Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті батька [PERSON], який помер [INFO], а саме на домоволодіння, що складається із глинобитного хліва «Б», камінного погреба «В» та глинобитного житлового будинку «А-1», загальною площею 45,5 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м.) та знаходиться за адресою домоволодіння [ADDRESS]. Як спадкоємець першої черги не може реалізувати своє право на спадщину, у зв'язку з реєстрацією права власності на будинковолодіння 21.06.2012 року з порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого нотаріусом відмовлено у прийнятті правовстановлюючого документа на підтвердження права власності померлого. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задоволити. Відповідач позов визнав та не заперечував проти його задоволення; подав заяву про розгляд справи за відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 67 років помер [PERSON], батько позивача. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається в т.ч. жилого будинку загальною жилою площею 40 кв.м. в [ADDRESS], придбаний за договором купівлі-продажу від 21.08.1993 року. Дані факти підтверджуються наступними документами: копією свідоцтва про смерть, копією свідоцтва про народження, копією договору купівлі-продажу від 21.08.1993 року, копіями довідок Райковецької сільської ради. Спадкоємцем майна померлого є донька [PERSON], яка прийняла спадщину в установленому порядку, що підтверджується заявою поданою до нотаріальної контори, відповідно до матеріалів спадкової справи. Враховуючи, що [PERSON] помер і його права і обов'язки переходять до його спадкоємців, з позовом про визнання права власності на спадкове майно звернулася позивачі (ст.1216 ЦК України). Житловий будинок придбано під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], що створює для нього статус спільної сумісної власності(ст.22 КпШС). [PERSON] відмовилась від своєї частки у спадковому майні, за інформацією нотаріальної контори. Відмова від частки у спадковому майні не припиняє право спільної сумісної власності. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. (п.12. Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування). За Цивільним кодексом України спадкуванням вважається перехід майна після смерті його власника (спадкодавця) до інших осіб, які мають право спадкувати за законом або заповітом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і припинились внаслідок його смерті. Позивач належить до першої черги спадкоємців за законом, як донька померлого, в порядку ст.1261 ЦК України. Відомості щодо інших спадкоємців у суду відсутні. Позивач не змогла реалізувати своє право на спадкування у встановленому порядку через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів на спадкове майно, що належало померлому. Право власності на нерухомість зареєстровано з порушенням законодавства. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затв. наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31 січня 1966 р., що втратила чинність 13.12.95 р., діяла на момент придбання будинку, не вимагалось здійснення реєстрації будинків, домоволодінь у сільській місцевості. Отже, у сільській місцевості оформлення індивідуальних (приватних) будинків здійснювалося наступним чином- після закінчення будівництва у господарській книзі сільської ради робився відповідний запис та відкривався особистий рахунок на ім'я забудовника. Інших правовстановлювальних документів чинне на той час законодавство не передбачало. Підстави набуття померлим глинобитного хліва «Б», кам'яного погріба «В» та будинку саме площею 45,5 кв.м., житловою площею 11,6 кв.м. суду не доведено. Технічний паспорт, представлений на підтвердження, не є правовстановлюючим, а тому не береться до уваги. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову частково, враховуючи перебування будинку в спільній сумісній власності, відмову [PERSON] від права на частку у спадщині та існуючий договір купівлі-продажу будинку від 21.08.1993 року.

Outcome: dismissed