Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивачі 18 березня 2016 року звернулися до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], треті особи: Дніпропетровська районна державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції головного управління юстиції в Дніпропетровській області - про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилались на те, що вони є рідними братом та сестрою, проте у свідоцтві про народження у відповідній графі відомості про батька відсутні. Батько позивачів [PERSON] знаходився у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] - матір'ю відповідача. Вказаний шлюб не був розірваний, проте [PERSON] з 1950 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з матір'ю позивачів - [PERSON], від яких і були народжені позивачі. У графі про народження дітей (позивачів) [PERSON] зазначила лише себе, а в графі про батька стоять пропуски. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - 32/600 частини домоволодіння за [ADDRESS]. Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як у свідоцтвах про народження позивачів немає запису, що померлий [INFO] [PERSON] є їх батьком, а також через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. 16 грудня 2015 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину, де зазначено, що відповідачу перейшло у власність після смерті [PERSON] 32/200 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з вищевикладеним позивачі просять визнати, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON] та [PERSON], а також визнати за кожним із позивачів в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] на 32/600 частини домоволодіння за [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі заявлені нею вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, тому суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явилися про час, дату та місце розгляду справи були повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Судом, дослідивши матеріали заяви, вважає, були встановлені наступні факти. 02 вересня 2015 року державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори В.Г. Матвієнко було винесено постанову про відмову [PERSON] та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO], оскільки у спадкоємців відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а також не підтверджено родинні стосунки спадкоємців з спадкодавцем (а.с. 14). Відповідно до свідоцтв про народження позивачів [PERSON] (дошлюбне прізвище «[PERSON]») та [PERSON] матір'ю значиться [PERSON], відомості про батька відсутні (а.с. 9-10). Як вбачається з довідок, виданих місцевим самоврядуванням Новоолександрійської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 04 вересня 2015 року № 5080 та №5081 за однією адресою в житловому будинку в [ADDRESS] разом із [PERSON] з 1960 року до дня його смерті [INFO] були зареєстровані: дружина - [PERSON], син - [PERSON], дочка - [PERSON] (а.с. 11, 13). Пунктом 1 частиною 1ст. 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а саме: те, що [PERSON] є їх рідним батьком. Вирішуючи питання про визнання права власності за позивачами в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] - суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні цих вимог з огляду на наступне. Відповідно до витягу про державну реєстрацію [PERSON] на праві приватної власності належить 32/200 частини домоволодіння по [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності від 21 жовтня 1981 року, виданого виконавчим комітетом Жовтневої районної ради народних депутатів (а.с. 18) належні [PERSON] 32/600 часток вказаного домоволодіння перейшли у власність [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченого 16 грудня 2015 року Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою за №2-1589 (а.с. 18). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 525 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України (в редакції 1963 року) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. За правилами ст. 549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив у правління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно зі ст.529 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємицями першої черги за законом є діти, батьки та жінка (чоловік) померлого. Згідно зі ст. 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 4.14 гл. 10 Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. У задоволенні позовних вимог про визнання за позивачами права власності на частини спірного майна суд вважає за необхідне відмовити, оскільки причиною для відмови нотаріуса у видачі позивачам відповідних свідоцтв стало саме відсутність документів на підтвердження належності на праві власності померлому майна, з якого складається спадщина, та відсутність документів на підтвердження спорідненості позивачів з померлим. Оскільки факт родинних відносин між позивачами та померлим встановлений даним рішенням, факт належності померлому 32/200 частин спірного домоволодіння вбачається з того, що відповідачу, який також є сином померлого, було видано свідоцтво про право на спадщину на частину цього ж майна - позивачам роз'яснюється право на звернення до нотаріальних органів України для отримання свідоцтв про прийняття спадщини за законом після смерті їхнього батька на відповідні частини від 32/200 частин домоволодіння [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: partial