Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона являється наймачем квартири [ADDRESS] на підставі ордеру виданого 04.09.1964 року на ім`я її матері [PERSON] та членів її сім`ї [PERSON] та [PERSON] . Позивач вказує, що 09.11.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано 07.06.2001 року. Позивач зазначає, що квартира не приватизована, в ній зареєстровані вона, її син [PERSON] та відповідач [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач не проживає в квартирі з жовтня 2002 року, з цього часу жодного разу квартиру не відвідував, його особистих речей в квартирі немає, жодних комунальних послуг не сплачує та інших витрат на утримання житла не несе, наміру вселятися в квартиру не має. Також вказує, що відповідач одружився та проживає в іншій сім`ї за невідомою адресою. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25.03.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 31-32). В судовому засіданні позивач підтримала позов та викладені у ньому обставини. Додатково пояснила, що відповідач фактично в квартирі не проживає з березня 1999 року, з того часу вона відповідача не бачила, місце знаходження [PERSON] їй не відоме, будь які зв`язки з відповідачем втрачені, його речі у квартирі відсутні та жодних домовленостей з відповідачем про користування квартирою немає. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Протокольною ухвалою суду від 09.10.2020 року з урахуванням думки позивача вирішено провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення, відповідно положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. 09.04.2020 року третьою особою [PERSON] до суду подано заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, вказав, що проти позовних вимог не заперечує (а.с. 37). Представник третьої особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомлено. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 04.09.1964 року на ім`я [PERSON] на сім`ю із трьох осіб, а саме: її, доньку [PERSON] та матір [PERSON] було видано ордер № 135818 на квартиру [ADDRESS] (а.с. 15 зв., 16, 17). За повідомленням позивача, в подальшому попередня нумерація будинку, яка зазначена в ордері на жиле приміщення, було змінено з номеру «1» на номер «35». З відмітки у паспорті позивача та Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 08.02.2020 року встановлено, що сторони по справі та третя особа [PERSON] зареєстровані у спірному житловому приміщенні (а.с. 9, 10, 24). Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1995 р. по 07.06.2001 р. (а.с. 19, 20). В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] з жовтня 2002 року, залишив житло добровільно, після виселення у квартирі не з`являється, квартирою не цікавиться, майнових витрат по утриманню житла не несе. Як убачається із Витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 08.02.2020 року № 11668815, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.10.2002 року (а.с. 24). На підтвердження заявлених вимог надано акт від 04.03.2020 року, підписаний сусідами позивача, засвідчений начальником ЖЕД-411, у якому зазначено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З жовтня 2002 року він жодного разу не відвідував вказану квартиру, не проживав у квартирі, особистих речей гігієни, одягу та будь яких інших речей [PERSON] не виявлено. Також в акті вказано, що при неодноразовому відвідуванні квартири [ADDRESS] громадянина [PERSON] жодного разу не бачили (а.с. 23). Отже, судом встановлено, що відповідач у спірній квартирі постійно не проживає з жовтня 2002 року по даний час, його майно там не знаходиться, спірним житлом [PERSON] не цікавиться, будь які домовленості між сторонами з приводу користування житловим приміщенням відсутні, витрати по утриманню житла відповідач не несе, перешкод відповідачу у користуванні жилим приміщенням не чинилось, залишив житло [PERSON] добровільно та по даний час ним не цікавиться, наміру вселитися та проживати у квартирі не виявляє. Згідно ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 зі змінами, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином судом встановлено, що відповідач постійно не проживає у квартирі [ADDRESS] без поважних причин більше шести місяців. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано. За викладених обставин заявлені вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 840,80 грн. (а.с. 7).

Outcome: approved