Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до суду в якому просить розірвати шлюб із відповідачем зареєстрований 02 квітня 2016 р. відділом державної реєстрації актів цивільного Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №518. Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту звернення до суду з позовом, тобто з 21.11.2019 р. і до досягнення дитиною повноліття; Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позивач посилається на наступне. Так, 02.04.2016 р. між нею та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №518. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. З огляду на те, що вони з відповідачем протягом певного часу спільно не проживають як подружжя, не ведуть спільне господарство, проживають окремо один від одного, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з цього часу, позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу. Шлюб між ними носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з них та інтересам їхньої дитини. Примирення позивач вважає неможливе. Ухвалою суду від 02.01.2020 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 31.03.2020 р. закрито підготовче судове засідання та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 27.04.2020 р. через канцелярію суду Вх.№31848 від позивача надійшла заява, в якій позивач просить залишити без розгляду позовні вимоги в частині стягнення аліментів. Позовні вимоги про розірвання шлюбу просить задовольнити, шлюб розірвати. Прізвище після розірвання шлюбу змінити на дівоче [PERSON] . Також просить справу розглянути без її участі. Ухвалою суду від 25.05.2020 р. позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині позовних вимог про стягнення аліментів - залишено без розгляду. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 15.05.2020 р. до суду від відповідача надійшла заява, відповідно до якої відповідач позовні вимоги визнає, справу просить розглядати за його відсутності. Суд, врахувавши подані заяви позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи‚ приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 02 квітня 2016 р. у відділі державної реєстрації актів цивільного Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №518, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві 02.09.2016 р. Звертаючись до суду з позовом до відповідача, позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося з різних причин, через протилежні погляди на спосіб життя та сімейний побут, через відсутність взаєморозуміння, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Вони з відповідачем припинили підтримувати шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Починаючи з серпня 2019 р. вони мешкають окремо. Тому позивач не вбачає можливим будь-яке подальше збереження шлюбу, оскільки шлюб носить формальний характер. Примирення позивач вважає неможливе. Відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю, про що надав відповідну заяву. Згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між сторонами не склалися нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, що підтверджується матеріалами справи, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При таких обставинах, шлюб підлягає розірванню. В зв`язку з вищевикладеним, суд приходить висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вимога позивача про відновлення дошлюбного прізвища підлягає задоволенню.

Outcome: approved