Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-19 00:00:00

позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого приватним нотаріусом Перечинського районного нотаріального округу Закарпатської області була відкрита спадкова справа. Згідно такої, спадкоємцями майна покійного [PERSON] є вона, як його донька, та відповідачі [PERSON] і [PERSON] , як онуки спадкодавця (прийняли спадщину відповідно до ст. 1266 ЦК України, тобто за правом представлення). Однак, останні не можуть бути спадкоємцями відповідно до положень чинного законодавства та повинні бути усунені від права на спадкування за законом у зв`язку з наступними обставинами. Так, її батьки [PERSON] і [PERSON] проживали разом у збудованому ними у 1958 році приватному будинку. Обоє за життя мали проблеми із здоров`ям, зокрема [PERSON] мала гіпертонічну хворобу, цукровий діабет, перенесла інфаркт міокарда, туберкульоз хребта, не бачила на одне око та не могла пересуватися самостійно. З січня 2015 року вона була прикута до ліжка, відтак [PERSON] та її сім`я постійно за нею доглядали. [INFO] така померла. У той же час, [PERSON] також мав значні проблеми із здоров`ям (катаракта з глаукомою обох очей, аритмія, бронхіт, гіпертонія), ходив лише на милицях. Догляд за ним здійснювали виключно вона та її сім`я - постійно приносили їжу, купували продукти та ліки, прибирали, прали, проводили медичні процедури, регулярно відвозили його до обласної лікарні на прийом до лікарів, часто ночували через відсутність можливості залишити такого одного. При цьому, на численні прохання [PERSON] , ні син [PERSON] , ні внуки [PERSON] та [PERSON] його не навідували, жодної допомоги не надавали. 28 липня 2017 року у спадкодавця стався інсульт. З цього часу і аж до [INFO], тобто моменту смерті останнього, за ним доглядала виключно вона із сім`єю та представники територіального центру. Жодної допомоги від інших родичів, зокрема від відповідачів, він не отримував, хоча і знаходився у безпорадному стані. У подальшому поховання [PERSON] було здійснено саме за рахунок зусиль та фінансів її сім`ї. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Враховуючи наведене та те, що відповідачі знали про безпорадний стан [PERSON] та мали можливість йому допомогти, однак від надання такої допомоги обоє ухилилися, тому просить усунути їх від права на спадкування за законом від спадщини, яка відкрилася після смерті останнього. Ухвалою судді Перечинського районного суду від 27 березня 2019 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у даній цивільній справі задоволено повністю - постановлено заборонити приватному нотаріусу Перечинського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріашу Владиславу Івановичу видачу [PERSON] та [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частки будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді цього ж суду від 10 квітня 2019 року прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, її розгляд постановлено проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Перечинського районного суду від 12 червня 2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду, витребувано у приватного нотаріуса Перечинського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаша Владислава Івановича належним чином завірену копію спадкової справи стосовно спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , за місцем відкриття спадщини: [ADDRESS] , а також постановлено викликати та допитати в якості свідків ряд осіб. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Фасулакі П.Є. позовні вимоги підтримали та просили такі задовольнити. Вказали, що 28 липня 2017 року [PERSON] паралізувало. У той час [PERSON] проживав у с. Зарічево Перечинського району, а [PERSON] - разом із своєю сім`єю в с. Сімер Перечинського району, відтак доглядати за дідусем не мали можливості. Опіку здійснювала його донька, позивач [PERSON] (постійно працювала у різних медичних установах), та її чоловік, [PERSON] , які проживають неподалік в м. Перечин. Батько просився і до неї, і до [PERSON] . Такий один раз забрав [PERSON] до себе додому, але наступного дня той повернувся в м. Перечин, так як йому було важко. Поховання батька проводила позивач з чоловіком, донькою та зятем. Вважають, якщо відповідачі мали намір успадкувати частину будинку, то повинні були доглядати за [PERSON] та надавати йому необхідну допомогу (хоча б по черзі). Також просили врахувати підстави, викладені у позовній заяві та додаткових поясненнях, у яких свою позицію мотивували наступним. