Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить заборонити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також будь-якій іншій фізичній та юридичній особі в майбутньому встановлювати дерев`яні, металеві, пластикові, а також виготовлені з будь-якого іншого матеріалу (в т.ч. стаціонарні чи мобільні) конструкції висотою вище 1 метра від землі та на відстані ближче 5 метрів від тильної стіни житлового будинку [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є співвласницею житлового будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вікна кухні (№3-2 на Плані Технічного паспорту) та житлової кімнати (№3-5 на Плані Технічного паспорту) єдині зі всіх вікон належної їй частини житлового будинку [ADDRESS] виходять на тильну сторону житлового будинку. Це зумовлено тим, що належна їй частина житлового будинку була добудована до існуючого будинку у 1996-1999 роках, як самовільне будівництво, яке в подальшому було узаконене. Решта належних їй приміщень її частини житлового будинку, розташованих у тильній стороні, мають спільну стіну із будинком [ADDRESS] , що належить відповідачам, а тому жодних вікон немає. Земельна ділянка, на якій розташований будинок відповідачів становить загальну площу 257,1 кв.м. Дана земельна ділянка за ними не зареєстрована, проте вони обгородили її сіткою. А частина, на яку виходять її вікна постійно захаращена. Позивач стверджує, що відповідачі постійно загромаджують земельну ділянку саме перед її вікнами першого поверху всякими побутовими відходами, спалюють їх на цьому ж місці, а 03.04.2019 року встановили дерев`яний щит на зовнішню сторону її вікна першого поверху, який закриває приблизно 2/3 віконного пройому та перешкоджає доступу денного світла у житлове приміщення. На неодноразові прохання про припинення самоправства відповідачі не реагують. У зв`язку із чим змушена звернутися до суду. У відзиві на позовну заяву відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги заперечують в повному обсязі. В обґрунтування покликаються на те, що позивачем не долучено допустимих доказів того, що саме вони встановили дерев`яний щит перед вікном позивача. Також покликаються на те, що в позивача немає жодних підстав вважати, що дії відповідачів в майбутньому призведуть до порушення її права власності. Просять в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечила, просила відмовити у задоволенні позову, покликаючись на ті ж обставини, які наведенні у відзиві на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, зокрема пояснила, що у зв`язку із тим, що відповідачі встановили дерев`яний щит перед її вікнами, в приміщення кімнати поступає мало денного світла, крім того, це єдине вікно кухні. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В подальшу у судові засідання не з`являлася. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, покликаючись на аргументи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, зазначивши, що позивачем не надано суду жодного доказу того, що саме відповідачі встановили перед її вікнами дерев`яний щит. Також вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту її прав, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. [PERSON] звернувшись до суду із позовною заявою просить заборонити [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також будь-якій іншій фізичній та юридичній особі в майбутньому встановлювати дерев`яні, металеві, пластикові, а також виготовлені з будь-якого іншого матеріалу (в т.ч. стаціонарні чи мобільні) конструкції висотою вище 1 метра від землі та на відстані ближче 5 метрів від тильної стіни житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Зазначений спосіб захисту права власності спрямований на попередження можливого порушення, якого на момент подання позову немає, але при цьому у власника є всі підстави вважати, що дії відповідних осіб неминуче призведуть до порушення його права. В даному випадку позивач зобов`язаний довести існування реальної небезпеки порушення його права власності в майбутньому, ким такі порушення вчинені та чи в майбутньому можуть бути вчинені. Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 11.10.2019 року у справі №61/29674св18. Позивач подаючи позовну заяву до суду, серед іншого просить заборонити іншій фізичній та юридичній особі в майбутньому встановлювати дерев`яні, металеві, пластикові, а також виготовлені з будь-якого іншого матеріалу (в т.ч. стаціонарні чи мобільні) конструкції висотою вище 1 метра від землі та на відстані ближче 5 метрів від тильної стіни житлового будинку [ADDRESS] . Разом з тим, позивачем не уточнено яким саме фізичним чи юридичним особам потрібно заборонити вчиняти певні дії і чому вона вважає, що є реальні обстави вважати, що її право може бути порушене в майбутньому. Враховуючи вищевикладене, те, що [PERSON] не навела підстав, з яких би вбачалося, що дії відповідачів в майбутньому призведуть до порушення її права власності суд приходить до висновку, що нею обрано невірний спосіб захисту свої прав. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з п.п.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таки й же висновок викладений у постанові Верховного Суду у справі №910/7164/19 від 28.05.2020 року. В ході судового розгляду встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . На підставі Договору дарування від 28.04.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за №455, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гірник І.А. [PERSON] отримала у дар від [PERSON] 30/100 ідеальних часток житлового будинку [ADDRESS] , а саме: 3-1/18,4 кв.м. - хол; 3-2/16,1 кв.м. - кухня; 3-3/5,8 кв.м. - санвузол; 3-4/2,9 кв.