Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою Первомайського районного відділу поліції ГУНП України в Миколаївській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за порушення суб`єктом владних повноважень гарантованих Конституцією України прав та свобод людини і громадянина. Просив стягнути з держави Україна (за можливістю з порушників) на його користь сімдесят тисяч гривень матеріальної шкоди, двісті п`ятдесят тисяч гривень моральної шкоди та покласти на відповідача судові витрати. З обґрунтування позовної заяви зрозуміло, що позивач працює підприємцем на центральному ринку м. Первомайська Миколаївської області. 15 листопада 2020 р. близько 7.30 год, коли позивач прибув на центральний ринок за адресою [ADDRESS] для здійснення своєї підприємницької діяльності, він побачив, що частина ринку була перетягнута дротом з вивіскою КАРАНТИН, а особи в масках в формі поліцейських перешкоджали підприємцям потрапити на свої робочі місця. Над тими підприємцями, які вже прибули на свої робочі місця особи в масках та поліцейській формі, здійснювали психологічний тиск та погрози складання адміністративних протоколів та штрафів пов`язаних з карантином та посилались на постанову КМУ, зі змістом якої можливо ознайомитись на сайті Уряду. Особи в масках та поліцейській формі, які знаходились на території центрального ринку не підтверджували належність до органів державної влади, не підтверджували своїх повноважень та не надали жодного документу на підставі якого вони знаходяться на території ринку та які накази чи розпорядження виконують, а їх дії були більш схожі на самоуправство. З огляду на викладене позивач зробив виклик слідчо-оперативної групи по приїзду якої подав заяву про злочин. Згодом, через деякий час позивач дізнався, що його заява про злочин не була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а тому звернувся з цього приводу до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухвалою якого, 30 листопада 2020 року його скаргу було задоволено, та зобов`язано уповноважену особу Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення та розпочати досудове розслідування за заявою [PERSON] від 15 листопада 2020 р.(справа № 484/4207/20). Майже через місяць, 29.12.2020 р. не маючи ніякої інформації стосовно виконання ухвали суду від 30 листопада 2020 року по справі № 484/4207/20, позивач знову звернувся до Первомайського відділу поліції ГУНП в Миколаївькій області з запитом на публічну інформацію де просив надати відповідну інформацію Через деякий час отримав поштою листа від 31.12.2020 р. Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області, яким слідчий повідомив, що 09.12.2020 р. слідчим відділом Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області розпочато досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 12020150110001847 від 29.07.2020 за ознаками криміначьного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України. Також повідомив, що матеріали кримінального провадження направлено до Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області для прийняття рішення про визначення підслідності в порядку ст.ст.216,218 КПК України та те, що про прийняте рішення заявника буде повідомлено додатково. 21.01.2021 р. позивач звернувся до Первомайської місцевої прокуратури в Миколаївської області з запитом на інформацію з приводу наведеного вище. Відповіддю наданою йому Первомайською місцевою прокуратурою Миколаївської області від 27.01.2021 р., позивачу повідомлено, що 25.01.2021 р. у кримінальному проваджені № 12020150110001847 вже з іншою датою - від 09.12.2020 р., в порядку ст. 216 КПК України, визначено підслідність за територіальним управлінням ДБР, розташованому в місті Миколаїв. Зміст вищевикладеного, на переконання позивача, дозволяє стверджувати беззаперечний, неспростовний, юридично обґрунтований факт, що після порушення його конституційних прав, закріплених ст.25,42,43 та як наслідок (похідне) порушення ст.48 КУ (Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло), стаття 206 ККУ (Протидія законній господарській діяльності), залишення позивача в небезпеці, зупинивши будь-яке життєзабезпечення (засоби на існування), стаття 161 ККУ (Порушення рівноправності громадян залежно від їх расової, національної належності, релігійних переконань, інвалідності та за іншими ознаками), поліцейські мають відшкодовувати позивачу матеріальну та моральну шкоду в розмірі всіх своїх доходів особисто, а не за рахунок державного бюджету. Все вищевикладене спонукало позивача звернутись до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримав свої вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Відзив не подав. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити через його необґрунтованість з наступних причин. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З тексту позову та з пояснень самого позивача в судовому засіданні зрозуміло, що він просить про відшкодування шкоди завданої злочинними, на його думку, діями працівників поліції, які 15 листопада 2020 р. заборонили працювати частині підприємців, в тому числі і позивачу, на центральному ринку м. Первомайська Миколаївської області посилаючись на впроваджені Урядом карантинні обмеження через поширення коронавірусу. Отже, в даному випадку докази злочинних дій працівників поліції повинні бути зібрані в межах кримінального провадження, в наслідок проведення досудового розслідування, а у разі достатніх підстав для направлення справи до суду, то після судового розгляду кримінального провадження з подальшим постановленням обвинувального вироку. В такому випадку стягнення шкоди на користь постраждалих осіб проводиться або одночасно з розглядом кримінальної справи, або в цивільно-процесуальному порядку. В матеріалах даної справи міститься лист виконувача обов`язків керівника Первомайської місцевої прокуратури В.О. Мельничука, в якому останній роз`яснює позивачу, що він є заявником у кримінальному провадженні № 12020150110001847, від 09.12.2020 року, яке передано за підслідністю до Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві, і він, як заявник має право відповідно до ст. 60 КПК України, отримати від органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; отримувати витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань; подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи; отримати інформацію про закінчення досудового розслідування. Судом позивачу також роз`яснювалось його право звернутись до ДБР із відповідною заявою та отримати всю необхідну інформацію про хід досудового розслідування у кримінальному провадженні за його заявою, а у разі неотримання цієї інформації звернутись до суду із клопотанням про витребування або забезпечення доказів, проте позивач не скористався своїми правами. Отже в матеріалах справи є підтвердження факту звернення позивача із заявою про злочин та внесення відповідної заяви до ЄРДР, проте іншої, необхідної суду інформації або документів, на підтвердження будь яких злочинних дій за фактами, викладеними у заяві, позивачем надано не було. У ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже суд позбавлений права самостійно збирати докази, що стосуються предмета даного позову, а позивач, в порушення свого обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, не надав суду достатніх доказів на підтвердження своїх вимог. Отже слід відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь держави судовий збір за подання позову на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved