Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, третя особа: Деснянський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням квартири. В зазначеному позові вказувала на те, що вона на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, реєстраційного посвідчення виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна та витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є одноособовим власником квартири [ADDRESS]. Крім цього, в спірній квартирі зареєстрована її невістка - [PERSON], проте в дійсності за вказаним місцем реєстрації вона не проживає з травня 2012 року. В травні 2012 року відповідач зібрала свої речі та переїхала в інше постійне місце проживання, проте з реєстрації свого місця проживання в квартирі не знялась. Враховуючи вищевикладене позивач бажає зняти відповідача з реєстраційного обліку в квартирі з метою зменшення розміру плати за комунальні послуги. На підставі викладеного позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і просив їх задовільнити. Суду пояснив, що відповідач фактично не проживає в спірній кваритрі, що підтверджується відповідними актами. Вказував на те, що відповідач добровільно переїхала в інше постійне місце проживання разом зі своїми особистими речами та спільними з сином позивача неповнолітніми дітьми. Позивач ні яким чином не чинить перешкод відповідачу в користуванні житлом. Зазначив, що позивач не має матеріальної можливості сплачувати комунальні послуги за не проживаючого в квартирі колишнього члена сім'ї, тому формальна прописка відповідача порушує її право як власника квартири на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції. Заперечень проти позову не надав, явку представника не забезпечила. Третя особа: Деснянський районний відділ Гловного управління Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання свого представника не направив, однак до суду надійшло письмове повідомлення про розгляд справи у відсутності уповноваженого представника (а.с. 50) Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2003 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г., реєстраційного посвідчення виданого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 25.04.2003 року, витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.07.2014 року [PERSON] є одноособовим власником квартири [ADDRESS] (а.с.10,11,13). З довідки Форма № 3 від 28.04.2015 року Житлово-будівельного кооперативу «Маяк-6» вбчається, що в спірній квартирі, крім позивача, зареєстровані її невістка - [PERSON], онука - [PERSON], онука - [PERSON] (.с.24). Як видно з актів комісії Житлово-будівельного кооперативу «Маяк-6» від 05.08.2014 року, 13.10.2014 року, 16.12.2014 року, 18.08.2015 року відповідач [PERSON] з серпня 2014 року не проживає на спірній житловій площі (а.с.20,21, 22, 56). Відповідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. В ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, визначено поняття права власності, що правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частина 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, визначає поняття особистого сервітуту, згідно якого, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, п. 4 ч. 1 ст. 406 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою для припинення особистого сервітуту є припинення обставини, яка була підставою для його встановлення. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України, особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Статтею 71 Житлового кодексу України, встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратила право користування спірним жилим приміщенням, добровільно залишивши спірне жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживає, не сплачує витрати за користування житловим приміщенням, комунальних послуг, що дає суду підстави визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved