Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просить визнати за нею права власності на цілий будинок [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31.05.1994 року вона отримала в дар 1/2 частину вказаного будинку. Також нею була приватизована земельна ділянка розміром 0,0225 га. за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 1810136600:03:020:0061 - розмір частки 1/1. Відповідачка придбала у неї ? будинку у 2011 році та частину земельної ділянки. Після купівлі відповідачка зробила добудову будинку та відокремила його в окремий об`єкт нерухомого майна, та присвоїла номер будинку [ADDRESS] при зверненні до управління архітектури та містобудування та до КП «БТІ» м. Житомира їй було відмовлено в реєстрації права власності на цілий будинок. Ухвалою суду від 19.06.2019 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. 04.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду по суті. Представники позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Департамент реєстрації Житомирської міської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що 31.05.1994 року [PERSON] отримала в дарування 1/2 частину будинку за адресою: [ADDRESS] . Також нею була приватизована земельна ділянка розміром 0,0225 га. за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 1810136600:03:020:0061 - розмір частки 1/1. Відповідачка [PERSON] придбала у [PERSON] 1/2 будинку у 2011 році та частину земельної ділянки. Після купівлі будинку відповідачка [PERSON] зробила добудову будинку та відокремила його в окремий об`єкт нерухомого майна, та присвоїла номер будинку 73 А . При зверненні до управління архітектури та містобудування та до КП «БТІ» м. Житомира Крошці Г.П. було відмовлено в реєстрації права власності на цілий будинок. Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. При цьому, цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Однак відсутність законодавчо закріпленого визначення поняття «спосіб захисту права та/або інтересу» не виключає виокремлення матеріально-правового та процесуально-правового аспектів захисту цивільного права та інтересу. Так матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає у з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. В свою чергу процесуально-правовий аспект захисту права полягає в тому, що суди розглядають в порядку відповідного виду судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із відповідних відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. При цьому вказаний аспект включає в себе не лише правильність обрання передбаченого законом або договором способу захисту, але і необхідність належного правового обґрунтування вимог відповідними нормами права. Саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів. В той же час, в позовній заяві жодним чином не обґрунтовано та взагалі відсутній виклад обставин стосовно порушеного майнового права позивача щодо вимоги про визнання права власності, оскільки як зазначає позивач, що відповідач не проти її права на цілу частину будинку. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що, відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 15,16,376 ЦК України,

Outcome: dismissed