Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ТОВ «Дніпроагроальянс» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, реєстр. №2-1463, серія та номер: НАН 415417 , виданий 19.06.2015, видавник : Мельников О.Ж., державний нотаріус Другої синельниківської державної нотаріальної контори, їй належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 9, 530 га, що розташована на території Дніпропетровської області, Синельниківського району, Старовишневецької сільської ради, кадастровий номер : 1224888200:01:004:0023. Зазначена земельна ділянка передана в оренду згідно договору оренди земельної ділянки №б/н укладеного 31 липня 2015 року з ТОВ «Дніпроагроальянс» та зареєстрованого 17 серпня 2015 року державним реєстратором ЗУБ О.А., Реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області номер запису про інше речове право: 10881432, строк дії 17.08.2025 року. Відповідно по п. 4 Договору оренди землі відповідач зобов`язався протягом строку дії договору, за кожен рік користування земельною ділянкою, сплачувати не менше 3% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки з урахуванням індексації, визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, не пізніше 20 грудня кожного року. В 2018 році розмір орендної плати за умовами договору оренди землі склав 18 000 грн. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельними ділянками в 2018 році та відповідно нехтує терміном зазначеним в п. 4 договору оренди землі, який є істотною умовою. Станом на 10 січня 2019 року відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за користування в 2018 року належною позивачу земельною ділянкою, не сплачено жодних грошових коштів. До того ж ніяких послуг в рахунок орендної плати за 2018 рік вона від відповідача не отримувала. Неодноразові звернення до відповідача про здійснення повного розрахунку за Договором оренди, останній відповідав відмовою. У зв`язку з зазначеним, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 18 000 грн. в якості орендної плати за користування земельною ділянкою за договором оренди землі та розірвати Договір оренди землі від 31.07.2015 року, зобов`язати відповідача негайно передати їй земельну ділянку загальною площею 9, 530 га, що розташована на території Старовишневецької сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1224888200:01:004:0023, в стані придатному для цільового призначення, стягнути з відповідача на її користь витрати на оплату судового збору в сумі 2154, 00 грн. 02.05.2019 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що позовні вимоги відповідач не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Дійсно між позивачем та ТОВ «Дніпроагроальянс» 31.07.2015 року був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 1224888200:01:004:0023 терміном дії до 17.08.2025 року. Протягом дії договору оренди, а саме 2015-2017 рік включно, ТОВ «Дніпроагроальянс», як орендатор, виконувало всі умови передбачені цим договором, в тому числі вчасно та в повному обсязі виплачувало орендну плату за користування землею та сплачувало відповідні податки. З моменту підписання договору та по теперішній час жодних заяв або претензій з приводу порушення прав позивача, в тому числі невиплати чи несвоєчасної виплати орендної плати до ТОВ «Дніпроагроальянс» з боку позивача не надходило. Відповідно до договору, орендна плата становить 11175, 00 грн., яка сплачується один раз на рік не пізніше 20 числа останнього місяця календарного року за який вноситься орендна плата. Погоджується з тим, що відповідач орендну плату не виплатив до 20 грудня 2018 року, чим порушив умови передбачені пунктом 4.1. спірного договору, але позивачу було запропоновано отримати орендну плату у повному обсязі в січні 2019 року, але позивач відмовилася отримати гроші. Пункт 4.8 договору передбачає у разі невнесення орендної плати у строки, визначені ним, справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожен день прострочення, але не передбачає розірвання договору оренди. Вважає, що затримка орендної плати не є систематичною несплатою, тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди землі від 31.07.2015 року. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до його початку надала письмові пояснення з яких вбачається, що з моменту відкриття провадження по вказаній справі відповідач жодним чином не намагався вирішити питання мирним шляхом щодо погашення заборгованості по оплаті орендної плати, систематично порушує умови договору оренди, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Просить справу розглянути без її участі та участі позивача. Представник відповідача в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, 05.12.2019 року на адресу суду надійшла заява в якій представник відповідача зазначає, що протягом 2016, 2017 років позивачці орендна плата сплачена у розмірі значно більшому ніж передбачено договором оренди. ТОВ «Дніпроагроальянс» не відмовляється від виплати заборгованості по оплаті орендної плати у добровільному порядку. Позивачка неодноразово запрошувалася отримати орендну плату за 2018 та 2019 роки, з цією метою на її адресу направлялися рекомендовані листи-запрошення. Тому відповідач не сплатив заборгованість по орендній платі за 2018 рік і не розрахувався за 2019 рік з вини самої позивачки, яка відмовляється її отримати, чим навмисно унеможливлює погашення заборгованості та виконання договірних зобов`язань відповідачем. Також, представником відповідача надано письмові відомості від 28.11.2019 року по сплаті орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 31.07.2019 року укладений між [PERSON] та ТОВ «Дніпроагроальянс» та лист-запрошення від 28.11.2019 року про запрошення [PERSON] для отримання орендної плати за користування землею у 2018-2019 роках. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд вважає, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами у справі врегульовані нормами Конституції України, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Статтею 13 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.14 Конституції України - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Крім того, ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності…. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Отже, із наведених судом норм Конституції України вбачається, що держава Україна приділяє особливу увагу захисту права власності на землю. Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України ( 220-2004-п ). Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину, реєстр.№2-1463, серія та номер: НАН 415417 , виданий 19.06.2015, позивачка [PERSON] є власником земельної ділянки площею 9,530 га, що розташована на території Дніпропетровської області, Синельниківського району, Старовишневецької сільської ради, кадастровий номер : 1224888200:01:004:0023, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно п. 1.1 Договору оренди земельної ділянки від 31.07.2015 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Дніпроагроальянс» вбачається, що орендодавець [PERSON] надає належну їй, а орендар ТОВ «Дніпроагроальянс» приймає в строкове платне володіння і користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 9,53 га, кадастровий номер: 1224888200:01:004:0023, яка знаходяться на території Старовишневецької сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Грошова оцінка земельної ділянки становить 215 454, 02 грн. Відповідно до п. 4. 1 Договору, за кожен рік використання землі Орендар виплачує орендну плату у грошовій формі в розмірі, що становить 11 175 (одинадцять тисяч сто сімдесят п`ять) грн.. Сплачується орендна плата один раз на рік не пізніше 20 числа місяця останнього календарного року. Відповідно до п. 4.8 Договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 0,01 % несплаченої суми за кожен день прострочення. Згідно п. 12.4 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання зокрема за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Як вбачається з акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 31.07.2015 року, орендодавець [PERSON] передала, а орендар ТОВ «Дніпроагроальянс» прийняв в оренду земельну ділянку в розмірі 9, 53 га зі складом сільськогосподарських угідь: рілля - 9, 53 га. Кадастровий номер земельної ділянки: 1224888200:01:004:0023. Земельна ділянка передана у стані придатної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказаний спірний договір оренди землі від 31.07.2015 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Дніпроагроальянс» було зареєстровано 17.08.2015 року Реєстраційною службою Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Як зазначалося вище позивачка звернулася до суду, оскільки відповідачем було порушено п. 4 спірного договору оренди щодо виплати орендної плати. З наданих ТОВ «Дніпроагроальянс» відомостей від 28.11.2019 року вбачається, що між [PERSON] та ТОВ «Дніпроагроальянс» 31.07.2019 року був укладений договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 1224888200:01:004:0023, за яким розмір щорічної орендної плати складає 11175, 00 грн. ТОВ «Дніпроагроальянс» виплатило [PERSON] оренду плату: -за користування землею у 2015 року (за договором 11175,00 грн.): 21.10.2015 року - 6000, 00 грн.; 15.02.2016 року - 5175, 00 грн. Всього 11175, 00 грн. -за користування землею у 2016 році (за договором 11175, 00 грн.): 08.08.2016 року - 6000, 00 грн.; 02.11.2016 року - 6075, 00 грн.; Всього 12075, 00 грн. -за користування землею у 2017 році (за договором 11175, 00 грн.): 19.12.2017 року - 9000, 00 грн.; 22.03.2018 року - 8990, 00 грн. Всього 17990, 00 грн. За користування землею у 2018, 2019 році орендна плата не виплачувалася. Отже, з зазначених відомостей вбачається систематичне невиконання відповідачем договірних зобов`язань, а саме несвоєчасна сплата орендної плати у 2015 році (з запізненням майже на два місяці) та 2017 році (з запізненням майже на три місяці), а також повна несплата орендної плати у 2018 році. З листа - запрошення №б/н від 25.07.2019 року вбачається, що [PERSON] запрошується до офісу ТОВ «Дніпроагроальянс» для отримання орендної плати за 2018 рік, але доказів отримання зазначеного листа позивачем суду не надано. Інших відомостей, які б підтверджували запрошення позивача для отримання орендної плати не надано. З листа - запрошення №89 від 28.11.2019 року наданого представником відповідача вбачається, що [PERSON] запрошується до офісу ТОВ «Дніпроагроальянс» для отримання орендної плати, але доказів отримання зазначеного листа позивачем суду не надано. Інших відомостей, які б підтверджували запрошення позивача для отримання орендної плати або отримання [PERSON] зазначених запрошень, суду не надано. Зазначені вище обставини свідчать про систематичну несплату орендної плати, що може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі. Пунктом 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Приписами ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідно до пункту 12.4 договору оренди землі, його дія припиняється шляхом розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом. В даному випадку суд вважає, що оплата орендної плати є істотними обставинами, а її не отримання орендодавцем в повному обсязі згідно до умов договору , або несвоєчасне отримання, є істотним порушенням договірних умов, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. За таких умов доводи позивача мають правове значення для вирішення даного спору, що відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», ст.141 ЗК України, ст.651 ЦК України та умов договору є правовою підставою для розірвання цього договору. Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору оренди, обґрунтованою є й інша вимога, зокрема щодо зобов`язання ТОВ «Дніпроагроальянс» передати [PERSON] належну їй земельну ділянку загальною площею 9, 530 га, що розташована на території Старовишневецької сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області, кадастровий номер: 1224888200:01:004:0023, в стані придатному для цільового призначення, що фактично є похідною від первісної вимоги і має на меті відновлення прав позивача після розірвання вищезазначеного договору. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за оренду плату в розмірі 18 000, 00 грн., суд дійшов до висновку про часткове задоволення зазначених вимог, так як в договорі оренди землі від 31.07.2015 року розмір орендної плати зазначений - 11175, 00 грн. Розрахунок про стягнення з відповідача 0,01 % пені за порушення умов договору оренди землі позивачем не надано. Враховуючи викладене, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по виплаті орендної плати за 2018 рік в розмірі 11175, 00 грн., що відповідає умовам договору оренди землі від 31.07.2015 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Дніпроагроальянс». Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2154, 54 грн., який слід стягнути на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial