Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя. В заяві зазначила, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому 1 грудня 2012 року шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року, що набрало законної сили, розірвано. За час перебування у шлюбі, а саме: в лютому 2014 року, подружжя набуло транспортний засіб ВАЗ 111930, держаний номер [NUMBER], право власності на який зареєстроване за відповідачем, вартістю 90000 грн. В заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач просить присудити їй компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу у сумі 52749 грн. 75 коп., виходячи з показника середньої вартості продажу автомобілів відповідного класу, що обчислюється сумою в 105499 грн. 50 коп. (а. с. 39, 40). В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову. Просить про ухвалення рішення на користь своєї довірительки. Судові витрати просить покласти на відповідача. Представник відповідача проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень суду пояснила, що спірний транспортний засіб дійсно перебуває в управлінні її довірителя, проте він не відноситься до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, оскільки відповідач керує автомобілем на підставі довіреності, яку отримав від власника [PERSON] 26 травня 2011 року, ще до реєстрації шлюбу з позивачкою. Оскільки правовідносини представництва характеризуються іншим змістом ніж правовідносини права власності, а лише майно, що належить на праві власності, може бути предметом спільної сумісної власності подружжя, просить про відмову у задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що сторони знаходились у зареєстрованому 1 грудня 2012 року шлюбі, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2015 року що набрало законної сили, розірвано (а. с. 4). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. З наведених норм сімейного законодавства випливає, що лише майно, яке перебуває у власності подружжя, може бути предметом їхньої спільної сумісної власності. Задовольняючи позов, суд вважає, що позивачем доведено, що під час перебування у шлюбі подружжя набуло транспортний засіб ВАЗ 111930, держаний номер [NUMBER], право власності на який зареєстроване за відповідачем, тому на автомобіль розповсюджується статус спільного майна подружжя. Дійшовши висновку про доведеність цієї обставини, суд виходить з такого. Підстави для набуття права власності перелічені в главі 24 ЦК України, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За твердженнями позивача, права власності на автомобіль виникло у подружжя у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу. Одним з видів правочинів відповідно до ст. 655 ЦК України є договір купівлі-продажу, за яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях «Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009 року № 1200, та «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів Згідно з п. 8 «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску і т. і. Як випливає з змісту п. 7 «Порядку…», власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою про зняття машин з обліку. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі. Таким чином, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Оцінюючи твердження позивача про те, що право власності на автомобіль у відповідача виникло у зв'язку з укладенням договору купівлі-продажу автомобіля, суд погоджується з наявністю ознак вчинення цього правочину у витребуваних судом з територіального органу з надання сервісних послуг МВС фактичних даних. На користь таких умовиводів суду свідчать: довідка-рахунок про те, що [PERSON] 15 лютого 2014 року продано автомобіль ВАЗ 111930, держаний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], 2007 року випуску (а. с. 33); заява [PERSON], подана ним в цей же день про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком та надання платних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2007 року (а. с. 32); інформація регіонального сервісного центру МВС України в Запорізькій області про реєстрацію спірного транспортного засобу за відповідачем, яку здійснено 15 лютого 2014 року (а. с. 31), що співпадає з доводами позивача про те, що набуття транспортного засобу сталося саме в лютому 2014 року (а. с. 2) . В силу ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, а згідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Із змісту наданої суду довіреності від 26.06.2011 року випливає, що [PERSON] уповноважує [PERSON] і [PERSON] розпоряджатись на умовах на їх розсуд належним йому на праві власності легковим автомобілем ВАЗ 111930, держаний номер [NUMBER] (а. с. 12). Оскільки правовідношення з купівлі-продажу характеризуються іншим змістом ніж представництво, а покупець має інший обсяг цивільних прав та обов'язків ніж представник, суд не вбачає підстав для застосовування до правовідносин сторін правила про представництво за умови доведеності набуття подружжям транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу, втіленого в належну форму. Виходячи з презумпції виникнення права спільної сумісної власності майна, набутого подружжям за час шлюбу, у відсутність доводів відповідача, представник якого лише заперечує наявність у свого довірителя права власності на це майно, про інші джерела придбання автомобіля, суд, як зазначено, доходить висновку про розповсюдження на автомобіль за встановлених обставин режиму спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а відповідно до ст. 70 СК при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка рівні, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки в праві спільної сумісної власності на майно допускається лише з його згоди. За роз'ясненнями пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Оскільки позивач бажає провести поділ неподільного майна саме шляхом отримання грошової компенсації вартості її частки в праві спільної сумісної власності подружжя у зв'язку з припиненням права власності на цю частку, разом з тим заперечення відповідачем права спільної сумісної власності на спірний автомобіль виключає внесення ним на депозитний рахунок суду грошової компенсації вартості належної позивачці частки, суд вважає за можливе захистити право позивача в обраний нею спосіб і стягнути з відповідача ? частину вартості транспортного засобу, виходячи з інформації про середню вартість автомобіля вказаного класу з мережі Інтернет, наданої представником позивача. Відповідно до роз'яснень пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Заперечуючи проти вартості автомобіля, на яку посилається представник позивача, представник відповідача не надає жодних фактичних даних на спростування наданих позивачем відомостей; будучи обізнаною про свої процесуальні права та обов'язки, клопотання про призначення товарознавчої експертизи не заявляє, тому при вирішенні спору суд враховує надані позивачем дані, які знаходить належними та допустимими. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір, попередньо оплачений [PERSON]

Outcome: approved