Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про встановлення батьківства, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві відображено наступну позицію (а.с. 1 - 2). З травня 2008 року [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В період їх спільного проживання народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини записані за слів матері. На теперішній час малолітня дитина проживає з матір`ю, відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. За вказаних обставин, позивач просила визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , стягувати з відповідача на свою користь на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 1/4частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Відзиву на позов не надходило. В судове засідання сторони не з`явилися - надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, відповідно до змісту яких позивач на позовних вимогах наполягала, відповідач - позов визнав. 24 вересня 2019 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, [PERSON] протягом вагітності та після народження дочки визнавав факт свого біологічного батьківства, проте позивач достименно знаючи біологічного батька дитини в свідоцтві про народження внесла відомості у відповідності до ст. 135 СК України. Після народження дочки відповідач постійно та регулярно надавав матеріальну допомогу позивачу на утримання спільної дитини, цікавився життям дитини (відвідув її), проводив разом з дитиною вільний час. Однак, ставлення до нього як батька дитини змінилося після того, як позивач вийшла заміж. [PERSON] почала перешкоджати в виконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків. Крім того, відповідач висловив бажання сплачувати аліменти на утримання дочки, в розмірі встановленому судом. Судом ухвалено про проведення судового засідання за відсутності учасників справи. 30 листопада 2017 року Каховським міськрайонним судом у складі судді Терещенко О.Є. постановлено заочне рішення (а.с. 73 - 76), яке 09 квітня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду в підготовче засідання (а.с. 104 - 105). Ухвалою Каховського міськрайонного суду в складі судді Терещенко О.Є. від 05серпня 2019 року заяву представника відповідача [PERSON]. про відвід головуючого судді по вказаній справі задоволено (а.с. 134 - 135). 12 серпня 2019 року позов [PERSON] про встановлення батьківства, стягнення аліментів прийнято до провадження судді Каховського міськрайонного суду Марків Т.А. Судом встановлено, що відповідно до записів в свідоцтві про народження [PERSON] , народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до виданої довідки від 02 серпня 2017 року, [PERSON] зареєстрована разом з дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). 12 лютого 2019 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєнно прізвище [PERSON] . Згідно зі ст. 7 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Верховною радою України 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Діти ріні у своїх правах незалежно від походження, а також того народжені вони у шлюбі чи поза ним (ст. 52 Конституції України). Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька (а.с. 52). За положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). Зібрані у даній справі докази в їх сукупності містять підтвердження визнання [PERSON] себе батьком дитини [PERSON] , спільного проживання сторін, та ведення спільного господарства відповідача та матері дитини, спільне її виховання та утримання ними дитини. Суд, прийшов до висновку про те, що батьківство [PERSON] відносно дочки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим вимоги позивача в частині визнання батьківства є доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану, в тому числі про народження дитини, проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Відповідно до п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12січня 2011 року № 96/5, зазначено, що на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи вищенаведене, суд вбачає, що встановлення судовим рішенням факту батьківства є підставою для внесення змін до актового запису про народження заявника щодо відомостей про батька. Відповідач в порушення ст. 180 СК України ухиляється від матеріального забезпечення дитини. Суд вбачає доведеною ту обставину, що відповідач не виконує свого батьківського обов`язку по утриманню спільної із позивачем дитини, тому вимога про стягнення аліментів є правомірною. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. Таким чином суд вбачає, що відповідач має нормальний стан здоров`я, не є інвалідом, не має хронічних захворювань, є працездатним, не має на утриманні інших дітей, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, може та погодився надавати матеріальну допомогу в розмірі, що заявлений позивачем. Враховуючи фактичні обставини справи та вимоги закону, а також працездатний вік відповідача, наявні у справі докази щодо його матеріального стану, обов`язку обох батьків утримувати дитину, фактичне приділення позивачкою більше сил та засобів на виховання та розвиток дитини через проживання останньої з нею, суд вважає розумним, справедливим та достатнім з урахуванням наведеного вище, бажання відповідача сплачувати аліменти в розмірі визначеному в позові, визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подачі позову до суду. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача - пропорційно розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги щодо визнання батьківства) сплачений позивачем судовий збір (а.с. 17). На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі (за позовні вимоги про стягнення аліментів) підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Відповідно ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved