Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що з 15.02.2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину, сина - [PERSON], [INFO]. Однак з листопада 2013 року сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Утриманням дитини, сплатою кредиту, отриманого на придбання квартири, страховки, комунальних платежів займається позивач одноособово, відповідач допомоги не надає. У зв'язку із зазначеними обставинами просить суд встановити між нею та відповідачем режим окремого проживання подружжя. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти заявлених позовних вимог та вказав, що дійсно з листопада 2013 року проживає окремо, з дружиною спільного господарства не ведуть, мешкає у своєї матері, однак зареєстрованим залишається за адресою місця проживання дружини. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 15.02.2003 року, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу, яке видано Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Херсонського обласного управління юстиції, актовий запис №73. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина, [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, видане Відділом реєстрації актів громадянського стану Комсомольського районного управління юстиції м.Херсона, актовий запис № 639. Судом встановлено, що на час розгляду справи в суді, між подружжям шлюб не розірвано, питання чи розірвати шлюб чи зберегти сім'ю подружжя вирішує, у зв'язку із чим було прийнято рішення проживати окремо, зокрема з листопада 2013 року разом останні не проживають, спільного господарства не ведуть, мають кожен свій бюджет. Неповнолітня дитина проживає з позивачем, спору про місце проживання неповнолітньої дитини між сторонами не має. Таким чином, підтвердження того, що заява подана для вирішення спірних майнових питань, відсутні. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про встановлення режиму окремого проживання суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. В силу ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. За ст.120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє права та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом, і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання: 1) майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважається набутим у шлюбу; 2) дитина, народжена дружиною після сплину десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ту обставину, що відповідач не заперечував проти заявлених вимог, а вимоги позивача є законними та не порушують прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved