Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із відповідною заявою, в якій просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на її користь за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 09.03.2017 року по справі №622/137/17, яке набрало законної сили 21.03.2017 року, аліменти на утримання спільної дитини сторін по справі [PERSON], [INFO], із 500,00 грн. щомісячно до 1000,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з дня звернення до суду із відповідною заявою. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач надає допомогу дитині як аліменти, однак присудженої судом суми не вистачає для належного її забезпечення, а тому, позивач, посилаючись на прожитковий мінімум, встановлений для дитини відповідного віку Законом України «Про державний бюджет» просить суд збільшити отримуваний нею розмір аліментів до 1000,00 грн., які вона вважає справедливим розміром, який повинен забезпечити розвиток дитини, враховуючи те, що обов`язок по утриманню дитини лежить на обох батьках. Ухвалою судді від 24.01.2018 року провадження по справі у спрощеному позовному провадженні було відкрито (а.с.27). Від відповідача у визначеному ст.191 ЦПК України порядку надійшов відзив, відповідно до якого він просив суд у задоволенні позову відмовити, оскільки він має від шлюбу з іншою жінкою ще трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які також потребують коштів для забезпечення нормальної життєдіяльності. Крім цього його дохід, який складає із заробітної плати у ТОВ «Атлантіс с» станом за серпень 2017 року - січень 2018 року склав 20326,74 грн., що приблизно дорівнює мінімальній заробітній платі, визначеній законодавством, а тому відповідачу навіть не вистачає коштів для того, що б утримувати себе. Також відповідач зазначив, що його дитина від першого шлюбу [PERSON], навчається в державному професійно-технічному навчальному закладі «Центр професійно-технічної освіти №4» та отримує стипендію як додаткове джерело коштів на своє утримання. Крім цього мати позивачки має дорослого сина [PERSON], який також повинен допомагати сім`ї позивачки як родич. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені нею позовні вимоги, додатково пояснивши, що відповідач ховає свою реальну заробітну плату, оскільки отримує заробітну плату «у конверті» для чого надала суду два випуски районної газети із вказівкою заробітної плати на посаді, яку обіймає відповідач. Крім цього зазначила, що її коштів на утримання сина не вистачає і у зв'язку з тим, що вона доглядає хвору мати [PERSON] та окрім цього несе витрати на навчання сина водінню автотранспортних засобів у відповідній школі. Відповідач у судовому засіданні свій відзив підтримав та просив відмовити позивачу у задоволенні її позовних вимог, виходячи з того, що вони заявлені безпідставно, посилаючись на мотиви, викладені у відзиві на позовну заяву. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 09.03.2017 року по справі №622/137/17, яке 21.03.2017 року набрало законної сили, було збільшено розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання спільної дитини сторін по справі [PERSON], [INFO], до 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили, вирішено питання судових витрат та відкликано попередній виконавчий лист (а.с.15-17). Відповідно до ч.4 ст.81 ЦПК України обставини справи, встановлені у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами відбулося багато судових спорів, пов'язаних із стягненням аліментів на протязі 2004-2017 років як щодо суми, так і щодо способу стягнення, однак вказані судові рішення станом на день постановлення даного судового рішення жодного правового відношення не мають, окрім рішення від 09.03.2017 року, оскільки вони втратили свою правову значимість. Крім цього судом встановлено, що сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що є головним в даній справі (а.с.9). При вирішенні справи по суті, суд виходить з того, що вимоги позивача щодо оплати нею витрат на дитину на навчання водінню не мають відношення до заявленого предмету позову, а відносять до додаткових витрат, які повинні стягуватися в окремому провадженні в разі їх доведеності та підтвердження того, що вказані витрати є необхідними; вимоги позивача щодо необхідності допомоги власній матері [PERSON], також жодного відношення до предмету спору не мають, оскільки такий обов'язок повнолітньої дитини щодо своїх непрацездатних батьків прямо передбачений нормами СК України, а тому підстав для врахування вказаної обставини в даній справі немає, до того ж суду не були надані докази родинних відносин між позивачем та [PERSON] Щодо позиції відповідача, суд зазначає, що наявність інших дітей (сімейний стан) є важливою обставиною щодо предмету спору, однак при цьому зазначає, що визначений судом за рішенням від 09.03.2017 року на підставі законодавства, яке діяло до липня 2017 року, рівень аліментів не відповідає вимогам закону, до того ж обов`язок з утримання дітей в рівних частках батьками презумується. Тому доводи відповідача в цій частині є не спроможними. Відносно доводів відповідача про свій дохід, то вказаний довод суд як доказ не приймає, оскільки те, скільки заробляє відповідач може бути підтверджено виключно довідкою фіскальною служби за останній квартал перед розглядом справи по суті, оскільки відповідач, окрім зарплати, може мати пасивні доходи, у вигляді процентів на банківському рахунку, доходів від здачі земельної ділянки в оренду та інше. Доводи, що наявності стипендії у дитини до предмету позову також значення не мають, оскільки за своїм правовим статусом стипендія - це цільова державна допомога молоді, що навчається для здійснення процесу навчання та до утримання дитини, що передбачають аліменти, прямого відношення не мають. Посилання відповідача [PERSON] на те, що допомогу позивачу повинен надавати її брат [PERSON] суд взагалі як доказ не приймає, оскільки така функція у родичів як підтримання дітей своїх родичів СК України не передбачена. 17.05.2017 року був прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 08.07.2017 року, і яким було змінено філософію стягнення аліментів та розширено права одержувача аліментів як щодо зміни способу стягнення аліментів, так і щодо спрощення процедур такого стягнення. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. На підставі ч.1 та ч.5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд при визначенні розміру аліментів зазначає, що при визначенні розміру аліментів він керуються нормами Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» щодо визначення прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, оскільки позов був поданий у жовтні 2017 року, тобто керується законодавством, яке діяло станом на час подання позовної заяви. Оскільки обов'язок утримувати дитину є обопільним обов'язком батьків, то з відповідача на користь позивача слід стягнути приблизно половину прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і що не позбавляє позивача в майбутньому звернутися до суду із відповідною заявою в разі збільшення прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи при цьому на те, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації та відповідно до попереднього абзацу завжди у своєму мінімумі буде складати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що судами з липня 2017 року відображається у резолютивних частинах своїх рішень. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору у всіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, а відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ. До цього часу вказаний порядок КМУ не прийнятий, у зв'язку з чим судові витрати по справі, які складаються із несплаченого судового збору, слід компенсувати за рахунок держави. В даній категорії справ негайне виконання рішення суду не передбачено, а стягнення за відповідним виконавчим документом повинно початися не з дня подання позовної заяви, як просила позивач, а виключно після набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: partial