Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якому зазначила, що 27.12.2016 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого, [PERSON] зобов'язалася надати відповідачеві грошову позику в сумі 30000 гривень в обмін на зобов'язання [PERSON] повернути позику до 15.03.2017 року. Позивач взяті на себе зобов'язання виконала у повному обсязі. Однак, відповідач на момент звернення до суду з даним позовом, ухиляється від повернення коштів . За таких обставин, [PERSON] вважає, що має право вимагати стягнення з відповідача суми боргу та 3% річних від простроченої суми, що становить 30900 гривень. Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, доказів про наявність поважних причин своєї неявки, відзиву та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надав . З огляду на вказане, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву, письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини . Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З розписки від 27.12.2016 року, складеної [PERSON], встановлено, що останній позичив у [PERSON] 30000 гривень та зобов'язався повернути їх до 15.03.2017 року (а.с.7) . Наявність зазначеного документу в розпорядженні [PERSON] підтверджує факт передачі позивачем предмету позики відповідачеві та факт існування по день розгляду спору цивільно-правових відносин між сторонами, які виникли з договору позики . Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться . Відповідно до вимог статті 530 Цивільного кодексу України, якщо в зобов'язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором . Доказів, які б підтвердили факт повного чи часткового повернення позики позивачеві відповідачем не надано та не заявлялося суду клопотань про їх витребування . Крім того факт знаходження боргової розписки у позивача підтверджує невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань . Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності , суд прийшов до висновку, що позивач, являючись позикодавцем, вправі вимагати від відповідача, яка є позичальником, повернення позики, а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей . Відповідно до вимог ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу . Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання , на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три відсотки річних від простроченої суми становитимуть 1121 гривню 92 копійки ( 30000*3%*455/365) Враховуючи викладене, суд,

Outcome: approved