Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ЛКП «Львівелектротранс», в якому просить визнати дії керівництва ЛКП «Львівелектротранс» в частині нарахування заробітної плати такими, що призвели до того, що заробітна плата виплачувалась в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати; стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на її користь недонарахованої та недоплаченої частини заробітної плати за квітень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року та січень 2015 року в розмірі 1587,17грн., а також стягнути на її користь компенсацію за нанесену моральну шкоду у розмірі 3000,00грн. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що працює у відповідача на посаді контролера пасажирського транспорту. Всупереч наказу №320 від 04.09.2012р., наказу № 449 від 30.11.2012р. п.1.1.8 Галузевої Угоди на 2010-2012 роки та п.3.2.1. Галузевої Угоди на 2014-2015 роки та п.5.2. Колективної Угоди ЛКП «Львівелектротранс» на 2011-2013 роки та 2014-2015 роки з 01.04.2013 року адміністрацією ЛКП «Львівелектротранс» розрахунок тарифних ставок не було переглянуто і оплата проводилась з розрахунку мінімальної заробітної плати в розмірі 1102 грн. що становить 13 грн. 70 коп. за годину, що суперечить вимогам ст. 97 КЗпП України. Неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 3000,00грн. Представник позивача [PERSON]С подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності та без участі позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідачів подав до суду заяву про те, що не заперечує проти прийняття заочного рішення та заперечує проти позовних вимог позивача в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін, представників сторін з ухваленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобовязаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективним органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених ч.2 цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Судом встановлено, що позивач працює у ЛКП «Львівелектротранс» на посаді контролера пасажирського транспорту з оплатою праці згідно штатного розпису. На підприємстві для контролера пасажирського транспорту встановлена погодинна оплата праці по тарифних ставках, які розраховуються з врахуванням визначеного законом розміру мінімальної заробітної плати. Статтею 13 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012р.» установлено мінімальну заробітну плату з 1 січня - 1073грн., на підставі якої підлягали перегляду тарифні ставки у ЛКП «Львівелектротранс». Наказом ЛКП «Львівелектротранс» №54 від 20.02.2012р. на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України «Про державний бюджет України на 2012рік» та наказано застосувати з 01.07.2012р. мінімальну заробітну плату -1073грн. тобто через шість місяців. Наказ видано на підставі пункту 1.1.8 Галузевої угоди на 2010-2012р., пункту 5.2. Колективної угоди ЛКП «Львівелетротранс» на 2011-2013 роки та 2014-2015 роки. Наказом №230 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та наказано застосувати з 01.01.2013 року мінімальну заробітну плату 1102грн. Наказом № 320 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та вказано застосувати з 01.04.2013 року мінімальну заробітну плату 1118грн. Наказом №449 на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та вказано застосувати з 01.06.2013 року мінімальну заробітну плату 1134грн. Наказом № 06/а на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та вказано застосувати з 01.07.2013 року мінімальну заробітну плату 1147 грн. Наказом №543/а на період подолання фінансових труднощів відтерміновано застосування норм оплати праці для всіх працівників структурних підрозділів підприємства (крім низькооплачуваних), визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» з 01.01.2014р. - 1218 грн. до 01.06.2014 р. В порушення вимог ст. 14 Закону України «Про оплату праці», яка передбачає, що норми колективного договору, які допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою або регіональною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більше як шість місяців, а також аналогічного положення п.1.1.8. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським обєднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012р. та ч.2 ст.97 КЗпП України, відповідач -ЛКП «Львівелектротранс» по спливу шести місяців з 01.07.2012 року не провів розрахунок тарифних ставок виходячи із розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом. Розмір тарифної ставки позивача у період з квітня 2013 року по листопад 2014 року був меншим, ніж передбачалося умовами галузевої угоди, а саме з вини відповідача ЛКП «Львівелектротранс», що потягло недоплату їй заробітної плати за період з квітня 2013 року по листопад 2014 року на 1687,08грн. за вказані місяці. Зі змісту галузевої угоди, випливає, що сторони визнали угоду як чинний правовий акт, на підставі якого здійснюється регулювання трудових відносин та соціально-економічних питань в житлово-комунальному господарстві, а прийняті сторонами зобовязання та норми поширюються на всіх найманих працівників та роботодавців, що перебувають у сфері дії суб'єктів угоди і є обов'язковими для виконання. Відповідно до п.1.1.3 галузевої угоди, мінімальна тарифна ставка за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду - у розмірі не менше 120% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом. Згідно п. 1.1.8 галузевої угоди, на період подолання фінансових труднощів, але не більш як шість місяців підприємством можуть застосовуватись норми оплати праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою та регіональними угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці. Згідно розрахунків недоплаченої заробітної плати з квітня 2013 року по листопад 2014 року відповідачем заборговано позивачу 1687,08грн. З наведеного вбачається, що відповідачем не взято до уваги те, що відповідно до ст.ст.21, 22 Закону України «Про оплату праці» та п.12 Постанови пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», роботодавець не може в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. В обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на те, що неправомірними діями відповідача внаслідок порушень трудового законодавства йому була завдана моральна шкода яку він оцінює у 3000,00грн. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сімї. Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку про заподіяння моральної шкоди позивачу внаслідок порушення її прав та спричинення моральних страждань, та враховуючи засади розумності та справедливості відповідно до вимог ст. 23 ЦК України оцінює моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь держави судові витрати у вигляді судового збору, встановленого для вимог майнового та немайнового характеру.

Outcome: partial