Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 28 червня 1997 року по 08 грудня 2008 рік вона з відповідачем перебували у шлюбі, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 416. Під час перебування в шлюбі за договором № Б 1-12-42 про інвестування житлового будівництва від 25 грудня 2003 року , укладеним з Акціонерним товариством закритого типу «Науково - виробниче об*єднання «Созидатель», позивачем та відповідачем було придбано у власність ? частку квартири [ADDRESS]. Право власності на ? квартири зареєстровано за відповідачем на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 624 від 15 березня 2007 року, про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Інша половина квартири була зареєстрована за батьком відповідача [PERSON], а після його смерті [INFO] року перейшла у спадок [PERSON]. В послідуючому 02 листопада 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було розділено спільно нажите майно подружжя та визнано за позивачем право власності на ? частку квартири [ADDRESS], однак відповідач на даний час перешкоджає позивачу користуватися її часткою у вказаній квартирі. Тому позивач просить суд зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом надання доступу до квартири, надання від неї ключів та зобов'язати відповідача надати позивачу доступ до квартири для проведення технічної інвентаризації квартири та складання технічного паспорта. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як встановлено в судовому засіданні, сторони знаходились в шлюбних відносинах з 28 червня 1997 року по 23 грудня 2008 рік /а.с. 10-11/. За період шлюбу ними було придбано у власність ? частку квартири [ADDRESS]. Право власності на ? квартири зареєстровано за відповідачем на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 624 від 15 березня 2007 року, про що видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Інша половина квартири була зареєстрована за батьком відповідача [PERSON], а після його смерті [INFO] року перейшла у спадок [PERSON]. В послідуючому 02 листопада 2011 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було розділено спільно нажите майно подружжя та визнано за позивачем право власності на ? частку квартири [ADDRESS] /а.с.12-18/. На даний час відповідач перешкоджає позивачу у користуванні її часткою квартири. Згідно ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст.. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, позивачем ані в позовній заяві, ані в судовому засіданні не було надано жодного належного доказу, та не вказано обставин, щодо порушення її прав з боку відповідача, не надано доказів звернення до відповідача в досудовому порядку для вирішення даного питання. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає їх належними та достатніми для вирішення справи по суті, та такими, що відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи викладене суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, позивача, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, ґрунтуються лише на її припущеннях та нічим не підтверджуються Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed