Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення на її користь 627000 грн. страхового відшкодування. Свої вимоги мотивує тим, що 31 серпня 2015 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №457/ 15-Т/ЛВ, об'єктом страхування за яким є транспортний засіб «TOYOTA SEQUOIA», номерний знак [NUMBER], чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER], що належить позивачу на праві приватної власності. 13 грудня 2015 року, близько 4 год. 30 хв. біля готелю «Віконт», що знаходиться в Пустомитівському районі Львівської області на автодорозі «Київ - Чоп», неподалік м.Винники, вказаний автомобіль був викрадений невідомою особою, про що 14 грудня 2015 року Пустомитівським відділенням поліції Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області, внесені відомості до ЄРДР за №12015140270002018. Умовами договору страхування визначено вартість застрахованого транспортного засобу у розмірі 660 000 грн., встановлено франшизу у випадку настання страхового випадку «викрадення» в розмірі 33 000 грн., що складає 5% від страхової суми. Оскільки викрадення автомобіля згідно з умовами договору страхування є страховим випадком, позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповідачем така не проведена, чим порушено умови договору та права позивача, тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Додатково пояснив, що після звернення [PERSON] до суду із вказаним позовом, відповідачем з метою ухилення від виплати страхового відшкодування подано заяву в правоохоронні органи щодо шахрайських дій позивача та з підстав внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення у виплаті страхового відшкодування відмовлено. Крім цього, зазначив, що посилання відповідача на невиплату страхового відшкодування у зв'язку з відмовою позивача укласти договір абандону є необґрунтованими, оскільки остання не отримувала жодної пропозиції щодо укладення такого. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.27-31, 41-47) та письмових поясненнях (а.с.54-55). Пояснив, що під час проведення працівниками відділу економічної безпеки власного страхового розслідування, було встановлено, що в діях позивача та її чоловіка - [PERSON] наявні ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.28, ст.190 КК України, оскільки останні за попередньою змовою, виконали всі дії для заволодіння чужим майном, у вигляді страхового відшкодування, шляхом обману співробітників ПРАТ «СК «Арсенал Страхування», що підтверджується витягами з кримінального провадження №42016141290000052 та №42016141290000053. У зв'язку з наведеним на підставі п.28.4.1 та 28.4.3 договору страхування відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування. Крім цього, вважає, що оскільки визначений п.п.27.3, 27.13 договору страхування граничний строк для прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування ще не закінчився, то і примусове стягнення страхового відшкодування не може бути застосоване. Крім цього, зазначив, що відповідно до п.27.6 договору страхування обов'язковою умовою для виплати страхового відшкодування за ризиком «Викрадення» є укладення між сторонами угоди, відповідно до якої страхувальник зобов'язується, у разі, якщо викрадений транспортний засіб буде пізніше знайдено, передати права власності на нього страховику або його представнику (оформити абандон). Відповідач 16.12.2015 скерував позивачу кур'єрською службою вимогу на підписання Абандону та повідомив, що ухилення від підписання такого буде розцінюватися як невиконання умов договору, наслідком чого є відмова у виплаті страхового відшкодування на підставі п.28.4.6 договору страхування. Оскільки позивач не вчинила жодних дій на виконання умов договору, відповідачем 23.02.2016 скеровано лист про відмову у виплаті страхового відшкодування, який було вручено позивачу кур'єрською службою 05.03.2016. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до п.п.1-3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно з ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 31 серпня 2015 року між сторонами укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №457/ 15-Т/ЛВ (а.с.5-12), об'єктом страхування за яким є транспортний засіб «TOYOTA SEQUOIA», номерний знак [NUMBER], чорного кольору, 2008 року випуску, номер кузова [NUMBER]. Вказаний транспортний засіб належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13). 13 грудня 2015 року, близько 4 год. 30 хв. біля готелю «Віконт», що знаходиться в Пустомитівському районі Львівської області на автодорозі «Київ - Чоп», неподалік м.Винники, вказаний автомобіль був викрадений невідомою особою. Відомості за вказаним фактом 14 грудня 2015 року Пустомитівським відділенням поліції Франківського відділу поліції ГУНП у Львівській області внесені до ЄРДР за №12015140270002018 (а.с.14). На даний час у кримінальному провадженні триває досудове розслідування та проводяться слідчі дії, що підтверджується відповіддю заступника начальника СВ Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП у Львівській області (а.с.57). Відповідно до п.22.2 договору страхування «викрадення» - незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом крадіжки, грабежу, розбою під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час, належить до страхового випадку. Сторонами визнано, що про настання страхового випадку позивач вчасно повідомила відповідача та звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п.24.1.2, 24.1.3 договору страхування страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки йому стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення в подальшому всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування. При настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку та в строк згідно з розділом 27 договору. Згідно з п.27.3 договору страхування страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 10 робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших необхідних документів та речей згідно з розділом 26договору. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п.27.13 договору, згідно з яким страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування у випадку, зокрема якщо відповідними органами внутрішніх справ відносно страхувальника внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно настання страхової події і ведеться розслідування обставин, які призвели до збитку - до закінчення кримінального провадження. Відповідно до умов договору страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування у випадках, визначених п.28.4 договору страхування. При цьому, як вбачається з роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.19 Постанови від 1 березня 2013 року N 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком. Разом з тим, 18.10.2016 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п.28.4.1, 28.4.3 договору страхування у зв'язку з інсценуванням викрадення застрахованого автомобіля, що підтверджується витягом з кримінального провадження №42016141290000053 (а.с.34). Крім цього, 23.02.2016 відповідач відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п.п.28.4.6 договору страхування у зв'язку з ігноруванням вимоги про оформлення абандону, що кваліфіковано відповідачем як ухилення позивача від виконання обов'язків страхувальника (а.с.50). Однак жодна із вищезазначених обставин, що вказані відповідачем як підстава для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування не перешкодила страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Більше того, внесення до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення, що підтверджується витягами з кримінальних проваджень №42016141290000052 (а.с.32) та №42016141290000053 (а.с.33) відповідно до п.27.13 договору страхування давало страховику право лише відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, однак не підтверджує вчинення страхувальником навмисних дій, спрямованих на настання страхового випадку чи повідомлення страхувальником свідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку чи надання страхувальником на запит страховика відомостей, які не відповідають дійсності, по фактах, що стосуються страхового випадку і його обставин, що п.п.28.4.1, 28.4.3 договору страхування визначено як підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування. Крім цього, п.28.4.6 договору страхування визначено, що страховик відмовляє у виплаті страхового відшкодування якщо страхувальник не виконав обов'язків, передбачених умовами договору. Разом з тим, серед переліку визначених п.24.2 договору страхування обов'язків страхувальника не міститься обов'язку щодо оформлення абандону, а тому у відповідача не було підстав для відмови 23.02.2016 у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з ігноруванням вимоги про оформлення абандону, що кваліфіковано відповідачем як ухилення позивача від виконання обов'язків страхувальника. При цьому, відповідачем не представлено суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач взагалі отримувала вимогу про оформлення абандону, оскільки наявне у матеріалах справи підтвердження про вручення такого повідомлення (а.с.49) не містить підпису отримувача. Відповідно до п.28.6 договору страхування відмова страховика здійснити виплату страхового відшкодування може бути оскаржена страхувальником в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування. Безпідставними суд вважає і заперечення відповідача проти позову з тих підстав, що визначений п.п.27.3, 27.13 договору страхування граничний строк для прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування ще не закінчився, то і примусове стягнення страхового відшкодування не може бути застосоване, виходячи з наступного. Згідно з п.27.3 договору страхування страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 10 робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших необхідних документів та речей згідно з розділом 26 договору. Вказаний строк може збільшуватися відповідно до п.27.13 договору, згідно з яким страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування у випадку, зокрема якщо відповідними органами внутрішніх справ відносно страхувальника внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно настання страхової події і ведеться розслідування обставин, які призвели до збитку - до закінчення кримінального провадження. При цьому, п.27.13 договору страхування визначено, що рішення про відстрочення прийняття рішення про здійснення або про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування приймається у строк, зазначений у п.27.3 договору, тобто протягом 10 робочих днів, починаючи з моменту отримання письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших необхідних документів та речей згідно з розділом 26 договору. Разом з тим, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідачем не представлено суду доказів прийняття рішення про відстрочення прийняття рішення про здійснення або про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування. Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася із заявою про викрадення застрахованого транспортного засобу 13.12.2015 (а.с.14), в той час як відповідач звернувся із заявою про вчинення позивачем та її чоловіком кримінальних правопорушень лише 18.10.2016 (а.с.32, 33), тобто після спливу встановленого умовами договору строку для прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування та після пред'явлення позову про стягнення страхового відшкодування в судовому порядку. Відповідно до п.27.5 у разі настання страхової події за ризиком «Викрадення» страхове відшкодування виплачується в розмірі дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку, але не більше страхової суми вказаної в розділі 10 договору за вирахуванням встановленої згідно з розділом 12 договору франшизи. Згідно з п.10.1 договору страхування страхова сума по транспортному засобу становить 660 000 грн., п.12.1 договору страхування встановлено франшизу у випадку настання страхового випадку «викрадення» в розмірі 33 000 грн., що складає 5% від страхової суми, таким чином розмір страхового відшкодування (з урахуванням відсутності заперечень відповідача та доказів на підтвердження тієї обставини, що дійсна вартість транспортного засобу на момент настання страхового випадку перевищувала страхову суму) становить 627000 грн. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що відповідач не скористався своїм правом щодо збільшення встановленого п.27.3 договору страхування строку, не лише вчасно не виплатив страхове відшкодування, а й необґрунтовано відмовив у його виплаті, чим порушив умови договору та право позивача на отримання страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що таке право позивача підлягає відновленню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача 627000 грн. страхового відшкодування, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, такий слід стягнути в дохід держави з відповідача у розмірі, встановленому пп.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» в сумі 6270 грн.

Outcome: approved