Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 05 квітня 2018 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу гаражу загальною площею 26 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 26.07.2005 Синельниківської міської ради, зареєстрованого в КП «Синельниківське МЕТІ» 26.07.2005 номер запису 133 в книзі 1. Сторони домовилися про посвідчення договору купівлі-продажу гаражу у нотаріуса, однак до теперішнього часу договір нотаріально не посвідчений, так як позивач з відповідачем не можуть дійти згоди щодо такого посвідчення, тому позивач не має можливості документально оформити право власності гаражу на своє ім`я, хоча після домовленості з відповідачем вона користується гаражем, здійснює ремонтні роботи, а отже фактично вступила у володіння даним гаражем. Позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між нею та [PERSON] , та визнати за нею право приватної власності на гараж, розташований за адресою: [ADDRESS] . До початку судового засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Згідно з договором купівлі-продажу від 05.04.2018 [PERSON] продала [PERSON] гараж загальною площею 26 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Умовами договору визначена ціна гаражу, яку покупець сплатив продавцю, а саме 16000 грн. Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу відсутнє. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбаченими п.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз`яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого частину третю статті 640 ЦК України викладено в новій редакції, згідно з якою договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним із дня такого посвідчення, а з частини другої статті 657 ЦК України виключено слова «та державної реєстрації». Таким чином ,положення статті 220 ЦК України можливі до застосування за умови укладення таких правочинів після набрання чинності вищезазначеного Закону. Отже, після вказаної дати, договір купівлі-продажу нерухомості в силу ст. 657 ЦК України підлягав лише нотаріальному посвідченню, тому може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядкує встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Верховний Суд України в своїй Постанові від 04 жовтня 2017 року зазначив, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. Суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу гаражу, від нотаріального посвідчення якого одна із сторін ухиляється , а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved