Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Позивач не в змозі самостійно забезпечити достатній та належний рівень, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Посилаючись у позові на те, що відповідач працює не офіційно, має постійний дохід, розмір якого позивачу невідомий, але їй відомо, що відповідач для своєї роботи використовує автомобіль, що був придбаний ними у період шлюбу, і який він залишив собі, щомісяця на утримання дитини, її повноцінного харчування, виховання, відвідування різноманітних дитячих культурних і спорт них заходів нею витрачається 4000 грн., крім того, потрібного врахувати витрати на навчання, одяг та оздоровлення, , у позові й заявлено відповідну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 4 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання учасники справи не зявилися; надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач в окремо наданій суду заяві повідомила про те, що позов підтримую повністю, та просила його задовольнити; відповідач позов визнав частково, зазначивши, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. щомісяця, оскільки на теперішній час не працює. Дослідив докази в межах заявлених вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, виходячи з наступного. Як встановлено судом, відповідач та позивач є батьками дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.6), яка проживає разом із позивачем, що не заперечувалося сторонами. Відповідач мешкає окремо від дитини, офіційно не працює. Спірні правовідносини виникли із обовязку батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини, оскільки сторони не досягли згоди з означеного питання. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Частково задовольняючи вимоги позову (в розмірі 1 500,00 грн.), суд керується тим, що відповідач визнав свій обовязок щодо утримання дитини, втім, на даний час він відповідач не працює і не в змозі сплачувати аліменти в розмірі 4 000,00 грн., а позивач, в свою чергу не надала доказів зворотного, не заявляла клопотань в порядку, визначеному ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову; на виконання п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial