Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом у якому, остаточно, просить стягнути з відповідача [PERSON] - 7411,78 грн. пені за прострочення сплати аліментів. Свій позов мотивує тим, що вона є стягувачем аліментів на спільних з відповідачем синів: Андрія, [INFO] та Артема, [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку. Однак згідно розрахунку державного виконавця за боржником накопичилася заборгованість по несплаті аліментів станом на 09.12.2013р. – 24376,40 грн. Також вона (позивач) має право на стягнення з відповідача неустойки згідно вимог ст.196 СК України, оскільки заборгованість по аліментах виникла саме з вини платника аліментів згідно рішення суду, яка за період з 10.06.2010р. по 01.12.2013р. становить 7411,78 грн. У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач у суд не з'явився, проте у письмових запереченнях позову не визнає через відсутність його вини з приводу виникнення заборгованості по аліментах адже він не має офіційної роботи за місцем реєстрації. Він періодично та частково, по мірі фінансової можливості, сплачував аліменти. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей – синів: Андрія, [INFO] та Артема, [INFO] (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що згідно виконавчого листа № 2-1027 від 26.06.2010р., виданого Прилуцьким міськрайонним судом із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання синів: Андрія, [INFO] та Артема, [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку і до повноліття дітей (а.с. 7). Відповідно до вимог ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Про заборгованість відповідача по сплаті аліментів свідчать розрахунки державного виконавця. Так, заборгованість платника аліментів [PERSON] по виконавчому листу № 2-1027 від 26.10.2010р. за період з 10.06.2010р. по 01.12.2013р. становить 24376,40 грн. (а.с. 7, 15, 16). Даний розрахунок заборгованості державного виконавця відповідачем неоспорюється та не оскаржений в установленому законом порядку. Про необхідність сплати аліментів та заборгованості по таких платежах відповідач був обізнаний і погашення заборгованості по аліментах проводив по мірі фінансової можливості добровільно. Згідно приписів ст.196 СК України відповідачем не було доведено наявність об'єктивних та незалежних від боржника обставин, через які він не мав можливості вчасно сплачувати аліменти, відсутність же у нього матеріальної спроможності здійснювати означені виплати положеннями ч.1 ст.196 СК України не віднесена до переліку кваліфікуючих чинників, які мають враховуватись судом при вирішенні питання про право одержувача аліментів на стягнення неустойки, тому заперечення відповідача в цій частині є безпідставними. За таких обставин, розглядаючи наявність заборгованості по сплаті аліментів (відповідні розрахунки держвиконавця боржником не були оскаржені), вину платника (відповідача) в її виникненні, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів обґрунтовані матеріальним законом, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що з 10 червня 2010 року по 01 грудня 2013 року це той період на протязі якого, з вини відповідача, виникла заборгованість по сплаті аліментів. Тому суд погоджується із проведеним позивачем розрахунком неустойки, який становить 7411,78 грн. і який не спростовано відповідачем (а.с. 4). Задовольняючи таким чином, повністю позовні вимоги з відповідача в дохід держави необхідно стягнути 229,40 грн. судового збору.

Outcome: approved