Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, який в ході судового розгляду уточнила, та остаточно просила визнати факт прийняття спадщини її бабусею [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , в цілому за чоловіком [PERSON] , померлим [INFO] , та зменшити обов`язкову частку відповідача [PERSON] у спадщині, що відкрилась після смерті [PERSON] . У позовній заяві та відповіді на відзив позов мотивує тим, що [INFO] померла її бабця [PERSON] , яка склала на її ім`я заповіт на все належне майно. Її бабця [PERSON] та дід [PERSON] були подружжям та співвласниками квартири [ADDRESS] . [PERSON] помер [INFO] , із заявами про прийняття спадщини після його смерті ніхто не звертався, однак на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка постійно проживала із ним на час відкриття спадщини. Відповідач [PERSON] (батько позивача) на момент смерті [PERSON] зі своїми батьками у квартирі [ADDRESS] тривалий час не проживав, хоч і був зареєстрованим за вказаною адресою, оскільки з 2003 року фактично проживав зі своєю дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , 2001 р.н., в [ADDRESS] . Тому він не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , а єдиним спадкоємцем майна останнього була її бабця [PERSON] . Встановлення відповідного факту необхідне їй для прийняття спадщини, оскільки від нього безпосередньо залежить обсяг її прав як спадкоємця майна у спірних правовідносинах, а відповідач відповідний факт у нотаріуса заперечує. Правові підстави для зменшення обов`язкової частки відповідача [PERSON] у спадковому майні після смерті його матері [PERSON] (бабці позивача) пов`язані із тим, що протягом життя останньої відповідач не надавав їй жодної матеріальної та моральної підтримки, хоч вона була непрацездатною з 1992 року, зловживав алкогольними напоями, ніде не працював, комунальні платежі у квартирі ніколи не оплачував. Після переїзду з дружиною в с. Трибоківці практично не спілкувався із батьками, не вітав їх навіть на день народження, не заходив у гості, коли приїжджав у м. Львів, догляд за його непрацездатними батьками здійснювала виключно їх онука, позивач у справі. Представник відповідача подав відзив на позов та заперечення, в яких проти позову заперечив, вказавши, щовідповідач [PERSON] зареєстрований та постійно проживав у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017. Крім того, його мати [PERSON] за життя не зверталася із заявою до суду про встановлення факту прийняття нею спадщини в цілому за чоловіком [PERSON] , померлим [INFO] , та не оспорювала факт прийняття спадщини відповідачем після смерті батька. А тому позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявлення відповідної вимоги. В частині вимог про усунення від права на спадщину та уточненої вимоги про зменшення обов`язкової частки відповідача у спадковому майні зазначив, що така не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, а останній мав можливість її надавати, проте ухилявся від обов`язку щодо її надання. При цьому відповідач надавав своїм батькам посильну допомогу та догляд, однак в останні роки життя своєї матері та на час її смерті він сам у зв`язку з важкою хворобою та інвалідністю потребував стороннього догляду та допомоги. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали із аналогічних викладеним у позовній заяві та інших поданих ними заявах по суті спору підстав. Відповідач та його представники у судовому засіданні проти позову заперечили із аналогічних викладеним у поданих по суті спору заявах підстав. Третя особа не з`явилася у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, просила розглядати справу у її відсутності. З врахуванням наявних у справі доказів суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи. Позовна заява надійшла до суду 22.12.2017. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 21.02.2018 відкрито провадження у справі. Представниками сторін подані відзив, відповідь на відзив та заперечення. Ухвалою суду від 07.09.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Всі наявні у справі докази були надані сторонами або витребувані за їх клопотанням судом. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що стверджується копіями відповідних документів із матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , що позивач [PERSON] є спадкоємцем її бабусі [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , згідно із заповітом від 16.10.2014, посвідченим приватним нотаріусом Моргун О.С. Вона вчасно 24.11.2017 звернулася до Четвертої Львівської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Крім неї, із заявою про прийняття спадщини 05.12.2017 звернувся син померлої [PERSON] , який, будучи інвалідом ІІ групи, є спадкоємцем за законом, що має право на обов`язкову частку у спадщині. До складу спадщини входить частка у квартирі [ADDRESS] . Зазначена квартира на праві спільної сумісної власності належить відповідачу [PERSON] та його померлим батькам [PERSON] , [PERSON] . В квартирі станом на час розгляду справи судом проживає позивач із сином, 2007 р.н., що підтверджується ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017. Також у квартирі на даний час зареєстрований, однак не проживає відповідач [PERSON] , що підтверджується поясненнями сторін. Також на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України до складу спадщини входить частка зазначеної квартири, яку [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки була зареєстрована та проживала разом із ним на момент його смерті, що підтверджується довідкою ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017, поясненнями сторін (зазначена обставина не оспорюється сторонами) та показаннями свідків, допитаних у суді. Водночас, спірним і таким, що підлягає доказуванню є факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] в цілому (і відповідно неприйняття її відповідачем [PERSON] ), з приводу чого позивачем заявлено позовну вимогу, яка відповідачем заперечується, а тому підлягає розгляду суді в порядку позовного провадження. Зокрема, як вбачається із спадкової справи, після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців із заявами про прийняття спадщини не звертався. Лише після смерті [PERSON] 12.12.2017 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] звернувся відповідач [PERSON] , мотивуючи її тим, що проживав із спадкодавцем в спадковій квартирі на час відкриття спадщини. Як встановлено судом, що підтверджується довідкою ЛКП «Господар» № 6276 від 04.12.2017, відповідач на момент смерті [PERSON] дійсно був зареєстрований з останнім у квартирі [ADDRESS] . Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судами встановлено, що між сторонами існує спір про право на спадкове майно. Заявляючи вимогу про встановлення факту прийняття спадщини померлою [PERSON] в цілому після смерті [PERSON] , що одночасно означає факт її неприйняття відповідачем [PERSON] , позивач доводила, що останній постійно не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Статтею 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Відповідно до частини першої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Частиною першою статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 зазначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами статті 29, частини другої статті 1221 ЦК України. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У Постановах Верховного Суду від 27.03.2019 (справа № 717/1470/16-ц), від 31.07.2019 (справа № 722/276/17), від 19.11.2019 (справа № 645/2697/17-ц), від 19.11.2019 (справа № 645/2697/17-ц) зроблено висновок, що факт постійного проживання (непроживання) особи у певному місці як підстава виникнення (невиникнення) у неї права на спадкування не пов`язаний із місцем її реєстрації, яке може не збігатися із місцем фактичного постійного проживання. Виникнення спадкових прав у спадкоємця пов`язується саме з фактом його спільного фактичного проживання із спадкодавцем на момент смерті останнього. За результатами судового розгляду, зокрема проведеного допиту свідків, судом встановлені фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення. Так, судом встановлено, що відповідач періодично не проживав разом із батьками у квартирі [ADDRESS] , починаючи з 2003 року, а з 2006 року остаточно переїхав на постійне місце проживання до іншого населеного пункту в [ADDRESS] , разом зі своєю дружиною [PERSON] та сином, 2001 р.н., який, зокрема, за вказаною адресою пішов у 1 клас школи. Зазначена обставина підтверджується не лише показаннями свідків, допитаних за клопотанням сторони позивача, а й свідків, допитаних за клопотанням сторони відповідача, зокрема, сестра його дружини [PERSON] повідомила суду, що в селі відповідач постійно проживає з 2006 року. Відповідач під час його допиту як свідка 07.07.2017 у матеріалах кримінального провадження № 120171400400001705 від 06.07.2017, витребуваних судом, аналогічно підтвердив, що проживає у селі протягом 10 років. Із урахуванням встановлених обставин у справі відповідач є таким, що відповідно до частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України не прийняв спадщину після смерті свого батька [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини постійно не проживав разом із спадкодавцем, у визначений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини не подавав. Таким чином, доведеним є факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] в цілому. Доводи відповідача, що його мати [PERSON] за життя не зверталася із заявою до суду про встановлення факту прийняття нею спадщини в цілому за чоловіком [PERSON] , померлим [INFO] , та не оспорювала факт прийняття спадщини відповідачем після смерті батька, а тому позивачем пропущено строк позовної давності щодо заявлення відповідної вимоги, є необґрунтованими. Як уже було встановлено судом, про порушення свого права позивач (її попередник у спірних правовідносинах [PERSON] ) дізналася (могла дізнатися) лише з 12.12.2017 - часу звернення відповідача до нотаріуса із завою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , яку він мотивував фактом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До цього відповідач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. А тому строк позовної давності позивачем за цією вимогою не пропущено. Стосовно позовної вимоги про зменшення обов`язкової частки відповідача у спадковому майні суд виходить із наступного. Як встановлено судом, позивач в силу ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, яка гарантується непрацездатному сину та спадкується, незалежно від змісту заповіту, в розмірі половини частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Тлумачення абзацу другого частини першої статті 1241 ЦК України свідчить, що зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині можливе з урахуванням (а) характеру відносин між спадкоємцями і спадкодавцем; (б) наявності інших обставин, що мають істотне значення. З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] була інвалідом ІІ групи та потребувала сторонньої допомоги. Таку допомогу їй переважно надавала позивач. Стосовно відносин між матір`ю та сином свідки сторін надали суду протилежні показання. Зокрема, свідки, допитані за клопотанням позивача, вказували на повну відсутність контакту між ними, натомість свідки, допитані за клопотанням відповідача, вказували, що такий контакт періодично мав місце, а мати та син цікавились життям та здоров`ям один одного. Незважаючи на недоведеність цієї обставини, суд вважає, що в останні роки життя матері стан здоров`я позивача, який також є інвалідом ІІ групи та потребував довготривалого лікування, об`єктивно перешкоджав йому приймати участь у догляді за нею. За цих обставин, суд не вбачає правових підстав для зменшення розміру частки відповідача у спадковому майні. При цьому в уточненій позовній заяві всупереч вимогам змагальності та диспозитивності відсутні позовні вимоги щодо конкретного розміру частки, на яку слід зменшити обов`язкову частку відповідача у спадковому майні, та відповідні обґрунтування розміру належної йому, на думку позивача, частки. Таким чином, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Outcome: partial