Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], яка належить до фонду комунальної майна та не приватизована. В обґрунтування своїх вимог вказала, що зареєстрована разом з відповідачем у вказаній вище квартирі, відповідач не проживає за місцем реєстрації з червня 1985 року без поважних причин, а нарахування оплати за житлові послуги здійснюється на обох зареєстрованих осіб. Відповідач подав відзив, в якому вказав, що проживав в спірній квартирі з 07.12.1983 до вересня 2017 року, коли позивач вигнала його зі спірної квартири та змінила замки, що унеможливлювало здійснення ним свого права користування житловим приміщенням, внаслідок чого відповідач звернувся в поліцію. Відповідач вказав у своєму відзиві, що здійснював оплату комунальних послуг спірної квартири, але кошти зараховувалися на рахунок позивача, оскільки саме на позивача був відкритий рахунок по оплаті комунальних послуг спірної квартири, а також надавав кошти на оплату комунальних послуг спірної квартири позивачеві. Відповідач подав зустрічний позов, в якому просив усунути перешкоди у праві користування спірною квартирою шляхом вселення та зобов'язати позивача за первісним позовом надати ключі від вхідних дверей спірної квартири. В обґрунтування свої зустрічних позовних вимог вказав, що позивач за первісним позовом протягом декількох останніх років чинить відповідачу за первісним позовом перешкоди у користуванні спірною квартирою, а у вересні 2017 року змінила замки на вхідних дверях спірної квартири та не надала йому ключів, чим порушила його право користування спільною квартирою. Позивач подала відповідь на відзив відповідача та відзив на зустрічний позов, в яких наполягала, що відповідач в спірній квартирі не проживає з 1986 року, в обґрунтування чого перелічила різні місця, в яких на її думку проживав відповідач в різний період часу починаючи з 1986 року по час звернення позивача до суду зі своїм позовом, та вказала, що відповідач проживає у власному житлі, а в спірній квартирі не проживає з 1986 року. Також позивач зазначила, що відповідача зі спірної квартири не виганяла, замки на вхідних дверях спірної квартири не міняла, кошти на оплату комунальних послуг спірної квартири відповідач їй не надавав. Відповідач подав свої заперечення проти відповіді на відзив на позовну заяву позивача, в яких вказав, що твердження позивача про те, що відповідач проживав в перелічених позивачем у своїй відповіді на відзив місцях починаючи з 1986 року по час звернення позивача до суду зі своїм позовом не відповідають дійсності. Також відповідач в своїх запереченнях вказав, що він проживав в спірній квартирі з 07.12.1983 року до вересня 2017 року, коли позивач вигнала його зі спірної квартири та змінила замки, а іншого житла він не має. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази, надані стонами, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Спірною є квартира [ADDRESS], яка належить територіальній громаді м.Харкова та не приватизована. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» № 1967 від 20.10.2017 р. в квартирі зареєстровані [PERSON] з 04.08.1982 р. та [PERSON] з 07.12.1983 р.. Позивач [PERSON] є наймачем, а відповідач [PERSON] - син наймача. В судовому засіданні з наданих позивачем за первісним позовом доказів встановлено, що відповідач [PERSON] без поважних на то причин не проживає у спірному приміщенні понад шість місяців. Відповідно до ч. 1 ст.71, ст.72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Абзацом 4 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985, в редакції від 25.05.1998 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» передбачено, що суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача. Позивач [PERSON] просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням саме з підстав, передбачених ст. 71 ЖК України так як відповідач не проживає в спірному житловому приміщенні понад шість місяців без поважних на то причин. Так, в судовому засіданні свідки позивача [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача, та свідки [PERSON], [PERSON] - дочка та зять позивача, підтвердили факт непроживання [PERSON] в спірній квартирі тривалий час та повідомили суду, що їм невідомо про факт перешкоджання відповідачу у проживанні із боку позивача. Свідок [PERSON] пояснив, що з 1986 року він лише кілька разів бачив [PERSON] на сходинах поверху, де вони проживають, а коли він відвідував квартиру [PERSON], де здійснював ремонт сантехніки та телефону, то відповідача не бачив, так само як і його речей. Навпаки, [PERSON] скаржилася йому, що коштів не вистачає, а син не допомагає їй, в зв'язку з чим, сплачувати за житло нічим. Свідок [PERSON] також пояснив, що з моменту поселення позивача у будинок він лише кілька разів бачив [PERSON] на сходинах і в тамбурі, а коли відвідував позивача у квартирі, то ні відповідача ні його речей не бачив. Свідок [PERSON] пояснила, що ії брат [PERSON] коли повернувся з лав армії у 1985 році почав проживати із жінкою, а потім і їх дочкою в будинку по [ADDRESS], який належав їх матері, до 2001 року. Після розпаду сім'ї будинок був проданий, а на кошти від продажу будинку було придбане житло для дочки та її матері, а сам відповідач утворив нову сім'ю, де також народилася дочка. За цей час відповідач починає будувати будинок у м.