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З вказаного вбачається, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання та перебування спадкодавця у безпорадному стані, потреба спадкодавця у допомозі саме цієї особи. Так, спадкодавець [PERSON] у останні роки свого життя хворів, переніс інсульт та потребував сторонньої допомоги, однак внуки [PERSON] та [PERSON] йому не допомагали та не навідували, не дивлячись на наявність у них таких можливостей. Опікувалися [PERSON] , привозили йому ліки та приносили продукти лише [PERSON] із членами сім`ї, що підтверджується як показаннями свідків, так і записами із особистого щоденника останнього. Зокрема, у записах [PERSON] за 25 червня 2015 року вказано, що син [PERSON] не приходить до нього з часу, як померла [PERSON] , а внук [PERSON] знаходиться на заробітках; у записах з 29 серпня по 17 грудня 2016 року містяться відомості про те, що спадкодавець неодноразово телефонував у с. Сімер Перечинського району до онучки [PERSON] та її мами [PERSON] (дружини його покійного сина), однак останні не хотіли з ним говорити, часто не відповідали на дзвінки; у записах за 22-23 жовтня 2016 року - телефонував [PERSON] , матері відповідача [PERSON] , і просив закапати очі, оскільки [PERSON] (чоловік позивача) лягає на операцію, а він залишиться без допомоги, однак та відмовила; у записі за 27 травня 2017 року - чекав на свого внука [PERSON] (відповідача у справі), однак останній не прийшов, хоча обіцяв, також [PERSON] вказує на те, що відповідач у справі холодно до нього відноситься; у записі від 02 липня 2017 року - приходив онук [PERSON] , однак трохи посиділи і нічого не принесли (ні їжі, ні ліків). Таким чином, записи із щоденника є ще одним доказом того, що [PERSON] просив про допомогу внуків, тоді як ті ігнорували його прохання або відмовляли у наданні будь-якої допомоги. Вказане також спростовує доводи відповідачів щодо того, що [PERSON] створила умови, які не дозволяли їм відвідувати їх діда [PERSON] . Крім цього, у підтвердження своїх позовних вимог посилаються на те, що постановою Перечинського районного суду Закарпатської області від 04 січня 2019 року у справі № 304/1686/18 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП та піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 119 грн. Вказане сталося через те, що 05 жовтня 2018 року [PERSON] приїхав до будинку діда та мав намір вивезти звідти деякі його речі, а на заперечення [PERSON] він відреагував погрозами та образами. Отже, відповідач [PERSON] ще й неправомірно поводився із спадковим майном та нею, [PERSON] . Оскільки відповідачі не допомагали дідусеві, коли той потребував їх допомоги, тому враховуючи наведене просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак у ході розгляду справи у задоволенні позову просив відмовити та вказав, що позивач провокувала конфлікти та не дозволяла відвідувати діда, а коли вони намагалися приходити до останнього, то виганяла з будинку. У судовому засіданні відповідач [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити. Зазначила, що спадкодавець мав трьох дітей, у сім`ї завжди були добрі стосунки. Однак, позивач тривалий час не спілкувалася із батьками. Що стосується її, то вона про стан дідуся після інсульту довідалася пізніше, він інколи просив до нього прийти (поговорити). Вона не ухилялася від догляду, просто не мала такої можливості - її батько помер, тому у неї теж був дуже важкий стан. На даний час вона претендує на спадок за своїм батьком, а той постійно доглядав за дідом. Представник відповідачів - адвокат Муругов В.О. у судовому засіданні думку своїх довірителів підтримав, також просив у задоволенні позову відмовити. Зазначив, що записи, що містяться у щоденнику [PERSON] та на які посилається позивач зроблені останнім ще до інсульту, тобто у період, коли він допомоги не потребував та й догляд здійснював лише його зять, а не донька. Щодо відповідачів, то такі не мали можливості надавати якусь допомогу, оскільки [PERSON] у той час доглядав за своєю дружиною-інвалідом ІІ групи, а [PERSON] також мусіла піклуватися про свою сім`ю. Крім цього, у ході розгляду справи подав відзив на позовну заяву, в якому аналогічно просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, так як такі є необґрунтованими та безпідставними. У такому свою позицію мотивував тим, що для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідачів, останні мали можливість її надати, проте ухилилися від обов`язку щодо її надання. Вказане вбачається з постанови Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі № 205/8894/16-ц. Разом з цим, доказів у підтвердження вказаного позивачем не додано. Так, [PERSON] у позові вказує на те, що її батьки [PERSON] та [PERSON] разом проживали у приватному будинку, який збудували у 1958 році; обоє мали проблеми із здоров`ям, а остання з січня 2015 року взагалі була прикутою до ліжка, внаслідок чого з цього часу за ними постійно доглядала сім`я позивача. Однак, вказане не у повній мірі відповідає дійсності, так як за [PERSON] , крім доньки, здійснював догляд батько [PERSON] - [PERSON] та відповідач [PERSON] , які підтримували родичів як фінансово, так і матеріально (купляли ліки, продукти харчування), допомагали по господарству, про що свідчить відповідна довідка заступника начальника управління соціального захисту населення Перечинської райдержадміністрації та можуть підтвердити свідки. Інший син спадкодавця - [PERSON] за життя догляду за батьками можливості здійснювати не мав через те, що сам важко хворів, був інвалідом І групи та потребував сторонньої допомоги, а [INFO] помер. Після смерті [PERSON] , догляд за [PERSON] продовжив здійснювати [PERSON] (такий допомагав батьку аж до своєї смерті [INFO] ), постійно навідувався онук [PERSON] . Крім цього, [PERSON] перебував на обліку у Перечинському районному територіальному центрі соціального обслуговування і отримував послугу вдома у Відділенні соціальної допомоги. При цьому, з норм СК України випливає обов`язок саме повнолітніх дочки, сина піклуватися про батьків, проявляти до них турботу та надавати їм допомогу (ст. ст. 172, 202, 203), відтак саме на [PERSON] , як на єдиній живій дитині спадкодавця, а не онуках, лежав обов`язок з утримання батька. Разом з цим, позивач створила такі умови, за яких відповідачі не могли відвідувати та доглядати дідуся, а допомагав йому переважно чоловік [PERSON] , а не вона сама. Крім цього, відповідачі мали незадовільний матеріальний стан, а саме [PERSON] вже перебував у цивільному шлюбі з [PERSON] , яка є інвалідом ІІ групи, відтак здійснював догляд за нею, а [PERSON] самостійно виховувала доньку (навчається у ДВНЗ «Ужгородський національний університет») та доглядала за бабусею, з якою разом проживала. У той же час, [PERSON] отримував пенсію, а після його смерті [PERSON] отримав від держави відповідну допомогу на поховання. Враховуючи наведене, вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. У судове засідання приватний нотаріус Перечинського районного нотаріального округу Закарпатської області Маріаш В.І. як третя особа не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що мама його дружини [PERSON] і дружина спадкодавця - це рідні сестри, тому цю родину він знає, вони часто до них навідувалися. Живуть недалеко, десь 700 метрів від їх будинку. Спочатку померла [PERSON] (десь у 2015 чи 2016 році), а потім і [PERSON] . Приблизно 10 років останній ходив за допомогою милиць, у магазин самостійно піти не міг (не бачив), а перед смертю взагалі не пересувався, хворів. Він часто проходив біля його будинку по [ADDRESS] (5 разів за тиждень), а так як у останній рік життя [PERSON] потребував допомоги, інколи приносив йому їжу. Неодноразово бачив там і [PERSON] , бувала і позивач на милицях, однак відповідачів не зустрічав у дідуся ніколи. До інсульта [PERSON] доглядав в основному за собою сам, хоча прати речі забирав [PERSON] . Також часто бачив там черниць, які приносили спадкодавцю поїсти. Останній рік життя із [PERSON] не пересікався. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що відповідачі це діти її двоюрідного брата, позивач - двоюрідна сестра і хресна мама. Будинок, у якому вона проживає, знаходиться на відстані 7 хв ходьби від будинку [PERSON] . Дружина останнього померла раніше нього приблизно на 2-3 роки. Після її смерті він доглядав себе сам, хоча пересувався за допомогою милиць та потребував лікування, а в останній рік життя у нього стався інсульт і він залишився безпомічним. У цей період за ним постійно доглядала позивач, а точніше її чоловік [PERSON] , такий міняв підгузки, мив посуд та вікна, переодягав постільну білизну, купляв ліки (гроші переважно давав дід). [PERSON] у той час ходила на милицях, по телефону розповідала їй, що її чоловік носить їжу батьку три рази на день. Поїсти приносили [PERSON] і черниці. Такий споживати їжу міг самостійно, але тільки лежачи. Вони десь 1-2 рази в тиждень приходили до нього, приносили йому їсти, [PERSON] включав газову піч. В основному навідувалися щосуботи близько 10.00 год. У цей час відповідачів там не бачила. Інколи до неї приходила поліція, бо дід потребував допомоги, тому їх посилав за нею. Крім цього вказала, що спочатку дідусь просив онука [PERSON] дещо для нього купляти. Також [PERSON] казав їй, що має гроші і на поховання, і на пам`ятники, але наголошував, що такі у надійному місці. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що позивач - це його дружина, відповідачі - племінники спадкодавця [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем за батьком, два її брати померли ( [PERSON] у 2015 році, а [PERSON] - 2016 році), відтак нотаріус їм роз`яснив, що крім неї право на спадщину за дідом мають діти останніх, тому враховуючи, що вони постійно допомагали дідові, опікувалися ним, забезпечували належним лікуванням, звернулися у суд з цим позовом. Так, [PERSON] після смерті дружини залишився сам. Хоча за станом здоров`я ще міг дати собі ради (так продовжувалося аж до інсульту), тобто їсти готував самостійно, обробляв город (зокрема, садив і копав), однак через старість, пересування на милицях і поганий зір потребував сторонньої допомоги. Відтак, вони (він та дружина) систематичного його доглядали, опікувалися ним та забезпечували відповідним лікуванням (гроші час від часу на ліки давав дід, дещо купляли за свої кошти). При цьому, [PERSON] просила батька визначитися з тим, хто із родичів має йому допомагати. Однак він після розмови з нотаріусом неодноразово (близько п`яти разів) від складання заповіту відмовлявся. 28 липня 2017 року у [PERSON] стався інсульт, відтак вони були змушені за ним доглядати. Вони привезли лікаря, який його оглянув та повідомив про дуже важкий стан батька, внаслідок чого такий скоріш за все невдовзі помре. Разом з цим, [PERSON] , маючи багаторічний лікарський досвід та наполегливі старання (не відходила взагалі від хворого перші 5 днів), зуміла частково відновити здоров`я батька, який після цього прожив ще майже 10 місяців. У цей період допомагали також соціальні працівники (черниці), які приходили щодня, приносили їжу та підгузки, а також поралися по господарству. Оскільки він з [PERSON] проживає у квартирі, відтак можливості забрати до себе батька у них не було, тому він після покращення стану здоров`я [PERSON] тричі на день навідувався до нього, приносив їжу, мив посуд, прибирав у будинку, організував допомогу соцпрацівників (дружина пересувалася на милицях через хворобу, тому вказане переважно виконував він). У той час відповідачі жодним чином не приймали участь у реабілітації діда, не відвідували його, не цікавилися його станом здоров`я, не допомагали будь-яким іншим чином. За весь період важкої недуги спадкодавця онука [PERSON] бачив біля дідуся тільки один раз, а [PERSON] не бачив взагалі. Про те, чи надавав [PERSON] якусь допомогу він не знає, при цьому йому достовірно відомо, що дід любив його, постійно перепитував про нього та піклувався поки міг. Додатково зазначив, що відповідачі похованням дідуся також не займалися, похорон організовувала його сім`я. У судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що [PERSON] була його хресною мамою, тому йому відомо, що у неї було троє дітей, а саме сини [PERSON] та [PERSON] , а також донька [PERSON] (позивач). Востаннє був вдома у [PERSON] приблизно три роки назад. Про відносини у родині йому нічого не відомо, так як і про те, хто займався похованням [PERSON] . Знає, що останній до смерті пересувався за допомогою палиці, хоча деякий час його не бачив. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є пенсіонером близько шести років, [PERSON] був його першим сусідом, з яким підтримував тісні контакти, тому, як й інші близькі сусіди, знає про реальне життя останнього, в тому числі перед інсультом та смертю. Позивач є його донькою, а відповідачі - онуками. До інсульту дід пересувався на милицях (тому виходив лише до воріт), міг сам доглядати за собою та дворогосподарством. Однак, він через похилий вік та проблеми із здоров`ям все-таки потребував сторонньої допомоги, таку йому при живій доньці (позивачеві) надавали черниці, сусіди (у тому числі його сім`я та сім`я [PERSON] ), а також онук [PERSON] (такий навідувався часто, особливо як дід захворів). Постійно приходила до [PERSON] його невістка [PERSON] (дружина [PERSON] ). [PERSON] навідувалася до нього дуже рідко, почала доглядати за ним тільки після інсульту. Коли такий стався, він відразу зателефонував [PERSON] і той приїхав. Протягом першого місяця хвороби онук кожного дня відвідував дідуся та допомагав йому. Знає, що у період, коли [PERSON] лежав спаралізований, між родичами, а саме [PERSON] та [PERSON] , відбувся конфлікт, після якого останній став навідуватися до дідуся рідше. Продукти йому приносили черниці, такі також прибирали і переодягали його (речі віддавали йому, а він, у свою чергу, виносив їх у сміттєвий бак). Інколи [PERSON] телефонував у поліцію, щоб подали йому пити води. На похоронах були присутні всі родичі. У судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає по сусідстві з домогосподарством покійного [PERSON] . У такого разом з [PERSON] було троє дітей, а саме два сини та донька (позивач [PERSON] ) Таку вона у мами і тата бачила рідко (тільки на великі свята), про те постійно за життя до них навідувалися їх сини [PERSON] та [PERSON] (померли незадовго до смерті батька). Коли спадкодавець захворів (у нього стався інсульт), то систематичний догляд за ним у будні здійснювали черниці (мили, підстригали, прибирали будинок тощо), а на вихідні приходила доглядати жінка на ім`я [PERSON] , яку найняв онук [PERSON] . Такий як до інсульту дідуся, так і після постійно давав йому кошти, допомагав та купляв ліки. Також піклувалися про [PERSON] сусіди [PERSON] і [PERSON] . Пригадує, що коли приходила відвідати лежачого діда сестра [PERSON] , то позивач її не допустила і вигнала з двору. Аналогічно було і з останнім ( [PERSON] ). Зі слів діда знає, що він за життя не хотів складати заповіт, хоча нотаріус Маріаш В.І. на прохання сім`ї [PERSON] приходив до нього неодноразово, а частку, яка належала б позивачеві, віддав сину останньої ( [PERSON] ), де той побудував будинок та теплиці. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що з 1980 року є першою сусідкою домогосподарства [PERSON] . Після смерті дружини останній не дивлячись на вік та стан здоров`я був досить самостійним (варив їсти, порався по господарству), однак просив її приходити капати йому очі. Проте, внаслідок інсульту [PERSON] спаралізувало, він був прикутий до ліжка та у перший місяць хвороби потребував постійної сторонньої допомоги. Позивач з чоловіком приходила до нього перші дні, потім не ходили деякий час взагалі, а згодом знову з`являлися та продовжували доглядати за батьком. Після того, як її сусіда спаралізувало у його рідних почалися неприязні стосунки, оскільки як виявилося дід відмовлявся заповісти їм майно. Бачила, як до [PERSON] щонайменше тричі приходив нотаріус Маріаш В.І. Крім цього знає, що у позивача був конфлікт з онучкою спадкодавця. Пригадує, що десь через 1-2 дні після інсульту вона о першій годині ночі через вікно почула крики [PERSON] , який, як виявилося у подальшому, лежав під стільцем та не міг підвестися. Поряд з ним нікого з рідних не було. Тоді вона разом з невісткою та [PERSON] , якому перед цим зателефонувала, підняли його, вклали у ліжко й повідомили про подію лікаря і [PERSON] . Такий приїхав та купив необхідні ліки. У будні на обід до [PERSON] постійно приходили черниці. Вони приносили продукти, мили його, переодягали, збирали сміття, яке потім виносив [PERSON] . У суботу-неділю за [PERSON] приходила доглядати жінка, яку за оплату винайняв [PERSON] (залишав у неї гроші для передання такій). Також зазначила, що перший місяць після інсульту три рази на день вона годувала [PERSON] з ложки, так як той сам вживати їжу не міг. Згодом він почав підводитися та стан його здоров`я покращився. За весь період хвороби дідуся жодного разу не бачила біля нього [PERSON] , тоді як [PERSON] навідувався систематично. Ще до інсульту дід взамін на постійний догляд хотів переоформити на неї будинок, на що вона категорично відмовилася. У судовому засіданні свідок [PERSON] дала аналогічні покази, як і свідок [PERSON] . Додатково повідомила, що бачила, як [PERSON] приходив до [PERSON] та приносив йому їсти щонайменше двічі на тиждень у вечірній час. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер батько [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Перечинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області 04 червня 2018 року. Також встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 151912490 від 04 січня 2019 року [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок [ADDRESS] , в якому він на момент смерті був одноосібно зареєстрований та проживав. Крім цього встановлено, що [PERSON] на випадок смерті належну йому частку житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , а також все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповів своїй дружині [PERSON] , 1931 року народження, про що свідчить заповіт від 16 грудня 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріаш М.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2943. Однак, [INFO] [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перечинського районного управління юстиції у Закарпатській області 17 березня 2015 року, відтак у розумінні статтей 1222, 1223, 1245 ЦК України спадкове майно, яке спадкодавець заповідав свої дружині, яка померла до дня відкриття спадщини, слід вважати таким, що не охоплене заповітом, а тому право на його спадкування одержують спадкоємці за законом (статті 1261 - 1265 цього Кодексу). Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-2946цс15, а відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно відомостей спадкової справи № 16/2018, заведеної на майно померлого [INFO] [PERSON] , його спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , як син померлого [INFO] [PERSON] (за правом представлення), та [PERSON] , як донька померлого [INFO] [PERSON] (за правом представлення), які відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини (Т. 1 а. с. 149-210). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Разом з цим, [PERSON] у своїй позовній заяві як на підставу вимог посилається на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] знали про безпорадний стан [PERSON] та мали можливість йому допомогти, однак від надання такої допомоги обоє ухилилися. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту частини п`ятої статті 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих судам у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18); від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18); від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20). Як встановлено у судовому засіданні з показів сторін та свідків, з 28 липня 2017 року [PERSON] знаходився у безпорадному стані, зумовленому похилим віком та тяжкою хворобою (інсультом), внаслідок чого він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Проте, позивачем належних, допустимих та безспірних доказів у підтвердження того, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідачів (онуків) не надано, тоді як таку допомогу він уже у певній мірі отримував від [PERSON] (його доньки) та Відділення соціальної допомоги (послугу догляду вдома з 16 березня по 31 грудня 2017 року) (а. с. 70). Відсутні такі і у підтвердження ухилення [PERSON] та [PERSON] від надання дідусеві допомоги саме при можливості її надання, як одного з обов`язкових елементів можливості задоволення цього позову судом. Також суд констатує, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. При цьому, у ході розгляду справи винна поведінка відповідачів також не встановлена. Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки виключно при одночасному настанні обставин, наведених у ч. 5 ст. 1224 ЦК України (ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи) законодавець уможливлює усунення особи від права на спадкування за законом, тоді як позивачем вказане належними та допустимими доказами, подання яких є її процесуальним обов`язком, у розумінні ст. ст. 77-78 ЦПК України у ході розгляду справи не доведено, відтак у позові слід відмовити повністю. Що стосується посилання позивача на записи у щоденнику, який за життя вів її батько, а також на постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП [PERSON] , в якій встановлено, як останній ображав нецензурними словами [PERSON] , то суд оцінює їх критично, оскільки вважає, що такі не спростовують вищенаведене і не можуть бути самостійною підставою для задоволення позову. Так, записи у щоденнику, на які посилається позивач, зроблені її батьком до інсульту, тобто у той період, коли він у безпорадному стані ще не перебував, а конфлікт, який стався між сторонами у дату та час, вказані у постанові, відбувся вже після смерті [PERSON] , і як стверджує позивач саме з приводу спадкового майна (Т. 2 а. с. 5), внаслідок чого зазначене не може бути доказом ненадання допомоги спадкодавцю, а відтак - підставою усунення його онуків від права на спадкування. Воно свідчить виключно про напружені стосунки у родині спадкодавця [PERSON] . При цьому, як вбачається з вищевказаної постанови, суд розглянув справу за ст. 173 КУпАП у відсутності [PERSON] як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відтак він був позбавлений можливості дати пояснення по суті порушення. Крім цього, згідно ч. ч. 9-10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою судді Перечинського районного суду від 27 березня 2019 року, підлягають скасуванню. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed