Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивачі 31 серпня 2015 року, звернулися до суду з позовом до відповідача про поділ спадкового майна та визнання права власності на нього. В позовній заяві позивачі [PERSON] і [PERSON] посилаються на те, що 28 липня 2006 року після смерті діда [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 1,64 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Загнітківської сільської ради за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007459, який був виданий Кодимською районною державною адміністрацією. За життя спадкодавцем був складений заповіт на двох синів [PERSON] і [PERSON]. Спадкоємці [PERSON] і [PERSON] в рівних долях прийняли спадщину, звернувшись з відповідними заявами до нотаріальної контори. Їхній батько [PERSON] оформити спадщину не встиг, оскільки 09 липня 2012 року помер. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, яке він успадкував після смерті свого батька [PERSON]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] стали його діти та дружина. [PERSON] їх мати, від спадщини відмовилася на користь дітей. Вони, спадщину після смерті батька прийняли, звернувшись до нотаріуса з заявами. Нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у зв»язку з тим, що виник спір між спадкоємцями. Дійсно, відповідач заволодів оригіналом правовстановлюючого документу, який посвідчував право власності [PERSON] на земельну ділянку. Добровільно врегулювати спір із відповідачем не вдалося. Ця обставина стала причиною звернення їх до суду. Просять поділити спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 28 липня 2006 року шляхом виділення: [PERSON] у власність ? частину земельної ділянки, площею 1,64 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адміністративній території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села, право власності на яку було посвідчене державним актом серії І-ОД №007459, виданого на ім»я [PERSON]; [PERSON] у власність ? частину земельної ділянки, площею 1,64 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адміністративній території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села, право власності на яку було посвідчене державним актом серії І-ОД №007459, виданого на ім»я [PERSON]; [PERSON] у власність 1/2 частину земельної ділянки, площею 1,64 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на адміністративній території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села, право власності на яку було посвідчене державним актом серії І-ОД №007459, виданого на ім»я [PERSON]. В судове засідання позивачі не з»явилися, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Спір врегулювано мирним шляхом до початку розгляду справи по суті. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов повинен бути задоволеним в повному обсязі з таких підстав. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно статті 1278 ч.1 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Судом установлено наступне. 28 липня 2006 року помер [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №065245, видане 28 липня 2006 року Загнітківською сільською радою, Кодимського району, Одеської області). Відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 1,64 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Загнітківської сільської ради за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №007495, який був виданий Кодимською районною державною адміністрацією. Згідно заповіту від 27 січня 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №04 по Загнітківській сільській раді Кодимського району, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідав все своє майно в рівних частках [PERSON] і [PERSON]. Спадкоємці за заповітом в установлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, тим самим прийнявши її. 09 липня 2012 року [PERSON] помер, не оформивши спадщини ( свідоцтво про смерть серії І-ЖД №301014, видане 10 липня 2012 року Загнітківською сільською радою Кодимського району). Як убачається з досліджених в судовому засіданні свідоцтв про народження серії І-ЖД №030400 та серії ІV-ЖД №360417, спадкоємцями за законом стали дочки померлого відповідно: [PERSON] та [PERSON], яка після реєстрації шлюбу з [PERSON], отримала прізвище «Дума» (свідоцтво про шлюб серії І-БК №239149, видане Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві 16 листопада 2013 року), а також дружина померлого [PERSON]. Частиною 5 статті 1273 ЦК України визначено, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Позивачі відповідно до статті 1269 ЦК України прийняли спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами, а [PERSON] від спадщини відмовилася на користь своїх дочок позивачів по справі. Як убачається з відповіді Кодимської державної нотаріальної контори, адресованій позивачам (вихідний №451/02-14 від 24 квітня 2015 року), видати свідоцтво про право на спадщину не є можливим, оскільки виник спір щодо спадкового майна. Однак, на час розгляду справи в суді відповідач визнав позов і не заперечував проти його задоволення, надавши заяву про це, зазначивши, що спір врегулювано мирним шляхом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивачі є спадкоємцями першої черги як діти спадкодавця [PERSON]. Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Виходячи з вище викладеного, суд прийшов до висновку, що сторони дійшли згоди щодо поділу спадкового майна після смерті [PERSON] та [PERSON], а тому вимоги позивачів суд визнає обґрунтованими і такими, що не порушують права та законні інтереси інших осіб, а тому повинні бути задоволеними. Відтак, вважає за можливе поділити спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], померлого 28 липня 2006 року шляхом виділення: [PERSON] у власність ? частини земельної ділянки, площею 1,64 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села, право власності на яку було посвідчене державним актом серії І-ОД №007459, виданого на ім»я [PERSON]; [PERSON] у власність ? частини земельної ділянки, площею 1,64 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села, право власності на яку було посвідчене державним актом серії І-ОД №007459, виданого на ім»я [PERSON]; [PERSON] у власність 1/2 частини земельної ділянки, площею 1,64 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на адміністративній території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області за межами села, право власності на яку було посвідчене державним актом серії І-ОД №007459, виданого на ім»я [PERSON]. На підставі ст. 55 Конституції України, ст.ст. 1278, 1273 ЦК України,

Outcome: approved