Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг у сумі 15986 грн, проценти за користування позикою за період з 30.11.2006 року по 30.06.2013 року у сумі 63144 грн 70 коп, моральну шкоду у сумі 3000 грн та судові витрати. В ході слухання справи ухвалою від 11.11.2013 року (а.с.27) у якості співвідповідача залучено [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов та її представник підтримали позов щодо [PERSON] та показали, що у 2006 році позивач дала у борг [PERSON] 200 доларів США з умовою сплати щомісяця їй 5% суми боргу. Про вказане складено розписку. Відповідач [PERSON] свої обов'язки не виконував, відсотки не платив, але вона вважала його порядною людиною, яка обов'язково віддасть борг. Проте він ані відсотків, ані боргу не повернув. Він повідомив, що брав у борг гроші для [PERSON], яка і повинна віддавати борг. [PERSON] їй ніяких коштів не платила, гроші у борг вона брала у [PERSON] і вважає, що він і повинен віддавати гроші. Заперечувала при залученні минулим складом суду [PERSON] у якості співвідповідача. Вона у 2011 році зверталася до [PERSON] з письмовою претензією поштою, проте він так і не виконав своїх зобов'язань за позикою. Поросила позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про час та місце слухання справи неодноразово повідомлялися належним чином. Відповідач [PERSON] неодноразово звертався до суду з клопотаннями про перенесення розгляду справи. Надав до суджу заяву про розгляд справи без його участі (а.с.105) та заперечення (а.с.99-102), згідно яких з позовом не погоджується, оскільки вважає, що він є неналежним відповідачем. Гроші він отримував, як посадова особа - директор благодійного фонду - для [PERSON] (яка є головою цього фонду), після отримання одразу ж передав їй, а тому вона і повинна була сплачувати відсотки та повертати борг. Йому відомо, що [PERSON] сплачувала відсотки позивачу а також надавала їй іншу матеріальну допомогу. Факт отримання [PERSON] грошей та факт визнання нею свого боргу перед позивачем підтверджується розписками [PERSON], що маються у справі. Вважає, що таким чином відбулася передача його боргових зобов'язань [PERSON] Крім того, вважає, що, оскільки у справі відсутній оригінал боргової розписки, це свідчить про те, що боргові зобов'язання боржниками виконано і після цього боргову розписку позивачем передано відповідачу [PERSON] Крім того, позивач до нього з письмовою претензією поштою не зверталася, поштова претензія сфабрикована, а тому нею пропущено строк позовної давності. Просив у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судові засідання неодноразово не з'являлася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та письмові пояснення, згідно яких визнає факт отримання нею грошових коштів від [PERSON] Визнає свій борг перед позивачем та позовні вимоги у відношенні неї, просить у відношенні [PERSON] у позові відмовити, у відношенні неї - задовольнити. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що у 2006 році позивач у її присутності позичала [PERSON] 2000 доларів США. У 2011 році вона разом з позивачем ходили на пошту, відправляли [PERSON] письмову претензію. Претензію позивач писала разом з нею. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши документи та матеріали, що маються у справі. вважає, що позов у відношенні [PERSON] задоволенню не підлягає, а позов у відношенні [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до вимог ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом до початку розгляду справи по суті сторонам було докладно роз'яснено обов'язок доказування, строки та порядок подання доказів та строки та порядок подання до суду заяв про забезпечення доказів (зокрема - щодо витребування доказів та виклику свідків). Вказане зафіксовано звукозаписом судового засідання. При цьому, відповідачі вказаними правами належним чином не скористалися та належних доказів на підтвердження заявлених ними заперечень не надали. Так, як видно з матеріалів справи та підтверджується поясненнями позивача та свідка [PERSON], 30.11.2006 року відповідач [PERSON] отримав від позивача 2000 доларів США за умови сплати 5% щомісяця та повернення основної суми боргу за першою вимогою. Про вказане відповідач [PERSON] написав розписку, яка долучена до справи (а.с.4). При цьому, до справи долучено саме оригінал розписки, у зв'язку з чим суд критично сприймає пояснення відповідача [PERSON] щодо відсутності розписки у матеріалах справи. Сам факт отримання грошових коштів від позивача [PERSON] не заперечується. Суд також критично сприймає пояснення [PERSON] щодо того, що він, отримував грошові кошти, як посадова особа благодійного фонду, оскільки будь-яких даних щодо цього у розписці не міститься. Таким чином, суд доходить до висновку, що 30.11.2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір позики, згідно якого сторонами у вказаному зобов'язанні є позивач (кредитор, позикодавець) та відповідач [PERSON] (боржник, позичальник). Будь-які інші сторони або учасники договору відсутні. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це. Як видно з матеріалів справи та пояснень позивача та свідка [PERSON], 09.02.2011 року позивач звернулася до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення позики (а.с.5). Доказом належного вручення вказаної вимоги відповідачу є оригінал повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.7), врученого 22.02.2011 року особисто [PERSON] На підставі викладеного, суд критично сприймає пояснення відповідача про те, що поштові відправлення є сфальсифікованими, вимогу за позикою він не отримував, і, отже, позивач пропустила строк звернення до суду з позовом. На підставі викладеного, суд доходить до висновку, що відповідачем [PERSON] не виконано своїх обов'язків за укладеним ним договором позики, а тому позовні вимоги щодо нього підлягають задоволенню. Суд також критично сприймає позицію відповідача [PERSON] щодо виконання ним своїх зобов'язань за договором, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження вказаного факту. Крім того, суд також вважає, що позиція відповідача [PERSON] щодо переведення ним боргу та заміни боржника у зобов'язанні на [PERSON] не ґрунтуються на вимогах закону. Так, згідно розписки, сторонами у зобов'язанні є виключно [PERSON] та [PERSON] Факт отримання від [PERSON] грошових коштів саме [PERSON] підтверджується також свідченнями [PERSON] та не оспорюється самим відповідачем. Таким чином, зобов'язання зо вказаним договором повинно було бути виконано саме [PERSON], як боржником (позичальником). Згідно ст.520 ЦК України, боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст.521, 513 ЦК України, правочин щодо заміни боржника у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання. При цьому, відповідачем не доведено, а позивачем заперечується надання згоди на заміну боржника у зобов'язанні. Правочин у відповідній формі щодо заміни боржника відповідачем суду не наданий. Таким чином, одностороння заміна боржника у зобов'язанні без згоди кредитора заборонена законом, і, отже, позиція відповідача [PERSON] не ґрунтується на вимогах закону. За таких обставин, визнання свого боргу перед позивачем відповідачем [PERSON] є нікчемним, оскільки між нею та позивачем не укладалося жодних правочинів з питань, що є предметом розгляду у даному судовому засіданні, і, отже, відсутні будь-які передбачені законом підстави для виникнення зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] На підставі викладеного, суд доходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо [PERSON] та відмови у задоволенні позову щодо [PERSON] При цьому, суд доходить до висновку, що позивачем належним чином не доведено у повному обсязі розмір спричиненої протиправними діями відповідача [PERSON] шкоди, а тому вважає за необхідне позовні вимоги у даній частині задовольнити частково та стягнути зі [PERSON] на користь позивача 1000 грн в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. На підставі викладеного, та

Outcome: partial