Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що на початку 1980 року вона почала спільно проживати з [PERSON]. Під час спільного проживання у них народилися діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Окрім того, у неї є син від іншого шлюбу - [PERSON]. Вона разом зі своїм чоловіком [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, вели спільне господарство, виховували разом своїх дітей, фактично вона була дружиною для [PERSON] 20.04.1998 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: на квартира [ADDRESS], де вона і на даний час проживає. Відповідачка [PERSON] звернулася із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса, проте постановою від 28.04.2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності на спадкове майно після смерті батька, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на дане нерухоме майно. В подальному, між нею та відповідачами було погоджено, що все спадкове майно залишиться їй. Позасудовим шляхом виготовити правовстановлюючі документи неможливо, а тому вона змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявилася, однак її представник подав до суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, від них надійшла до суду заява про розгляд справи у їх відсутності, позов визнають та проти його задоволення не заперечують. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач проживала однією сімєю з померлим [PERSON], який відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НМ № 227648 від 27.04.2016 року помер 18.04.1998 року. Даний факт також підтверджується довідкою Старолисецької сільської ради від 31.05.2016 року № 1027. Згідно даної довідки померлому [PERSON] на час смерті належала квартира [ADDRESS], для обслуговування квартири закріплено 0,02 га землі. На зазначену квартиру виготовлено технічний паспорт від 17.05.2016 року, відповідно до якого загальна площа квартири становить 38,2 кв. м., інвентаризаційна вартість - 30560 грн. Листом ОКП «Івано-Франківське бюро технічної інвентаризації» № 805/01-21 від 27.10.2015 року стверджується, що відомостей про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] немає. Також, із листа № 29-28-99.4-3525/2-15 від 28.10.2015 р. вбачається, що за [PERSON] право власності на земельну ділянку не зареєстровано. Також, судом встановлено, що мають місце розбіжності в прізвищі спадкодавця в окремих документах, а також у правовстановлюючих документах відповідачів, які являються дітьми померлого. Так, в даних документах значиться прізвище «Сірокваша» та «Сирокваша». Не зважаючи на це, належність померлому [PERSON] вищезазначеного нерухомого майна, а також факт родинних стосунків та проживання однією сімєю позивачки та померлого [PERSON] підтверджується матеріалами справи, а також визнається всіма відповідачами. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає у тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів, що визначені п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно з положеннями ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений його або обмежений у здійсненні. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними і обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 392, 1268 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України за № 20 від 22.12.1995 р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» та

Outcome: approved