Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що від подружнього життя мають сина [PERSON]. Дитина проживає з позивачем та перебувають на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У звязку з чим позивач просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання сина в розмірі ? частини його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття та на своє утримання в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення сином трирічного віку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, зазначив, що обовязок утримувати дитину покладено на обох батьків, але згоден сплачувати аліменти в меншому розмірі ніж заявлено позивачем. Просить також врахувати те, що він проживає разом з батьками, які є пенсіонерами та потребують матеріальної допомоги. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Матеріалами справи встановлено, що 14.03.2015 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає та знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою виданою Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 27.10.2016 року № 1304. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків, при цьому цей обовязок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та розяснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України) Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до довідки про доходи виданої ТОВ «Правова група «Олімп» від 25.04.2017 року № 2, відповідач [PERSON] працює в ТОВ «Правова група «Олімп» та займає посаду юрист, отримує офіційний дохід. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частинами другою, четвертою статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Заявляючи вимоги про стягнення аліментів на дитину у розмірі ? частини всіх доходів відповідача та на її утримання в розмірі 1/3 частини, позивач зазначила, що він має більшу частину заробітку неофіційно, близько 6000 гривень до офіційної заробітної плати та зобовязаний матеріально забезпечити дитину та дружину, яка потребує саме такого розміру допомоги, однак на підтвердження вказаних доводів належних доказів не надала. Згідно з вимогами ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні питання про розмір стягуваних аліментів, суд враховує вимоги ст. 128 КЗпПУ, а саме: при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - пятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. При встановлених в судовому засіданні обставинах дитина потребує допомоги з боку відповідача, а відповідач за станом здоровя, сімейним та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. При цьому суд виходить з того, що законом не встановлено конкретний розмір частки від доходу на утримання одної дитини, що розмір такої частки визначає суд, виходячи з конкретних обставин справи. Враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обовязку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання сина щомісяця в розмірі ? частини всіх видів його доходів та на утримання дружини в розмірі ? частини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, а також\~\~забезпечить належну матеріальну підтримку дружині, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Разом з тим, ст.88 ЦПК України, передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави. Відповідно п.7 ст.214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: partial