Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

Позивач звернулася\~до суду\~з позовом\~про визнання\~[PERSON]таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №38 в будинку №43 по вул. Садовій в м. Олександрії Кіровоградської області з березня 2014 року. Позов обґрунтовує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.08.2005 року за №658 та зареєстрованого в Олександрійському БТІ 31.08.2005 року реєстр №9276/61. У вказаній квартирі зареєстровані вона та його син [PERSON]. З березня 2014 року відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі, його речі відсутні. Він поїхав до м. Києва на заробітки, останні два роки відповідач на приїжджає та не телефонує. З 2014 року квартирою не користується, наміру проживати в ній не має, комунальні послуги не сплачує. Позивач в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала, клопотання про виклик свідків просила залишити без розгляду. Відповідач в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за адресою зареєстрованого місця проживання, до суду повернувся конверт з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обовязок, щодо пересилання поштового відправлення», враховуючи приписи ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце судового засідання. Враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК України). Відповідно до ст.ст.150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] являється власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2005 року. Згідно з довідкою Голови обєднання співвласників багатоквартирного будинку №301 від 15.11.2018 року [PERSON] зареєстрований [INFO], що також підтверджується адресною довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Кіровоградській області від 14.12.2018 року. З акту №286 від 09.11.2018 року, складеного комісією в складі [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю голови ОСББ [PERSON], вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з березня 2014 року, в квартирі був відсутній, особистих речей немає. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Особа має право на захист порушеного права у спосіб визначений законом або договором. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом встановлені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Отже, судом встановлено, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в спірній квартирі, власних речей не зберігає, обов'язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що реєстрація відповідача в житловому приміщенні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації її прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved