Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача та просить, з урахуванням зменшених позовних вимог, надати їй дозвіл без згоди батька, відповідача по справі [PERSON], оформлювати документи для тимчасового виїзду сина [PERSON], [INFO], за межі України, та на його тимчасовий виїзд до Російської Федерації для прийняття участі у спортивних змаганнях, а також для участі у спортивних зборах, тренуваннях, на шість місяців, строком до 12 липня 2017 року без згоди та супроводу батька, [PERSON], та допустити негайне виконання рішення суду щодо оформлення документів. В позовній заяві позивач зазначила, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який на даний час між ними розірвано. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який мешкає разом з нею. Крім того, відповідачем також усиновленні її діти від першого шлюбу: [PERSON] та [PERSON], [INFO]. З часу розірвання шлюбу вона фактично сама утримує та піклується про дітей, їх фізичний духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться їх розвитком, матеріальної допомоги на їх утримання та розвиток не надає, має заборгованість по аліментам, яка станом на 09.03.2016 року складає 76339,86 грн., чим ставить її з дітьми у скрутне матеріальне становище. Більш того, безпідставно чинить перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Їх спільний син [PERSON] активно займається Таеквон-До І.Т.Ф. і неодноразово займав призові місця серед молодших юнаків в м. Чугуєві, у зв'язку з чим його тренер запропонував йому брати участь у міжнародних змаганнях. Однак відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України, жодних вагомих аргументів, які б пояснювали та обгрунтовували його відмову, не наводить. Позивач вважає, що така позиція відповідача шкодить інтересам дитини, не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Син має намір приймати участь у змаганнях за межами України в Російській Федерації, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом, так як надання такого дозволу ніяк не суперечить інтересам батька, який взагалі не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, та, крім того, на даний час перебуває у в'язниці, а тому взагалі не має можливості позитивно впливати на виховання дитини. Від позивача до суду надійшла заява про підтримання позову та розгляду справи у її відсутності. Від відповідача до суду надійшла заява, згідно якої він позов, з урахуванням зменшених позовних вимог, визнав та не заперечував проти його задоволення (а.с.84). Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності (а.с.93). Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні в ній письмові докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС по місту Чугуєву Чугуївського МРУЮ Харківської області 23.09.2009 року, між ними розірвано (а.с.11). У даному шлюбі вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане відділом РАЦС по місту Чугуєву Чугуївського МРУЮ Харківської області 02.07.2008 року (а.с.8), який мешкає разом з позивачем та знаходиться на її забезпеченні. Відповідач [PERSON] на даний час відбуває покарання у Харківській виправній колонії № 43 (а.с.81,83). Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності . Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частини 3 статті 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей - громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (із змінами і доповненнями), передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Враховуючи зазначене, законодавство України не передбачає обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, але встановлює певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а також, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, за умови пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року за № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. З матеріалів справи вбачається, що згідно довідки Чугуївської ДЮСШ малолітній [PERSON] навчається в Чугуївській ДЮСШ на відділенні Таеквон-до І.Т.Ф. (а.с.89) та бажає приймати участь у змаганнях за кордоном. Згідно висновку комісії Служби у справах дітей виконавчого комітету Чугуївської міської ради, зробленого на підставі акту обстеження умов проживання від 20.03.2017 року, проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS], відповідно до якого малолітній [PERSON] забезпечений всім необхідним для розвитку, навчання та відпочинку, займається в секції Таеквон-до, де бере участь у змаганнях та планує брати у часть у змаганнях за межами України, тобто участь у змаганнях міжнародного рівня, які є в інтересах дитини (а.с.94). Згідно принципів 2, 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли б їй розвиватися фізично, розумово, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків і, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо надання їй дозволу без згоди батька оформлювати документи для тимчасового виїзду сина за межі України та на його тимчасовий виїзд до Російської Федерації для прийняття участі у спортивних змаганнях без згоди та супроводу батька. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині негайного виконання рішення суду щодо оформлення документів, оскільки статтею 367 ЦПК України передбачено вичерпний перелік справ, по яким суд допускає негайне виконання рішень, в якому справа даної категорії не міститься.

Outcome: partial