Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності за набувальною давністю на 1/9 частку квартири [ADDRESS], оскільки вона користується всією квартирою за зазначеною адресою, а вказана частка квартири належить матері її чоловіка [PERSON], яку остання успадкувала після смерті її сина та право власності на яку не зареєстровано в звязку із її смертю. Від позивача надійшло клопотання прос слухання справи за її відсутністю, позов підтримує в повному обсязі. Від представника відповідача надійшла заява про слухання справи за його відсутністю, прийняття рішення за наявними матеріалами у справі та відповідно до норм чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1998 року. Вказане підтверджується також довідкою комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07.12.2017 року №3406, якою повідомлено про те, що станом на 29.12.2012 року власниками вказаної вище квартири є [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 22.05.1998 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 16.06.1998 року. 11 січня 2000 року помер чоловік позивача [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії І-ЖС №151602. За такого, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/9 частки вказаної квартири. 26 квітня 2003 року помер син позивача [PERSON], свідченням чого є свідоцтво про смерть серії 1-ФП №153170. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 4/9 частки квартири [ADDRESS], яку успадкувала позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 04.07.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №1-522. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за Кпозивачем на праві власності зареєстровано 1/9 та 4/9 часток на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину від17.06.2014року та від 04.07.2014року відповідно. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.06.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2-131, спадкоємцями 1/3 частки квартири [ADDRESS], що належали спадкодавцю [PERSON], є його дружина [PERSON], його мати [PERSON] та його син [PERSON] Таким чином, 5/9 часток належить позивачу в порядку спадкування після смерті чоловіка та сина, 1/3 частка на підставі приватизації, а право власності на спірну 1/9 частку квартири ні за ким не зареєстровано. З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 07.12.2017 року вбачається, що 05 червня 2003 року померла мати чоловіка позивача [PERSON]. Згідно витягу зі Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 07.12.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на майно [PERSON], померлої 05 червня 2003 року, оскільки не надано ні документів, які підтверджують спорідненість заявниці з померлою, ні заповіту, ні документів, які необхідні для встановлення місця відкриття спадщини, а також факту прийняття спадщини. Як вбачається із довідки Миколаївського учбово-виробничого підприємства від 04.12.2017 року №91, позивач є власником особового рахунку квартири [ADDRESS], зареєстрована та проживає у цій квартирі з 1968 року. Довідкою цього ж підприємства від 01.12.2017 року №90 повідомлено про те, що позивач дійсно проживає у вказаній квартирі та сплачує комунальні послуги, заборгованості по оплаті комунальних послуг станом на 01.12.2017 року не має. Статтею 328 Цивільного кодексу України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно із розясненнями, що містяться в п. 11 цієї Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 Цивільного кодексу України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Приймаючи до уваги, що позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується спірною часткою квартири протягом більше чотирнадцяти років, право власності на яку на ні за ким не зареєстровано, наявні підстави для визнання за нею права власності на спірну частку квартири за набувальною давністю, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. ст. 328, 335, 344 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved