Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Напіна» про стягнення заробітної плати, збитків та моральної шкоди. В позові зазначила, що перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 1 березня 2005 року до 12 січня 2015 року, працюючи на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи. Наказом № 2 від 12.01.2015 року звільнена за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати, яку позивач отримувала не у повному обсязі на протязі кількох років, що передували звільненню, на час звільнення обчислювалась сумою в 7258 грн. 18 коп., яка у сумі 2195 грн. 35 коп. була добровільно виплачена відповідачем вже після звільнення позивача. Решта суми в розмірі 5062 грн. 83 коп. була стягнута на підставі судового наказу. Остаточний розрахунок відповідачем був проведений 12 листопада 2015 року. Таким чином, кількість днів затримки розрахунку при звільненні становить 209 днів, а середньоденний заробіток обчислюється сумою в 54 грн. 96 коп. Обчислена в такий спосіб середня заробітна плата за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 11486 грн.64 коп., яку позивач у відповідності до ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача. Крім зазначеної суми, позивач просить стягнути з відповідача на її користь втрати від інфляції за період з 1 липня 2013 року по січень 2015 року у сумі 4547 грн. 71 коп., а також 3000 грн. моральної шкоди. Моральну шкоду пояснює емоційними переживаннями через позбавлення її права на отримання заробітку за виконану роботу, які посилюються через усвідомлення неможливості за вказаних обставин організовувати гідну життєдіяльність в умовах фінансової самостійності, через відсутність власних коштів для лікування хронічного серцево-судинного захворювання, вимушені звернення до родичів і сторонніх осіб за отриманням позики. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позову, просить про його задоволення. Представник відповідача позов визнала частково. Не заперечує проти стягнення з субєкта господарювання грошових коштів в якості компенсації втрати частини заробітку, а також середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Вимоги про відшкодування моральної шкоди знаходить такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів наявність цієї шкоди та її перебування у причинному звязку з винними діями відповідача, оскільки не надала ані боргових розписок на підтвердження своїх доводів про отримання грошей в позику, ані медичних довідок про її звернення до закладів охорони здоровя після 2013 року, а ті епікризи, що надані нею, відносяться до 2012 року. До того ж захворювання, чия течія, за твердженнями позивача, ускладнилася емоційними переживаннями [PERSON], є хронічним і вочевидь не виникло в період, що відноситься до її звільнення з роботи. Крім того, представник просить ухвалити в рішенні суду про розстрочення його виконання на 18 місяців зі сплатою щомісяця на користь позивача 891 грн., оскільки відповідач має дебіторську заборгованість за виконані роботи, які їх замовниками не оплачуються протягом тривалого часу, що зумовило звернення відповідача до господарського суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, розгляд якої триває в теперішній час. У звязку з викладеним просить про часткове задоволення позову. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідка [PERSON], зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Напіна» з 1 березня 2005 року до 12 січня 2015 року, працюючи на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи (а. с. 14). Наказом № 2 від 12.01.2015 року звільнена за угодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а. с. 15). Заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати, яку позивач отримувала не у повному обсязі на протязі кількох років, що передували звільненню, на час звільнення обчислювалась сумою в 7258 грн. 18 коп. (а. с. 11). Частина заборгованості, яка не була сплачена відповідачем добровільно, у сумі 5062 грн. 83 коп. була стягнута з відповідача на користь [PERSON] на підставі судового наказу від 21.10.2015 року (а. с. 16). Згідно із п. 1 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а в силу ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За змістом ст. 34 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться в тому ж місяці, уякому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. В силу ч. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року на підставі індексу інфляції проводиться, зокрема, нарахування індексації заробітної плати. . На думку суду, позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати підтверджені дослідженими доказами, які є достовірними, допустимими, належними до предмету спору, такими, що дають підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання позову у вказаній частині представником відповідача, яка наділена усіма правами сторони цивільного процесу, не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову в частині стягнення заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати і його задоволення. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає їх ґрунтовними, оскільки в силу ст. 2371 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Емоційні переживання позивача, яка є особою похилого віку, страждає хронічним серцево-судинним захворюванням, лікування якого може бути ефективним лише на тлі психологічної врівноваженості, що є запорукою стабільної течії хвороби, перебувають у прямому причинному звязку з діями відповідача, проте суд вважає, що відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн. є домірною компенсацією психологічних страждань позивача і відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості. Відповідно до ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Так як за змістом положень цивільного процесуального законодавства, що регулює процесуальні питання, повязані із виконанням рішень, суд може розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках за наявності обставин, що утруднюють його виконання, суд не вбачаючи таких обставин, не знаходить підстав для задоволення заяви представника відповідача про розстрочку виконання рішення, що не позбавляє його права звернутися до суду з відповідною заявою під час виконання судового рішення. Не спростовує такий висновок суду і надана суду копія ухвали господарського суду Запорізької області про порушення провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Напіна» до товариства з обмеженою відповідальністю «Корнер Сервіс» про стягнення 170436 грн. 37 коп., оскільки цей документ лише підтверджує наявність спорів у субєкта господарювання з іншими субєктами правовідносин, і жодним чином не свідчить про наявність обставин, що можуть утруднити виконання рішення. На користь такого умовиводу суду свідчать і показання допитаного в якості свідка директора товариства з обмеженою відповідальністю «Напіна» [PERSON] про покращення фінансової ситуації в товаристві, починаючи з 2015 року. Судовий збур, пільги щодо сплати яких має позивач, у відповідності до правил цивільного процесуального законодавства при ухваленні рішення мають бути стягнутими з відповідача.

Outcome: partial