Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати виконаним в повному обсязі основне зобов`язання за кредитним договором №382 від 17.09.2004 р., укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит»; визнати припиненою з 06.06.2016 р. іпотеку за Іпотечним договором, укладеним між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 17.09.2004 р., відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] ; зняти обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке було накладено в рамках іпотечного договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Палєвою О.М. 17.09.2004 р. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 17.09.2004 р. між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір №382, відповідно до умов якого позивачу було надано цільовий кредит на придбання нерухомого майна, а саме, квартиру [ADDRESS] , в розмірі 9\~760 доларів США з наступними умовами: річна ставка відсотку - 12,0%; - місячний ануїтетний платіж - 118,00 дол.США.; місячна комісійна винагорода - 130,00 грн.; строк виконання - 17.09.2019 р. (період 15 років). В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між позивачем та банком було укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно: квартира [ADDRESS] . З моменту укладення Кредитного договору вона сумлінно та своєчасно, у встановленому Кредитним договором порядку протягом 11 років сплачувала кредит (тіло, проценти та комісію). У листопаді 2015 року вона отримала від Державної іпотечної установи повідомлення про відступлення прав вимоги, згідно якого їй повідомили, що 17.09.2015 р. постановою НБУ за №612 Банк було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення Бану з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації Банку. Зазначена обставина призвела до набрання 17.09.2015 р. чинності Договору відступлення права вимоги №17/4-В, укладеного 11.02.2015 р. між ДІУ та Банком, в частині відступлення Банком та набуття ДІУ всіх прав вимоги за іпотечними кредитами, у тому числі по іпотечному кредиту за яким позивач є позичальником. Також в повідомленні їй було запропоновано: утриматися від оплати коштів в погашення боргу на рахунки Банку, звернутись з ДІУ для узгодження подальших заходів щодо заборгованості за Кредитним договором, отримати в Банку довідку про поточний стан заборгованості за Кредитним договором та отримати правовстановлюючі документи на майно передане в іпотеку. 27.11.2015 р. позивач звернулась до Банку з листом, в якому зазначила, що отримала лист ДІУ про відступлення прав вимоги та попросила надати їй довідку про стан її заборгованості за кредитним договором, а також надати інформацію щодо процедури отримання правовстановлюючих документів на майно передане нею в іпотеку. Також 28.12.2015 р. аналогічний лист було надіслано нею на ім`я уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку. У відповідь на її лист від 27.11.2015 р. Банк, за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку, повідомив її, що повідомлення ДІУ від 15.10.2015 р., щодо відступлення прав вимоги за іпотечним договором від Банку до ДІУ, було отримано нею внаслідок дій ДІУ, що не були узгоджені з тимчасовою адміністрацією Банку та наразі оскаржуються Банком. Тимчасовою адміністрацією Банку та ДІУ вживаються спільні заходи щодо узгодження взаємної позиції, результати яких будуть повідомлені позичальникам пізніше. При цьому подальша сплата нею залишку заборгованості за кредитним договором може відбуватися як через установи Банку, так і за реквізитами, вказаними у повідомленні ДІУ, також вона має можливість звернутись до Банку з метою дострокового погашення свого іпотечного кредиту. У відповідь на її лист від 28.12.2015 р. Банк, за підписом директора департаменту стягнення роздрібної заборгованості повідомив її, що з 18.12.2015 р. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про переведення Банку на стадію ліквідації. По суті її звернення, повідомив, що зобов`язання сторін за Кредитним договором залишились на незмінних умовах, які діяли на момент підписання кредитного договору. З метою уникнення порушення умов зобов`язання та збільшення заборгованості за Кредитним договором - запропонував продовжити внесення щомісячних платежів, при цьому повідомив суму простроченої заборгованості по кредиту. 15.01.2016 р. у відділенні №131 Банку за адресою м. Харків, вул. Героїв Праці, 28, вона отримала Інформацію про заборгованість по кредиту за кредитним договором №382 від 17.09.2004 р., згідно якої станом на 15.01.2015 р. заборгованість складала: заборгованість по тілу кредиту 1\~926,09 доларів США, заборгованість по процентам (нараховані по 31.12.2015 р. включно) 39,95 доларів США, заборгованість по тілу кредиту та процентам 1\~966,04 доларів США, заборгованість по щомісячній комісії (нараховані по 31.12.2015 р. включно) 260 грн.; заборгованість по пені (нараховані по 14.01.2016 р. включно) 849,37 грн. 29.01.2016 р. з метою сумлінного та своєчасного виконання зобов`язань за Кредитним договором нею було направлено на адресу ДІУ лист, в якому вона попросила повідомити: можливість на пільгових умовах єдиноразового остаточного погашення заборгованості за кредитним договором; можливість та умови отримання оригіналів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки; умови після погашення заборгованості зняття застави на предмет іпотеки; порядок дій у разі можливості здійснення вищезазначених умов. Аналогічний лист від 29.01.2016 р. вона також направила на ім`я уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Банку. У відповідь на її лист від 29.01.2016 р. вона отримала лист ДІУ, згідно якого ДІУ повідомило, що оскільки платежі у погашення заборгованості за Кредитним договором на рахунки ДІУ не надходили, що свідчить про її відмову в укладенні змін до Кредитного договору, її лист переданий на розгляд Банку. Від Банку вона отримала листи від 25.02.2016 р., згідно якого Банк повторно зазначив, що зобов`язання сторін за Кредитним договором залишились на незмінних умовах, які діяли на момент підписання Кредитного договору. З метою уникнення порушення умов зобов`язання та збільшення заборгованості за Кредитним договором, запропонував продовжити внесення платежів по Кредитному договору, повідомив суму простроченої заборгованості. Також Банк зазначив, що після повного погашення кредитної заборгованості, вона матиме можливість отримати оригінали правовстановлюючих документів на предмет, а також зняття обтяження на предмет іпотеки; від 04.03.2016 р., згідно якого Банк повідомив, що питання, щодо можливості на пільгових умовах єдиноразового остаточного погашення заборгованості за кредитним договором передане на розгляд Кредитного комітету. Про його результати її буде повідомлено додатково. 14.04.2016 р. на ім`я ДІУ нею було подано клопотання про надання відповіді на питання щодо виконання нею умов Кредитного договору. Аналогічне клопотання 08.04.2016 р. нею також було направлено на адресу Банку. У відповідь на її лист від 14.04.2016 р. вона отримала лист ДІУ, в якому ДІУ зазначило, що права кредитора і іпотекодержателя перейшли до ДІУ в день віднесення Національним банком України до категорії неплатоспроможних Банку з відповідно до умов п.2.1 Договору про відступлення права вимоги. Зважаючи на зазначену відповідь ДІУ, а також все попереднє листування з ДІУ та Банком, позивач 25.04.2016 р. здійснила на рахунок Банку погашення залишку тіла кредиту за Кредитним договором в загальній сумі 2 039,87 дол. США, а також комісії в сумі 650,00 грн. А 06.06.2016 р. у зв`язку з відмовою Банку врегулювати питання щодо не нарахування штрафних санкцій, сплатила на рахунок Банку пеню по Кредитному договору в сумі 8\~873,84 грн. 23.06.2016 р. позивач отримала лист Банку, який підтверджує, що станом на 23.06.2016 р. заборгованість за Кредитним договором у неї відсутня та зобов`язання виконані в повному обсязі, а 07.07.2016 р. за актом прийому-передачі Банком їй були передані оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки на належну їй квартиру [ADDRESS] . 01.09.2016 р. вона звернулась до ДІУ з клопотанням припинити іпотеку нерухомого майна належної їй квартири та виключити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з виконанням нею в повному обсязі зобов`язань за Кредитним договором. 27.09.2016 р. позивач отримала відповідь ДІУ, в якому зазначено, що п. З ст. 1049 ЦК України передбачено, що зобов`язання вважається виконаним в разі зарахування грошових коштів на рахунок кредитора, тобто ДІУ. Тому припинення іпотеки нерухомого майна та виключення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з повним виконанням зобов`язань за Кредитним договором буде здійснено ДІУ після повного врегулювання відносин між ДІУ та Банком відповідно до Мирової угоди, у тому числі після перерахування Банком коштів на поточний рахунок ДІУ, сплачених нею починаючи з 18.09.2015 р. З доводами ДІУ позивач не погоджується, вважає дії ДІУ, в частині відмови визнання виконаним нею належним чином зобов`язання за кредитним договором, а іпотеки припиненою та зняття арешту (заборони обтяження) з належного їй нерухомого майна, такими, що порушують її законні права та інтереси. Заяви, клопотання; інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо): не застосовувалися. \~ \~ \~ \~Відповідач Державна\~іпотечна установа\~надало відзив\~на позов,\~в якому\~просить відмовити\~у задоволенні\~позову посилаючись\~на те,\~що починаючи з 17 вересня 2015 р. позичальник повинен був виконувати зобов`язання за Кредитним Договором та сплачувати платежі в рахунок погашення кредиту тільки на реквізити Державної іпотечної установи, про що був належним чином повідомлений, але на поточний рахунок Державної іпотечної установи за період з 17 вересня 2015 року по 25 листопада 2019 року від позичальника за Кредитним Договором № 382 від 17.09.2004 р. грошових коштів не надходило, що призвело до заборгованості в розмірі 138 152,10грн., Суд, дослідивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17 вересня 2004 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено кредитний договір №382. У відповідності до умов Договору Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 9760,00 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,0 процентів річних та з кінцевим терміном повернення кредитних ресурсів до 17 вересня 2019 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним Договором між Банком та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 17.09.2004 року. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Банком було укладено Договір про відступлення права вимоги №17/4-В, за умовами якого передбачено, що первісний кредитор (Банк) відступає, а новий кредитор (Установа) набуває всі права вимоги за договорами (кредитними, іпотеки, поруки, тощо), вказаними у додатках до даного Договору, в тому числі і за кредитним договором № 382 від 17.09.2004 р. Згідно з пунктом 2.1 Договору відступлення п. 1.2. Договору набирає чинності в день прийняття Національним банком України рішення про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних. Постановою № 612 Національного Банку України від 17 вересня 2015р. АТ Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Так, починаючи з 17 вересня 2015 року установа набула всі права вимоги про які йдеться у п. 1.2. Договору відступлення, про що позичальника було проінформовано належним чином, про що свідчить повідомлення про відступлення права вимоги № 7311/11/2 від 15.10.2015 р. Станом на момент відступлення права вимоги Державній іпотечній установі за Договором відступлення у відповідності з Довідкою про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Державній іпотечній установі згідно Договору застави майнових прав № 17/4 від 11.02.2015 р., станом на 17.09.2015 р. залишок основних зобов`язань боржника [PERSON] складав: 2 237,18 дол. США, або 48 821,08 у гривневому еквіваленті (за офіційним курсом НБУ станом на 17.09.2015 року, який склав 2 182,2599 гривень за 100 доларів США). В своєму відзиві відповідач зазначає, що у відповідях на звернення позивача, які зводилися до невизначеності позивача, щодо відповідного кредитора за Кредитним договором, з посиланням на умови Мирової угоди, укладеної між Державною іпотечною установою та АТ «Банк Фінанси та Кредит», яка вступила в силу 20.01.2016 р., після затвердження Господарським судом м. Києва, та бажання позивача здійснювати погашення кредиту виключно у іноземній валюті, ДІУ неодноразово зауважувала, що саме Установа є належним кредитором, і з огляду на відсутність можливості приймати платежі за Кредитним договором в іноземній валюті, пропонувала здійснювати погашення заборгованості по Кредитному договору в гривні на банківські реквізити ДІУ з відповідною вказівкою в призначенні платежу на ідентифікаційний номер позичальника, прізвище, ім`я, по-батькові позичальника, номер та дату кредитного договору та період за який сплачується платіж. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором, про що зазначено у висновку Постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.04.2019 р. по справі № 361/2569/16-ц). Згідно частини 2 статті 516 ЦК України новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, у разі, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Як вбачається з матеріалів справи позивач (боржник) був належним чином повідомлений про заміну кредитора в зобов язанні. На підтвердження, що саме ДІУ є належним кредитором в зобов язанні свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 45114252 від 05.10.2015 р. В своєму відзиві Державна іпотечна установа стверджує, що від АТ «Банк Фінанси та Кредит» грошових коштів на рахунки ДІУ в погашення заборгованості за кредитним договором № 382 від 17.09.2004 р. не надходило. Доказів, якіб спростовували дане твердження суду не надано, сам позивач стверджує, що сплатив борг на рахунок банку. Частиною 2 статті 527 ЦК України встановлено, що кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 757/ № 757/46709/16-ц (провадження № 61-8253св18) зроблено висновок по застосуванню статті 527 ЦК України та вказано, що кредитору дозволяється не приймати самостійно виконання зобов`язання у разі його переадресування, під яким розуміється уповноваження кредитором іншої особи на прийняття виконання від боржника, якщо така можливість передбачена договором, актом цивільного законодавства або ж випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Уповноважена кредитором особа приймає виконання (тобто вчиняє фактичні дії, зокрема щодо прийняття майна) без заміни кредитора, і всі правові наслідки настають для кредитора. Під уповноваженою особою слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження від кредитора на прийняття виконання обов`язку боржником або іншою особою. Такі повноваження можуть бути визначені, зокрема: у договорі між кредитором уповноваженою особою; у договорі між боржником та кредитором; кредитором у виданій ним довіреності. При перегляді в касаційному порядку справи № 534/1809/16-ц, (аналогічною по обставинам даної справи) Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, повертаючи її на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, з посиланням на вищенаведений висновок Верховного Суду по застосуванню статті 527 ЦК України, в постанові від 10 квітня 2019р., зауважив, що обов`язковому дослідженню судом, при вирішенні справи, підлягає пункт 3.2.4 договору відступлення права вимоги № 17/4-В від 11 лютого 2015 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та Державною іпотечною установою та лист № 7428/11/2 від 15 жовтня 2015 року (яким було повідомлено боржника про відступлення права вимоги, - прим. ДІУ) у контексті положень статті 527 ЦК України та вирішено (судом) чи може ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» розумітися уповноваженою особою Державної іпотечної установи в контексті статті 527 ЦК України. Аналізуючи умови договору відступлення прав вимоги, суд приходить до висновку, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не є уповноваженою особою Державної іпотечної установи, в контексті ст.527 ЦК України. Крім того, суд вважає, що мирова угода укладена між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою, яка затверджена ухвалою господарського суду м.Києва від 20.01.2016 стосується тільки останніх та підписана Уповноважендю особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зазначеною угодою не встановлюються та не змінюються права чи обов`язки відповідачів у даній справі. Тому посилання позивача на листи ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 27.11.2015 р., 28.12.2015 р., 25.02.2016 р. та 11.07.2016 №22.5/1913 та врегулювання мировою угодою порядку взаємозвірок платежів, не спростовують висновків суду про відсутність домовленостей між установами щодо визначення уповноваженої особи для прийняття виконання зобов 'язання. Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Підтвердженням факту та належності виконання цивільно-правових обов`язків, є розписка про одержання виконання, яка, у відповідності до ст. 545 ЦК України, видається на вимогу боржника, кредитором прийнявшим виконання. Вказана стаття не містить вимог до форми та змісту розписки, але зрозуміло, що вона має бути складена в письмовій формі, містити підставу виникнення зобов`язання та суть виконання здійсненого боржником. В своєму відзиві ДІУ наголошує, що відповідної розписки (в формі довідки та/чи листа, інше) позичальнику не видавала. Доказів, якіб спростовували дане твердження суду не надано. Згідно з ч. 1 ст.598 ІДК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.2 ст. 598 ЦК України). Відповіднодо ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. З ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Положеннями статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом. Отже, заявлені вимоги позивача у позові про визнання основного зобов`язання за кредитним договором виконаним, іпотеки припиненою та зняття заборони обтяження з нерухомого майна є необгрунтованими, оскільки, будучи належним чином повідомленим, про відступлення права вимоги Державній іпотечній установі, на підставі Договору відступлення права вимоги 17/4-В від 11.02.2015р. та попереджений про необхідність утриматись від сплати коштів попередньому кредитору, та про несприятливі наслідки для позивача, у разі продовження погашення заборгованості Банку, позивач свідомо здійснював погашення заборгованості старому кредитору, внаслідок чого, станом на сьогоднішній день у [PERSON] існує заборгованість за Кредитним договором, що унеможливлює визнати припиненою іпотеку та зняти обтяження за Іпотечним Договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у позові покладаються на позивача. На підставі викладенного,

Outcome: dismissed