн. 40 коп., заборгованість становить 1327 грн. 39 коп. На даний час позивач перебуває на медичному обліку та потребує довготривалого лікування. На підтвердження потреби у матеріальній допомозі та наявності захворювань позивачем надано виписки №№1875, 17063 з медичних карт стаціонарного хворого, дані дослідження комп`ютерної томографії та довідку медичної установи, виданої за результатами обстеження та виконані маніпуляції. Так, з 15.02.2018 по 24.03.2018 позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КЗ «Знам`янська міська лікарня ім. А.В. Лисенка» з діагнозом: закритий перелом надколінника зліва зі зміщенням, больовий синдром. 15.03.2018 позивачу було проведене оперативне втручання. За результатами проведеного лікування стан задовільний, виписана з відділення з рекомендаціями про зняття швів 29.03.2018, нагляд травматолога поліклініки, контрольний огляд через 10 днів. Згідно з результатами проведеної 27.11.2018 комп`ютерної томографії органів черевної порожнини позивача надано висновок про наявність КТ-ознаків вікових змін підшлункової залози та нирок. Кіста печінки. Переконливих даних за об`ємний процес органів черевної порожнини та зачеревного простору на досліджуваному рівні не виявлено. З довідки ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМП України» від 26.09.2019 вбачається, що позивач зверталася до зазначеної медичної установи за консультацією з приводу: хронічний остеомієліт лівої стегнової кістки в стадії стійкої ремісії, лівобічний гонартроз 3ст за Kellgren, пошкодження менісків лівого колінного суглоба 3ст за Stoller, часткове пошкодження ПХЗ лівого колінного суглоба, стані після пластики власної зв`язки наколінка лівого колінного суглоба (15.03.2018), згинальна контрактура у лівому колінному суглобі. За результатами проведеного обстеження та виконаних маніпуляцій позивачу рекомендовано систематичне застосування медичних препаратів, проведення відповідних обстежень та процедур. При неефективності рекомендовано тотальне ендопротезування лівого колінного суглоба. З 07.10.2019 по 01.11.2019 позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: хронічний остеомієліт лівої стегнової кістки в стадії стійкої ремісії. Посттравматичний лівосторонній гонартроз III ст. з дегенеративним пошкодженням менісків III ст. Часткове пошкодження ПХЗ колінного суглобу. Консолідований перелам лівого надколінника. Стан після пластики власної зв`язки надколінника лівого колінного суглобу (15.02.2018). Виражена розгинальна контрактура лівого колінного суглобу. Під час перебування у зазначеній медичній установі позивач проходила відповідні діагностичні дослідження та отримала курс лікування, виписана з наступними рекомендаціями: хода за допомогою палички до 1 місяця, ЛФК, фізіопроцедури на лівий колінний суглоб, механотерапія. Препарати гіалуронової кислоти внутрішньосуглобово. Санаторно-курортне лікування. «Д» нагляд. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №568385 серії 12 ААБ позивачу безтерміново з 23.09.2020 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання з ураженням ОРА. Протипоказані значні фізичні статично-динамічні навантаження, тривала хода, стояння. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу III СК України (статті 202, 203 СК України). Відповідно до ч.1 ст.202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі. Згідно з ч. 3ст. 75 СК України непрацездатним вважається той, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом 1, 2 чи 3 групи. Положеннями ст.205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів:1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Відповідний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Приймаючи до уваги розмір доходу позивача, факт її непрацездатності у зв`язку із досягненням пенсійного віку та інвалідністю, потребу в отриманні матеріальної допомоги, можливість відповідачів надавати таку допомогу, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання матері з [PERSON] в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно та стягнення з [PERSON] аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів додаткових витрат на утримання матері суд виходить з наступного. Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Тлумачення статті 203 СК України свідчить, що суд може задовольнити вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатних батьків лише у виняткових обставинах: тяжка хвороба, інвалідність або немічність позивача. Виняткові обставини обумовлюються фізичним станом матері або батька. Таким чином, повнолітні діти зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних обставинами виключно негативного характеру. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Доказів наявності виключних обставин, які є підставою для стягнення додаткових витрат на утримання непрацездатного матері позивачем суду не надано. Надані суду докази щодо проходження медичного лікування суд не приймає до уваги з тих підстав, що вони датовані 2018-2019 роками, хоча 3 групу інвалідності позивач отримала лише 23.09.2020. Крім того, інвалідність позивача пов`язана із захворюванням опорно-рухового апарату, в той час як частина медичної документації стосується лікування інших хвороб. Доказів понесення матеріальних витрат у зв`язку з наявністю інвалідністю (фіскальних чеків, квитанцій тощо) позивачем не надано. Таким чином, суд вважає недоведеними позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на утримання матері, позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин, відтак у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial