Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який 16 жовтня 1998 року був зареєстрований Станично-Луганським відділом реєстрації актів громадського стану Луганської області, про що складено відповідний актовий запис № 74. В обґрунтування доводів зазначила, що з березня 2018 року між ними припинені шлюбні та сімейні відносини. Спільне господарство не ведеться. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Від шлюбу сторони мають дитину: доньку [PERSON] [INFO]. В судовому засіданні позивач не була присутня, про час дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце його проведення був повідомлений у встановленому порядку. Надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив після розірвання шлюбу повернути йому його дошлюбне прізвище [PERSON] Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд бере до уваги положення ст. 24 СК України, яка визначає, що однією з основних ознак шлюбу є його добровільність, передбачивши, що примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно до ст. 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 16 жовтня 1998 року між позивачем та відповідачем Станично-Луганським відділом державної реєстрації актів громадського стану, про що складено відповідний актовий запис № 74. Сторони мають від шлюбу дитину: доньку [PERSON] [INFO] (а.с.3,5). Згідно позову сторони припинили шлюбні відносини з березня 2018 року, на даний час втрачені усі фізичні та духовні зв'язки. При вирішенні спору про розірвання шлюбу суд враховує, що позивач та відповідач уже тривалий час не проживають сім'єю, мають різні погляди на життя на сімейні цінності, між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які викликали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, подальше сумісне проживання подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, їх сім'я існує формально. Суд вважає, що сім'я розпалась, а тому шлюб між ними слід розірвати. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати, що становлять 704,80 гривень судового збору, сплаченого за подання до суду позивачем позовної заяви, суд покладає на відповідача. З врахуванням викладеного та

Outcome: approved