Пісочин Харківської області, де і почав проживати після завершення будівництва. На даний час він також придбав будинок по [ADDRESS]. Жодним чином ніхто і ніколи йому не перешкоджав у проживанні, комунальні послуги та витрати по утриманню спірного житла ніколи ним не сплачувалися, мати сплачувала усі витрати по утриманню житласамостійно і оформлювала субсидію. Ключі від квартири у відповідача є і ніколи замки на дверях не змінювалися. Свідок [PERSON] пояснив, що знає відповідача з 2002 року, так як працювали разом, були товаришами, а потімстали членами однієї родини. Так як він є чоловіком дочки позивача, то йому відомо де і коли проживав [PERSON] З моменту одруження з [PERSON] у 2002 році йому достеменно відомо, що відповідач проживав разом із своєю дружиною та дочкою по [ADDRESS] поки будувався будинок в м.Пісочин. Потім тривалий час відповідач проживав у будинку по [ADDRESS], і це він може стверджувати, так як особисто приймав участь у будівництві даного будинку, а потім вони з дружиною неодноразово приходили в даний будинок на свята до відповідача. 02.08.2018 р. відповідач придбав будинок на земельній ділянці по [ADDRESS]. В спірній квартирі відповідач ніколи не проживав і його речей там не має, перешкод у проживанні ніколи і ніхто йому не чинив. До того часу як позивач звернулася до суду із позовом, відповідач не намагався вселитися у квартиру, а вже під час розгляду справи в суді відповідач приїжджав до матері разом із своєю дочкою і ставив питання про проживання. Пояснення свідків відповідають тим даним, які зазначені в актах о непроживанні відповідача за спірною адресою з червня 1985 року (а.с.8-9). Крім того, згідно інформації КП «Жилкомсервіс», наданої на запит адвоката позивача, за № 23722/2/0705 від 27.10.2017 р. (а.с.5) скарг і заяв про перешкоджання у праві проживання від [PERSON] не надходило. А згідно інформації Московського ВП ГУНП в Харківській області, наданої на запит адвоката позивача, за № 162а/3-11967-01-01 від 24.10.2017 р. заяв та скарг щодо перешкоджання у праві користування житловим приміщенням до відділу поліції від [PERSON] не надходило. Між тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] звернувся до Московського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про перешкоджання у праві користування спірною квартирою 24.01.2018 р., тобто вже після того, як позивач [PERSON] звернулася до суду із даним позовом 29.11.2017 р. На підтвердження своїх вимог позивач також надала суду лист Управління праці та соціального захисту населення від 13.12.20017 р. за № 07-11901, з якого вбачається, що на підставі декларації від 07.12.2015 р. їй було призначено субсидію, як виняток, на фактичну кількість проживаючих (одну особу) без урахування доходів [PERSON],, так як заначено, що він фактично не проживає за спірною адресою. Цей факт також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 22.12.2015 р., складеним соціальним інспектором про непроживання [PERSON] за спірною адресою. Також позивачем надані квитанції про сплату комунальних послуг, у тому числі на утримання житла (квартплата) за період з 2015 до 2017 р.р. (а.с. 21-37), а представлена суду відповідачем квитанції про оплату комунальних послуг (а.с.61, 90) свідчать про те, що відповідач сплатив за послуги по наданню послуг з водопостачання, каналізації та вивозу відходів, не здійснюючи квартплати, і дата здійснення даних операцій датована 14.03.2018 р. та 03.05.2018 р., що свідчить про оплату даних сум вже після звернення позивача до суду із даним позовом. На підтвердження тверджень позивача та пояснень свідка [PERSON] про те, що після продажу будинку по [ADDRESS] була придбана квартира [ADDRESS], де залишилася проживати перша дружина [PERSON] та дочка відповідача суду надана довідка ДАБ про реєстрацію за даною адресою [PERSON] (а.с.68), а довідка ДАБ про реєстрацію дочки [PERSON] за адресою [ADDRESS] (а.с.69) надана позивачем на спростування показань свідка [PERSON], яка в суд свідчила, що їй немає де проживати і вони разом із батьком проживали деякий час у зимній період в спірній квартирі та у літку в м.Пісочин, поки бабуся не стала перешкоджати у проживанні її батькові і не дозволила їй самій проживати в спірній квартирі. Наявність у відповідача на даний час іншого житла позивач підтверджує витягом з Державного реєстру речових прав від 19.01.2019 р., згідно якого 02.08.2018 р. за відповідачем [PERSON] зареєстровані земельна ділянка і житловий будинок площею 27,6 кв.м за адресою: [ADDRESS] Щодо тих доказів, які надані відповідачем як на спростування позовних вимог [PERSON] так і на підтвердження позовних вимог за зустрічним позовом, то суд вважає, що надані докази не спростовують встановлені судом факти і не доводять без сумнівів обставини, які стверджує [PERSON] у своїх запереченнях, і вимоги, які він ставить у своєму позові. Крім тих доказів [PERSON], на які є посилання вище у рішенні суду, судом також були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], але до показані цих свідків суд відноситься критично, так як свідок [PERSON], як зазначалося вище, є дочкою відповідача, тобто є зацікавленою особою у вирішені справи, бо за її твердженнями та твердженнями самого [PERSON] вона мала намір проживати у спірній квартирі. З її показань вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на протязі більше року сварилися, бо мати не дозволяла сину проживати в квартирі, і всю зиму цього року вона проживала разом з батьком в будинку в м.Пісочин. Знає зі слів батька, що внаслідок сварки з матір'ю він вимушений був поїхати в будинок в м.Пісочин. До цього батько періодично проживав із своєю матір'ю, в період між тим часом, коли залишав одну сім'ю і створював іншу. Свідок підтвердила, що разом із батьком і своєю матір'ю вона проживала [ADDRESS], а до цього проживали у будинку, який належав бабці. Таким чином, ці показання спростовують твердження [PERSON], що він проживав у спірному приміщенні з 1983 року по вересень 2017 р. Свідок [PERSON] показала суду, що з відповідачем [PERSON] перебуває з 2012 року у фактичних шлюбних відносинах і періодично проживає разом з ним. В квартирі за спірною адресою вона періодично була і декілька разів залишалася на ніч, в літку вона разом з відповідачем та його донькою проживали в будинку в м. Пісочин, але взимку там проживати там неможливо за відсутності опалення. Зі слів відповідача їй відомо, що в осені 2017 року та взимку 2017 року [PERSON] проживав в будинку в м.Пісочин, так як мати не дозволила йому проживати в квартирі. То ж даний свідок особисто не спостерігав обставин перешкоджання відповідачу у проживанні та конфлікту з цього приводу, на існування якого посилається [PERSON], і крім того, вона є особою зацікавленою у вирішенні спору, так як перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] і на даний час з її поснень встановено, що [PERSON] проживає за ії місцем мешкання. Крім того, показання цих свідків, які грунтуються на повідомленнях самого [PERSON], не підтверджуються іншими доказами, а навпаки спростовуються вищезазначеними доказами, наданими [PERSON] Також на підтвердження факту перешкоджання у праві користування житлом [PERSON] в якості доказу наданий лист Московського ВП ГУ НП в Харківській області від 09.02.2018 р. (а.с.53), з якого вбачається, що він звертався 24.01.2018 р. із заявою до правоохоронних органів про перешкоджання йому у праві проживанні із боку [PERSON], і в ході перевірки було встановлено, що факти викладені в заяві підтвердилися, і встановлено, що на протязі тривалого часу, а саме, останніх декілька років, [PERSON] чинить перешкоди в проживанні Для перевірки даної інформації судом був витребуваний матеріал за зверненням [PERSON], і в ході вивчення зазначених доказів судом було встановлено, що звернення із заявою про перешкоджання було подано до правоохоронних органів 25.01.2018 р., в той час як за твердженням позивача у вересні 2017 року після конфлікту мати вигнана його з квартири, змінила замки на вхідних дверях і ключі не надала. Таким чином, з моменту коли позивач стверджує було порушено його право на проживання і до моменту звернення до правоохоронних органів пройшло майже чотири місяці, і саме цій події передувало звернення [PERSON] із позовом про визнання сина таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, перевіривши на підставі чого зроблені висновки, викладені у відповіді від 09.02.2018 р., суд встановив, що в ході перевірки були опитані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому, [PERSON] в своїй заяві та поясненнях, не зазначав коли саме його не впустили до квартири, не вказував, що змінили замки та не надали ключі. А зазначив, що в присутності його доньки [PERSON] мати виганяла його з квартири. Між тим, в судовому засіданні його дочка як свідок показала, що із слів батька їй відомо, що після конфлікту батько переїхав проживати в будинок в м.Пісочин. Таким чином, особисто вона не була свідком цього конфлікту. Свідок [PERSON] в суді спростував данні, які зазначені в його пояснені від 02.02.2018 р., які він надавав на ім'я начальника Московського ВП ГУ НП в Харківській області, і показав, що він не пояснював, що бачив як мати не впускає до квартири [PERSON], а лише пояснював, що бачив декілька разів як сусід виходив з тамбура до ліфту. Таким чином, суд критично відноситься до інформації, викладеної у листі начальника Московського ВП ГУ НП в Харківській області від 09.02.2018 р. щодо перешкоджання у проживанні, оскільки, дана інформація не відповідає тим поясненням, які надавалися в ході перевірки звернення [PERSON] [PERSON] стверджує в позові, що він неодноразово усно звертався до дільничного інспектора щодо конфліктів з [PERSON] на ґрунті перешкоджання у проживанні, але жодного доказу на підтвердження цих пояснень суду не надав. Також суд вважає, що [PERSON] суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що він дійсно постійно проживав в спірній квартирі з 1985 року і до моменту виникнення спору, і що, дійсно в квартирі встановлені інші замки на вхідних дверях і у нього відсутні ключи від замків. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а зустрічний позов задоволенню не підлягає. Судові витрати слід розподілити в поряду, визначеному ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved