Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути на її користь з Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» (далі ММКП «Житлове господарство») заборгованість із заробітної плати в сумі 3968,24 грн. та компенсацію за затримку розрахунку в сумі 15818,88 грн. Позов обґрунтувала тим, що вона працювала у ММКП «Житлове господарство», і 05 липня 2016 року наказом № 115-К її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін. У день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, видано лише трудову книжку. Станом на день подання позову повний розрахунок не здійснено. Згідно довідки № 1483 від 01 листопада 2016 року заборгованість по заробітній платі становить 3968,24 грн., яку просить стягнути з відповідача, а також на підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України компенсацію за затримку розрахунку і розмірі 15818,88 грн. за період з 06 липня 2016 року і по день подачі позову 02 листопада 2016 року. Позивач надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином двічі, заяв та клопотань про розгляд справи за відсутності його представника суду не надав. З урахуванням положень статті 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення. На підставі ч.2\~ст.197 ЦПК України, у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та докази, надані в їх обґрунтування, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~\~\~\~ Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів (ч.1 ст.11 ЦПК України). \~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працювала у ММКП «Житлове господарство» з 20 березня 2012 року по 05 липня 2016 року. Наказом № 115-К від 05 липня 2016 року її було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін (а.с.2), видано трудову книжку. Як вбачається з довідки підприємства від 01 листопада 2016 року № 1483 перед позивачем мається заборгованість по заробітній платі станом на 28 жовтня 2016 року в розмірі 3968,24 грн., в тому числі за липень 3968,24 грн. (а.с.4). За ч.1 ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Стаття 116 КЗпП України визначає, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.03.2013 року у справі № 6-15цс13). Таким чином, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.01.2015 року у справі № 6-195цс14). Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі Порядок), середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки ММКП «Житлове господарство» від 01 листопада 2016 року № 1483 перед позивачем мається заборгованість по заробітній платі станом на 28 жовтня 2016 року в розмірі 3968,24 грн., в тому числі за липень 3968,24 грн. (а.с.4). Тобто, на день звернення [PERSON] до суду із даним позовом заборгованість по заробітній платі їй не була сплачена. Як вбачається з довідки підприємства № 1482 від 01 листопада 2016 року середня заробітна плата [PERSON] за останні 2 календарні місяці , а саме травень 2016 року, червень 2016 року, становить 4331,38 грн. В травні відпрацьовано 23 дні, в червні відпрацьовано 23 дні (а.с.3). Таким чином, середньоденна заробітна плата за два останніх повних робочих місяці складає 188,32 грн. (4331,38*2/46=188,32). Позивач заявила вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 06 липня 2016 року по 02 листопада 2016 року (день подачі позову до суду). Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі обчислюється за 84 робочих дня з урахуванням сорокагодинного робочого тижня (з 06.07.2016 року по 02.11.2016 року було 84 робочих днів) та становить 15818 гривень 88 копійок (188,32*84=15818,88).\~\~ За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до Марганецького міського комунального підприємства «Житлове господарство» про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 3968 гривень 24 копійки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку розмірі 15818 гривня 88 копійок підлягають у задоволенню. В абз. 5 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів. Таким чином, розмір заборгованості по заробітній платі в сумі 3968,24 грн. та розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 15818,88 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, зазначені без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривню 20 копійок.

Outcome: approved