Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Позивачі 26.12.2016 року звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на наступні обставини. Відповідно до наказу №2 від 09.01.2009 року [PERSON] уклав трудовий договір на невизначений строк з Державним підприємством «Скадовський морський торгівельний порт». Останнє місце роботи на посаді старший механік, змінний помічник капітана, наказ №34 від 13.12.2016 року. На день подачі позовної заяви відповідач заборгував перед [PERSON] заборгованість по виплаті компенсації раціону харчування в сумі 8177, 64 грн. Відповідно до наказу №151 від 30.05.1986 року [PERSON] уклав трудовий договір на невизначений строк з Державним підприємством «Скадовський морський торгівельний порт». Останнє місце роботи на посаді боцман, наглядач караванної вахти, наказ №171 від 02.08.2016 року. На день подачі позовної заяви відповідач заборгував перед [PERSON] заборгованість по виплаті компенсації раціону харчування в сумі 8831, 90 грн. Просили стягнути з Державного підприємства «Скадовський морський торгівельний порт» на користь [PERSON] 8177,02 грн. на користь [PERSON] 8831 грн. 90 коп. У судовому засіданні позивачі змінили предмет позову, просили зобовязати Державне підприємство «Скадовський морський торгівельний порт» видати [PERSON] продукти харчування, які входять в раціон харчування моряка на суму 8177, 64 грн. та зобовязати Державне підприємство «Скадовський морський торгівельний порт» видати [PERSON] продукти харчування, які входять в раціон харчування моряка на суму 8831, 90 грн. Представник відповідача Державного підприємства «Скадовський морський торгівельний порт» [PERSON] позов не визнав та просив відмовити у задоволенні заявлених в ньому вимог посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, а також застосувати до позовних вимог строки позовної давності. Заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу №142зв від 12.07.2016 року [PERSON] звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію. Відповідно до наказу №83 від 30.04.2015 року [PERSON] звільнений з займаної посади за згодою сторін. Відповідно до ст. 54 Кодексу торговельного мореплавства України, порядок прийняття на роботу осіб суднового екіпажу, їх права і обов'язки, умови роботи на судні та оплати праці, соціально-побутового обслуговування в морі і в порту, а також порядок і підстави звільнення регулюються законодавством України, цим Кодексом, статутами служби на морських і риболовних суднах, генеральними та галузевими тарифними угодами, колективними і трудовими договорами (контрактами). Згідно п. 8.1.5 Колективного договору, витяг якого надано представником відповідача (а.с. 20), сторони домовились встановлювати норматив вартості безоплатного раціону харчування членам екіпажів суден транспортного та рефулерного флоту виходячи з науково-обґрунтованих норм та фактичної вартості продуктів. Перегляд нормативів проводити 1 раз на рік за погодженням двох сторін та затверджувати наказом по порту. Для службово-допоміжного флоту встановлювати норматив столового забезпечення, величина якого не повинна перевищувати 50 % нормативу раціону харчування». Тобто йдеться тільки про обов'язок власника щодо встановлення норм забезпечення харчування з розрахунку на одного члена екіпажу (здійснюється спеціалізованими НДІ в галузях харчування, які мають на це право та володіння спеціальними знаннями), згідно яких підприємство повинно було за свій рахунок проводити закупівлю продуктів харчування у відповідності до розроблених норм та організувати приготування обідів для екіпажів суден, відкривши пункт колективного харчування (п. 8.1.9. Колективного договору), реалізуючи додаткову соціальну гарантію. Відповідно до п.16.1. Наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 29.01.2003 року №23 «Щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств і організацій» оплата харчування працівників в їдальні підприємства відноситься до систем матеріального стимулювання праці. Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оплата утримання екіпажу судна включає в себе відповідно до ст.2 Закону України «Про оплату праці», крім основної заробітної плати, встановлені гарантійні надбавки і компенсаційні виплати. Котлове забезпечення членів екіпажу судна належить до їх соціально-побутового обслуговування, а не до оплати праці за трудовим договором, тому витрати коштів на таке обслуговування не підлягають стягненню на користь членів екіпажу як оплата за працю, передбачена ст. 94 КЗпП України. Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Перебіг строку звернення до суду у даному випадку необхідно обчислювати з моменту звільнення позивачів [PERSON] - 30.04.2015 року, [PERSON] - 13.07.2016, у той час, як до суду з позовом позивачі звернулися 26.12.2016. Враховуючи, що витрати на харчування не є складовою заробітної плати, та зважаючи на те, що позивачі, з часу їх звільнення, питання про стягнення грошових коштів на харчування протягом строку визначеного в ст. 233 Кодексу законів про працю України не порушували, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заявленого позову з огляду на пропуск строку звернення до суду за вирішення трудового спору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed