Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем 26.09.2012 року та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], 06.02.2014 року у розмірі 1/3 від всіх видів доходів відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 26.09.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. З початку їхнього сумісного проживання подружнє життя склалось добре. Однак з липня 2016 року подружжя разом не проживає. У їх відносинах відсутнє порозуміння та повага. Спільне господарство не ведуть та жодних стосунків не підтримують. Неповнолітня донька проживає та перебуває на утриманні позивачки. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у звязку із чим змушена була звернутись до суду із заявою, яку просить задовольнити. Позивачка у судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Однак подала до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Суд ухвалив справу розглядати без відповідача, який без поважних причин у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, проте матеріалів справи достатньо для прийняття рішення по суті. Крім того, подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятку випадків передбачених ст. 184 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Судом встановлено: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.09.2012 року, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] /а.с.7-8/. Останнім часом непорозуміння створили умови за яких їх шлюб фактично припинився, шлюбні відносини не підтримують та спільне господарство не ведуть і відновлювати не збираються. Після розірвання шлюбу, малолітня донька залишиться проживати з матір»ю. З пояснень позивачки викладених у позові, відповідач протягом тривалого часу не надає позивачці матеріального утримання на дитину. Враховуючи викладене, суд вважає, що сімя сторін розпалася, примирення не можливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Оскільки відповідач не надає матеріального утримання на дитину добровільно, то це слід робити у судовому порядку, як цього вимагає позивач. Враховуючи наведене, суд вважає, що стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини 1/3 частини всіх видів його доходів, відповідатиме інтересам сторін. Крім стягнення аліментів на утримання дитини, з відповідача слід стягнути суму сплаченого позивачкою судового збору.

Outcome: approved