м. - пральня; І/19,2 кв.м. - гараж; ІІ/2,9 кв.м. -комірка; 3-5/22,5 кв.м. - житлова; 3-6/10,8 кв.м. - житлова; 3-7/1,3 кв.м. - вбиральня; 3-8/20,0 кв.м. - житлова; 3-9/3,6 кв.м. - коридор; 3-10/8,8 кв.м. - коридор. У спільному користуванні між співвласниками знаходяться ворота, позначені літерою №1, хвіртка, позначена №2, огорожа, позначена №3, огорожа, позначена №4, вимощення, позначене І. Житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, площею 0,0549 га, яка відповідно до Ухвали 9-ої сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів №621 від 27.04.2000 року передана у приватну власність [PERSON] за цільовим призначенням: «для обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] » про що 27.07.2000 року видано Державний акт на право приватної власності на землю Ш-0ЛВ №031061. Вказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 4610137500:03:002:0067. Позивач покликається, що вікна кухні (№3-2 на Плані Технічного паспорту) та житлової кімнати (№3-5 на Плані Технічного паспорту) це єдині зі всіх вікон належної їй частини житлового будинку [ADDRESS] , і вони виходять на тильну сторону житлового будинку. З матеріалів справи вбачається, що вказана частина житлового будинку [ADDRESS] була добудована до існуючого будинку як самовільне будівництво, яке в подальшому було узаконене, що стверджується наказом департаменту землеустрою та планування забудови міста від 20.06.2002 року №1610/420-07, відповідно до якого затверджено Акт державної технічної комісії від 18 червня 2002 року про готовність до експлуатації житлового будинку, після реконструкції з розширенням за рахунок добудови та надбудови на [ADDRESS] , здійсненої гр. [PERSON] на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації №190 від 07.02.1996 року і №1073 від 07.09.1999 року та проектної документації, погодженої Головним управлінням архітектури і містобудування. Вікна кухні (№3-2 на Плані Технічного паспорту) та житлової кімнати (№3-5 на Плані Технічного паспорту) належної [PERSON] частини житлового будинку [ADDRESS] виходять на земельну ділянку вільну від забудови, до якої примикає житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Позивач в обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на земельній ділянці, на якій розміщено житловий будинок [ADDRESS] відповідачі саме під вікнами належної їй частини будинку складають сміття, будівельні відходи, а також встановили дерев`яний щит, який займає 2/3 віконного пройму та перешкоджає доступу денного світла. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З листа Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 20.05.2019 року №36-1968, вбачається, що представниками районної адміністрації та ЛКП «Варшавське-407» 13.05.2019 року проведено обстеження прилеглої території будинку [ADDRESS] , якими підтверджено факт встановлення дерев`яного щита на вікно першого поверху будинку [ADDRESS] , що понижує інсоляцію житлового приміщення. При цьому співвласники будинку [ADDRESS] не реагують на прохання забрати щити. Відповідачі в свою чергу не заперечують того факту, що дерев`яний щит дійсно встановлений під вікном позивача, проте заперечують покликання [PERSON] , що це вони чи за їхньою вказівкою встановили щит. Зокрема, у відзиві на позовну заяву [PERSON] та [PERSON] стверджують, що вони є інвалідами першої групи підгрупи «Б» та потребують постійного стороннього догляду, що стверджується довідками до акту огляду медико-соціальною експертною комісією №313859 та №309529 відповідно. Зазначають, що при наявності таких захворювань вони не могли встановити дерев`яний щит. Суд не бере до уваги таких показів відповідачів, оскільки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до архівного витягу від 04.06.2019 року №954/01-36вих. Рішення №1627 Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів від 31.10.1953 року за будинковолодінням по [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 338,5 кв.м. Крім того, з технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що подвір`я загороджено огорожами, позначеними на Схематичному плані земельної ділянки за №3 (металева сітка в металевих стовпах, площею 40,7 кв.м.) та №4 (дерев`яний штахетник, площею 9,6 кв.м.) та встановлено дві хвіртки позначеними на Схематичному плані земельної ділянки за №1 та №5, а також воротами - №2. Крім того, факт огородження подвір`я будинку [ADDRESS] стверджується наявними в матеріалах справи фотографіями. З вищевказаного вбачається, що вільного доступу на подвір`я будинку [ADDRESS] окрім відповідачів ніхто немає. А тому суд вважає, що лише відповідачами могло бути поставлено щит та будівельне сміття біля вікон позивача. Системний аналіз норм матеріального права дає підстави вважати, що суть добросусідства полягає в тому, що сусіди повинні обирати такі способи використання земельних ділянок, при яких власники (користувачі) суміжних ділянок зазнають найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Суд приходить до висновку, що з метою усунення перешкод у здійсненні [PERSON] права користування своїм майном, та дотримання відповідачами правил добросусідства слід зобов`язати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] прибрати дерев`яний щит та будівельні матеріали з прибудинкової території по [ADDRESS] , які закривають вікно першого поверху будинку [ADDRESS] . А, відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн. Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Оскільки під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є інвалідами першої групи, судовий збір слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] .

Outcome: partial