Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, посилаючись на те, що з 04 серпня 2007 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який було зареєстровано Башмачанською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області, актовий запис №7. В період перебування у зареєстрованому шлюбі у них народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя у неї з відповідачем не склалося, оскільки вони мають зовсім різні погляди на життя та поняття шлюбних відносин. Через різні склади характерів і різні погляди на сімейні стосунки в сімї виникали непорозуміння та сварки, які призвели до розпаду сімї. Вона та відповідач неодноразово намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх, та ніяких результатів це не дало. Минуло два роки, як між ними припинено шлюбні відносини, на даний час вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, шлюб існує лише формально. [PERSON] проживає разом з нею за місцем її реєстрації. Позивач дійшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них з відповідачем побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхньої спільної дитини. Після того, я вона з дитиною пішли з дому, відповідач не відвідує ні її, ні їхню дитину, матеріально не забезпечує та не приймає участі у її вихованні. Вважає, що збереження сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Дитина буде проживати з нею, спір про поділ майна між ними відсутній. Позивач також зазначає, що відповідач матеріально дитині взагалі не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає, внаслідок чого вона останні два роки сама утримує їхнього малолітнього сина. Позивачці відомо, що відповідач працює неофіційно та отримує нерегулярний, мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби. Він не має непрацездатних утриманців, аліменти нікому не платить, стягнення по виконавчим документам з відповідача не проводяться, у звязку з чим позивач вважає, що доцільним стягувати з відповідача аліменти на утримання їхнього малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 516 гривень, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей до 6 років на рівні 1\~032 гривень, а обовязки по утриманню дітей є рівними. Позивач [PERSON], яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.12,26), у судове засідання 26 листопада 2015 року не зявилась, надавши суду письмову заяву (а.с.23), за якою просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, а в разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України за останнім відомим місцем його реєстрації в [ADDRESS] (а.с.26), звідки повістка про виклик до суду повернулася на адресу суду з відміткою «не проживає», а також за адресою повідомленою позивачем згідно заяви (а.с.25) м. Яворів, Львівська область, Нова пошта, відділення № 1 (а.с.31), у судове засідання 26 листопада 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив, як не надав і заперечень проти позову та доказів, що їх обґрунтовують. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197, ст.224 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але не зявились в судове засідання, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та у звязку з неявкою належним чином повідомленого відповідача за письмовою згодою позивача у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ст.ст. 180-182 Сімейного кодексу України батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 04 серпня 2007 року Башмачанською сільською радою Солонянського району Дніпропетровської області за актовим записом №07 (а.с.6). В період шлюбу у них народилася спільна дитина син [PERSON], [INFO] (а.с.7). На даний час сторони проживають окремо, а їх спільна дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Башмачанської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.8). Спільне життя подружжя не склалося через те, що сторони мають різні погляди на життя та поняття шлюбних відносин. Сімейно-шлюбні стосунки вони припинили два роки тому, тобто з 2013 року, проживають окремо. Спір про розподіл майна між ними відсутній, дитина буде проживати з позивачем. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх, проживають окремо, не ведуть спільне господарство. За таких підстав суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. В той же час судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає, хоча зобовязаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на утримання дитини, у звязку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який доказів щодо працевлаштування та отримання заробітку (доходу) суду не надав, так і дитини, враховує її вік та потреби і вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 516 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 516 гривень щомісячно, який зазначено в позовній заяві, підлягає задоволенню в повному обсязі, в той час як прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років згідно Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік» з 01 вересня 2015 року становить 1\~455 гривень, а не 1\~032 гривні, як зазначено в позові. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дітей, так і відносно відповідача, сторонами не надано, як не надано доказів існування у відповідача інших утриманців, зазначених в п. 3 ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів підлягають задоволенню, а з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 516 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, у звязку з задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки та держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду про стягнення аліментів звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved