Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходу (заробітку), щомісячно до повноліття дітей. Посилаючись на те, відповідач відносно дітей не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та не займається їх вихованням. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач зазначає, що ним з моменту не проживання разом з позивачем, надавалась матеріальна допомога на утримання дітей на загальну суму 5000,00 грн., від обовязку утримувати не відмовляється. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2008 року, свідченням чого є свідоцтво про шлюб серії 1-ФП № 044323. Шлюб між сторонами не розірвано. Проте, позивач зазначає, що з липня 2018 року фактично з відповідачем не проживає. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ФП № 241198 та серії І-ФП № 171570. Позивач зазначає, що відповідач працює в ПАТ «НСТУ «Миколаївська дирекція» на посаді провідного юрисконсульта. Проте, доказів на підтвердження зазначеного суду не надано. Відповідачем долучено до відзиву копії квитанції № 1353-3989-4085-0447 від 15.09.2018 року, про перерахування на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 1005,03 грн., копії квитанції № 5895621 від 16.11.2018 року про перерахування на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 2000,00 грн., копії квитанції № 6782491 від 14.12.2018 року про перерахування на картковий рахунок [PERSON] грошових коштів у розмірі 2000,00 грн. Всього відповідачем перераховано на картковий рахунок позивача грошових коштів на загальну суму 5000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 191 цього Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи позицію сторін стосовно позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з урахуванням коштів сплачених у грудні 2018 року. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп..

Outcome: approved