Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: [ADDRESS]. Крім того, просить зобовязати Личаківський РВ ГУ ДМС України у Львівській області зняти з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON] за вказаною вище адресою. Позов мотивує тим, що позивач є власником квартири № 95 в будинку № 104 на вул. Пасічній в м. Львові. Відповідачі [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON] зареєстровані в даній квартирі проте не проживають в ній протягом останніх чотирнадцяти років, не несуть видатків на її утримання. Як на підставу позову посилається на положення ст. 319, 321, 346, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою суду від 6 серпня 2018 року позов залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків позову 17 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримала з мотивів викладених в ньому, просила такий задовольнити. Відповідачі двічі в судові засідання не зявились, хоча належним чином були повідомленими про час і місце їх проведення, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подали. За таких обставин, відповідно до ч. 4 ст.\~223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідачів у справі та ухвалити заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечила. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з таких мотивів. \~ Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що квартира № 95 в будинку № 104 на вул. Пасічній в м. Львові на праві власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 29 березня 1996 року № Л03581. Квартира набута у власність шляхом приватизації. З довідки ЛКП «Дім» від 25 червня 2018 року № 528 вбачається, що в квартирі № 95 в будинку № 104 на вул. Пасічній в м. Львові зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З акту ЛКП «Дім» від 20 червня 2018 року вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають в квартирі № 95 в будинку № 104 на вул. Пасічній в м. Львові протягом останніх чотирнадцяти років. Таким чином, судом встановлено, що квартира № 95\~в будинку\~№ 104\~на вул.\~Пасічній в\~м.\~Львові на\~праві власності\~належить [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~відповідач [PERSON]\~не проживає\~в спірній\~квартирі чотирнадцять\~років, а тому його слід визнати втратившим право на користування вказаним житловим приміщенням. В частині позовних вимог щодо визнання такими, що втратили право на користування житловим приміщенням [PERSON] і [PERSON] слід відмовити, оскільки вони є співвласниками вказаної квартири, користування своїм майном є одним із способів здійснення права власності визначеного ст. 319 ЦК України та у відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 7 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Суд не може збирати докази, що стосується предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. Враховуючи наведене та беручи до уваги, що позивач не представила доказів звернення до відповідача [PERSON] районного відділу ДМС України у м. Львів щодо зняття з реєстрації інших відповідачів у справі за адресою [ADDRESS], їй відмовлено в цьому не було, а тому відсутні підстави вважати, що порушено її право вказаним відповідачем. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 704,8 гривень судового збору, оскільки позов підлягає до задоволення частково, зокрема в частині визнання вказаного відповідача таким, що втратив право на користування спірною квартирою.

Outcome: partial