Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, третьої особи сектору реєстрації Лозівської районної державної адміністрації Харківської області про визнання права власності за набувальною давністю, посилаючись на те, що вона знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18 вересня 1976 року. 06.11.2002 року її чоловік помер. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 5,65 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у КСП ім.. Свердлова, що знаходиться в смт. Орілька, Лозівського району, Харківської області. Спадкоємцями після смерті спадкодавця є вона та [PERSON], який помер 29.05.2005 року. Після смерті свого чоловіка вона фактично спадок прийняла, оскільки мешкала разом зі спадкодавцем, поховала його, розпорядилася його особистими речами. Після смерті свого чоловіка вона відкрито користується спірною земельною ділянкою та безперервно володіє нею. В звязку з чим просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частину земельну частку (пай) розміром 5,65 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка перебуває у КСП ім.. Свердлова, що знаходиться в смт. Орілька, Лозівського району, Харківської області. В судове засіданні позивач по справі не зявилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розглянути справу за відсутності представника. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області в судове засідання не зявлася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника, позов визнають в повному обсязі. Представник третьої особи сектору реєстрації Лозівської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчить журнал реєстрації вихідної кореспонденції, причини неявки суду не повідомив. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частина 4 статті передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011 року, за умови державної реєстрації нерухомого майна за такою особою. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України у разі смерті фізичної особи право власності припиняється. З матеріалів справи вбачається, що 06 листопада 2002 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 349263, виданим Орільською селищною радою Лозівського району, Харківської області 06.11.2002 року. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: на земельну частку (пай) розміром 5,65 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Свердлова, що знаходиться в смт. Орілька, Лозівського району, Харківської області, яка належала спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 001362, виданого Лозівською районною державною адміністрацією Харківської області 23 квітня 1996 року, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), 23 квітня 1996 року за № 102. Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а у відповідності до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України, першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, ....той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач по справі. Як вбачається з матеріалів справи позивач 22 лютого 2005 року прийняла спадок після смерті спадкодавця, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину земельної частки (паю) розміром 5,65 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Свердлова, що знаходиться в смт. Орілька, Лозівського району, Харківської області, що підтверджується вищевказаним свідоцтвом. Позивач по справі [PERSON], починаючи з 2005 року користується та розпоряджається спірною земельною ділянкою в повному обсязі. Інший спадкоємець після смерті [PERSON] був [PERSON], який помер 29 травня 2005 року, що підтверджується актовим записом про смерть № 435, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області 17.06.2005 року. Тобто своїм право на прийняття спадку після смерті [PERSON] не скористався та спадок в установленому порядку не прийняв. В звязку з вищевикладеним суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем, оскільки вже протягом більш ніж 11 років відкрито та безперервно володіє спірною земельною ділянкою. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно яких особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. А тому суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на вказану земельну ділянку за набувальною давністю. У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони повинні довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст..ст. 57-59 ЦПК України як факт спричинення їм шкоди так і її розмір. Інші доводи не можуть бути прийняті до уваги. Оскільки позивачем доведені обставини на які вона посилається в позовній заяві належними та допустимими доказами, суд вважає за необхідне задовольнити дані позовні вимоги. Вимога позивача щодо визнання права власності за набувальною давністю не порушує нічиїх прав та обовязків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Outcome: approved