Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про стягнення з нього аліментів на утримання спільної дитини - [PERSON], [INFO], з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач не виконує свого батьківського обов'язку щодо утримання та не цікавиться життям дитини. Як пояснює позивач, відповідач - особа з великими доходами, є директором медичної клініки, інших осіб на своєму утриманні не має, має кілька автомобілів, є власником окремої квартири, тому позивач вважає, що відповідач може сплачувати на утримання сина вказану суму тому і просить стягнути з відповідача аліменти в твердій сумі в розмірі 15 000 грн. щомісячно та допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив суд встановити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 1 700,00 грн. щомісячно, враховуючи невеликий розмір його доходів. Вислухавши думку представника відповідача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як убачається з матеріалів справи, 22.11.2007 року сторони уклали шлюб, який рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18.11.2016 року був розірваний. Від шлюбу [INFO] року у сторін народилася дитина - [PERSON], який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач посилається на те, що відповідач не надає допомоги на утримання спільної дитини, хоча знає про необхідність надання такої допомоги та має змогу це робити. В свою чергу відповідач стверджує, що надає аліменти на утримання дитини виходячи із розміру його доходів та норм чинного законодавства, купує необхідні речі та робить подарунки. Сторони намагалися вирішити спір в позасудовому порядку після відкриття провадження у справі, суд сприяв їм у цьому, однак такі намагання не призвели до задоволення вимог учасників. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України). Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. З матеріалів справи убачається, що позивач має постійне місце роботи і отримує середній дохід близько 5900 грн. на місяць (а.с.38). В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач є засновником кількох підприємств, а також фізичною особою-підприємцем, має у власності майно. Разом з тим, відповідно до довідки про доходи відповідача (а.с. 153-153), довідки ГУ ДФС у м. Києві від 24.09.2018 року (а.с.215-218) його щомісячний дохід складає близько 4000 грн. на місяць. В той же час з матеріалів справи убачається, що відповідач є фізичною особою - підприємцем, засновником ТОВ «ГК «Волосянка» (а.с.53 - 59) та ТОВ «Захар Беркут» (60 - 66). Станом на 16.08.2017 року у власності відповідача перебувала квартира [ADDRESS], готельний комплекс розташований за адресою: [ADDRESS], та нежитлове приміщення в [ADDRESS] (а.с. 67-69). Станом на 30.05.2018 року вищенаведене нерухоме майно, за відповідачем вже зареєстрованим не значиться (а.с. 195). В судовому засіданні представник відповідача пояснив, що дійсно, майно яке було зареєстроване за відповідачем вибуло з його власності у зв'язку із тим, що фактично він ніколи не був реальним власником такого майна, а воно було за ним лише зареєстроване на прохання батька. У зв'язку із зміною обстановки, таке право власності було повернуто його дійсному власнику. Разом із цим, матеріали справи не містять доказів того, що власником зазначеного нерухомого майна є батько відповідача. Доказів про відчуження відповідачем майна з метою приховання свого дійсного майнового стану, матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд вважає позовну вимогу про стягнення аліментів у розмірі 15 000,00 грн. щомісячно такою, що підлягає частковому задоволенню, оскільки задоволення у повному обсязі призведе до порушення прав відповідача та поставить сторони в неоднакове становище, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік». Зважаючи на вказане, суд вважає, що виходячи з того, що дитина сторін проживає разом із позивачем, у зв'язку з чим цілодобовий обов'язок останнього полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів в розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, з їх подальшою відповідною індексацією. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. На підставі викладеного,

Outcome: partial