Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 66,0 кв.м. та житловою площею 44,9 кв.м. разом з прибудинковими спорудами: погрібом, сараєм, вбиральнею, цистерною та огорожею, а також Ѕ частину прибудинкової земельної ділянки площею 0,0619 га, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок та присадибну земельну ділянку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ був виданий після смерті спадкодавця, та рекомендовано звернутись до суду з питанням визнання права власності в порядку спадкування за законом. Таким чином позивачка не має можливості набути спадщину в порядку передбаченому ст.1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку. У зв`язку з вище викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивач не з`явилася, але згідно телефонограми на позові наполягала, просила її задовольнити у повному обсязі та слухати справу у її відсутність (а.с.61). Відповідач до судового засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення слухання справи не надходило. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частин 3 ст. 128 ЦПК України (а.с. 54, 61, 64), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивач не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25.07.2007 року (а.с. 10). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.09.1984 року, [PERSON] - чоловік позивача [PERSON] (а.с. 15). Позивачка звернулася із заявою до Біляївської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини на земельну ділянку, однак листом №4558/02-14 від 20.10.2015 року (а.с. 11) їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за закономна житловий будинок та земельну ділянку, у зв`язку з тим, що правовстановлюючий документ на житловий будинок був виданий після смерті спадкодавця, також невідповідністю державного акту на землю та рекомендовано звернутись до суду з питанням визнання права власності в порядку спадкування за законом. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 26.05.2008 року (а.с. 12). Тобто правовстановлюючий документ на житловий будинок під [ADDRESS] , виданий після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Державну реєстрацію права власності було здійснено 02 липня 2008 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19373987, виданим Біляївською філією КП «ОМБТІ та РОН» (а.с. 13). Згідно виписки В.Дальницької сільської ради №1083 від 24.06.2020 року, вбачається, що згідно із записами погосподарської книги Великодальницької сільської ради головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , який помер [INFO] . На земельній ділянці площею 0,0614 га, яка знаходиться в приватній власності розташований житловий будинок з надвірними спорудами (а.с. 14). Крім позивачки спадкоємцем першої черги є син - відповідач по справі [PERSON] , згідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.1985 року, де батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 16). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ОД №008062 від 17.10.1997 року, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,15 га, яка розташована на території [ADDRESS] (а.с. 17). На вказаному державному акті на землю серії ІІ-ОД №008062 від 17.10.1997 року, міститься відмітка державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезик В.А. про те, що 13.12.2006 року за реєстровим №2-4737 частину земельної ділянки розміром 0,0881 гектарів від загальної площі земельної ділянки 0,15 гектарів, [PERSON] продав [PERSON] . Відповідно до звіту про незалежну оцінку ринкової вартості житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, ринкова вартість становить 71209,00 грн. (а.с. 18). Як вбачається зі спадкової справи №912/2007 року, позивачка є спадкоємцем за законом на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті - [PERSON] , померлого [INFO] , інших спадкоємців немає (а.с. 30-47). Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Таким чином, визнання права власності є самостійним майновим правом та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову зареєструвати вказане майно, не може бути захищене в інший спосіб. Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно положень ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно зі статтею 81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Суд звертає увагу на те, що право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації і виникає з моменту державної реєстрації, відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок та земельну ділянку у померлого спадкодавця унеможливлює спадкоємцю оформити свідоцтво про право на спадщину, тому позивач змушена була звернутись з позовом до суду. Разом з тим, сукупність всіх вищезазначених документів дає підстави на підтвердження права власності померлого [PERSON] на спірне майно. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінивши зібрані докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню.

Outcome: approved