Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення з-під арешту належного їй майна, який накладений постановою державного виконавця від 06.12.2006 року при здійсненні виконавчого провадження № 423515 про стягнення з позивача на користь місцевого фонду підтримки малого бізнесу «Надія» грошових коштів. В позові зазначила, що на виконання наказу господарського суду Запорізької області від 19.06.2006 року в справі за позовом до неї місцевого фонду підтримки малого бізнесу «Надія» в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження, під час здійснення якого підданий арешту та забороні відчуження належний їй житловий будинок [ADDRESS] на підставі постанови державного виконавця від 06.12.2006 року. Вказаний наказ господарського суду скасований постановою Вищого господарського України від 21.02.2007 року, що означає відсутність підстав для продовження здійснення виконавчих дій та припинення застосованого під час здійснення виконавчого провадження заходу його забезпечення у вигляді арешту. Наявність арешту за обставин відсутності виконавчого провадження протягом останніх п`яти років порушує права позивача як власника, у зв`язку з чим вона просить звільнити його з-під арешту. Ухвалою судді від 26.03.2021 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. На підставі ухвали суду від 16.06.2021 року за клопотанням позивача замінено відповідача з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на місцевий фонд підтримки малого бізнесу «Надія». В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та розгляд справи у її відсутність, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи. З аналогічною заявою, яка містить повне визнання позову, звернулася представник відповідача, у зв`язку з чим суд в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України знаходить за можливе вирішувати справу у відсутність учасників справи. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що на підставі постанови державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького МУЮ № 98 від 06.12.2006 року при здійсненні виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь місцевого фонду підтримки малого бізнесу «Надія» боргу в сумі 3393 грн. 56 коп. накладений арешт на будинок [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] (а. с. 4). Постановою Вищого господарського України від 21.02.2007 року скасовано наказ господарського суду Запорізької області від 19.06.2006 року в справі № 10/167/06 за позовом місцевого фонду підтримки малого бізнесу «Надія» до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Як випливає з інформації державного виконавця, виконавчий лист на виконанні у відділі державної виконавчої служби з означеної дати не перебуває (а. с. 20). В силу ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, а із змісту ст. 391 ЦК України випливає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права володіння та розпорядження своїм майном. Захист права власності гарантований Основним Законом України. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Підстави для закінчення виконавчого провадження перелічені в статті 49 Закону «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, і вона не містить такої підстави, як повернення виконавчого документа стягувачу. З наведеного випливає, що лише закінчення виконавчого провадження має наслідком скасування заходів його забезпечення. Між тим виконавчий документ був повернутий стягувачу, а це означає право стягувача повторно пред`явити документ до примусового виконання і відсутність підстав для винесення постанови про закриття виконавчого провадження і скасування арешту належного боржнику майна. Означені обставини унеможливили скасування арешту в позасудовому порядку і зумовили звернення позивача за судовим захистом. Разом з тим, відсутність виконавчого провадження протягом п`яти років в провадженні підрозділу виконавчої служби за умови закінчення строку виконавчої давності позбавляє сенсу вжитий державним виконавцем захід виконавчого провадження і посягає на право особи реалізовувати своє право власника повною мірою. Оскільки, як випливає із змісту ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, арешт на майно боржника накладається під час виконання судового рішення, між тим виконавчі дії з виконання рішення суду на користь відповідача, який є стягувачем у виконавчому провадженні, як встановлено судом, завершені, суд знаходить підстави для захисту права позивача в обраний нею спосіб та звільнення з-під арешту її майна. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved