Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом та просить примусити Обласне комунальне підприємство «Компанія «Луганськвода» м. Луганськ звільнити її з підприємства згідно ст.36 п.1 КЗОТ України «За угодою сторін», стягнути з на її користь заборгованість по заробітній платі в сумі 5221,66 грн., розрахункові за 2014 рік в сумі 4784 грн., також стягнути компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 199,39 грн., моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн., компенсацію за не відгуляну відпустку згідно договору переводу боргу з ТОВ «Луганськвода» в сумі 10849.00 грн., компенсацію за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку по день фактичного розрахунку. В обґрунтування посилається на те, що з 01.09.2013 року вона працювала головним бухгалтером Відокремленого підрозділу Луганського управління ОКП «Компанія «Луганськвода» м. Луганська. 15.09.2014 року її звільнили з роботи за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗОТ України. Вважає звільнення за цією статтею КЗОТ України незаконним з наступних підстав. Під час проведення АТО вона зі с своєю сім*єю знаходилась в місці евакуації спочатку у Старобільскому районі Луганської області. Під час наступу російських регулярних військ 24 серпня 2014 року на північ Луганської області, вона з чоловіком та сином 10-ти років виїхали до міста Харкова, де її чоловікові була запропонована робота фірмою, в якій він працював у м. Луганську. 12 вересня 2014 року вищестояще керівництво ОКП «Компанії «Луганськвода» висунуло вимогу повернутися у м. Луганськ на своє робоче місце. В разі неповернення погрожували звільненням за прогули. З метою врегулювання таких питань вимушених переселенців з Луганської та Донецької областей Міністерством соціальної політики України був написаний лист від 08.07.2014 року № 7302/14-14/13 « Про збереження місця роботи робітників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції, або залишаються в таких районах» , в якому Мінсоцполітики звертає увагу роботодавців нате, що робітники, не виходять на роботу у зв*язку з переміщенням з районів АТО , або такі , які залишаються в таких районах на час проведення АТО і не мають можливості виходити на роботу у зв*язку з небезпекою для життя та здоров* я , не можуть бути звільнені по п.4 ч.1 ст.40 КЗОТ України на підставі прогулу. В зв* язку з цим , відсутність на роботі, зумовлена необхідністю збереження життя та здоров*я таких співробітників та їх сімей , є поважним, тому за такими робітниками зберігається робоче місце та посада. Враховуюче те, що великому підприємству з чисельністю працівників понад 800 осіб, так, або інакше потрібен головний бухгалтер, я запропонувала своєму керівництву звільнити її згідно ст.36 п.1 КЗОТ України « За угодою сторін», однак їй в цьому було відмовлено. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтвердила, просила її позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з*явився, про день слухання по справі повідомлений, суд виносить по справі заочне рішення суду. Суд, вислухав позивача, перевірив матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, з 01.09.2013 року позивач працювала головним бухгалтером Відокремленого підрозділу Луганського управління ОКП «Компанія «Луганськвода» м. Луганська. 15.09.2014 року позивача звільнили з роботи за прогули без поважних причин згідно п. 4 ст. 40 КЗОТ України. Під час проведення АТО позивач зі с своєю сім*єю знаходилась в місці евакуації спочатку у Старобільскому районі Луганської області, а потім, вона з чоловіком та сином 10-ти років виїхали до міста Харкова. 12 вересня 2014 року вищестояще керівництво ОКП «Компанії «Луганськвода» висунуло вимогу повернутися у м. Луганськ на своє робоче місце. В разі неповернення погрожували звільненням за прогули. Позивачка запропонувала своєму керівництву звільнити її згідно ст.36 п.1 КЗОТ України « За угодою сторін», однак їй в цьому було відмовлено. Згідно довідки від 22.10.2014 року № 6343000284 позивач [PERSON] взята на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції разом з неповнолітнім сином [PERSON] [INFO]. Відповідно до ст.116 КЗпП України , при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред*явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Згідно ст.. 117 КЗпПУ, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство , установа, організація повинні виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином вимоги позивача про зміну формулювання звільнення підлягають задоволенню, так як підтверджуються матеріалами справи. Також суд задовольняє вимоги про стягнення заробітної плати, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Діями відповідача були порушені трудові права позивача, а тому суд стягує на користь позивача моральну шкоду.

Outcome: approved