Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обгрунтовує тим, що 27 червня 2009 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Від спільного життя у них [INFO] року народилася донька - [PERSON]. Рішенням Ковпаіквського районного суду м. Суми від 29.11.2010 року шлюб був розірваний. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 21.01.2011 року з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 450грн. щомісячно. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 03.02.2011 року з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 280грн. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] року. Невиконання відповідачем рішення суду про сплату аліментів на її утримання стало причиною виникнення заборгованості, яка на квітень 2016 року становила 7610грн. 15коп. Відповідач працює у м.Києві протягом чотирьох років і має постійний і достатній заробіток. Згідно ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення пені в розмірі 1% від суми не сплачених аліментів за кожен день прострочення. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 111080грн.23коп., яка утворилася за період з 23.09.2010 року станом на березень 2016 року. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснивши, що відповідач сплатив заборгованість по аліментам, які стягувалися на її утримання, до судового розгляду. В судовому засіданні представники відповідача позовні вимоги не визнали, зазначивши, що не передбачено стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини до досягненню дитиною трьох років. Крім того, зазначили, що впродовж 2010-2012 років відповідач не міг щомісячно сплачувати аліменти позивачці через дуже скрутний матеріальний стан та незадовільний стан свого здоров`я. Так, через відсутність постійного місця роботи він довгий час не мав і досі немає стабільного заробітку. Однак він підшукує тимчасову роботу, береться за любий заробіток, погоджується на роботу без офіційного працевлаштування. Позивач умисно не бажала одержувати вже перераховані аліменти, очевидно, з метою продовження строку виплати аліментів. Оплата аліментів та відсутність заборгованості по них свідчать про можливість застосування до нього ч.2 ст.196 СК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників відповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що сторони з 27.06.2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми 29.11.2010 року (а.с.6, 8). За час шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON], [INFO] (а.с.7). 21.01.2011 року рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти, починаючи з 23.09.2010 року у твердій грошовій сумі у розмірі 450,00 грн., щомісячно, на утримання доньки - [PERSON] до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). 03.02.2011 року рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми були стягнуті аліменти з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] в розмірі 280грн. щомісячно до досягненню [PERSON] трьох років, тобто з 23.09.2010 року до [INFO] року (а.с.10-11). Згідно з довідкою-розрахунком Ковпаківського відділу Державної виконавчої служби м.Суми (а.с.17) відповідач [PERSON] несвоєчасно сплачував аліменти на утримання дружини до досягнення донькою трирічного віку, остаточно сплатив борг за аліментами на утримання дружини в березні-квітні 2016 року. Право на утримання в розмірі 280грн. щомісячно [PERSON] набула відповідно до положень ст. 84 Сімейного кодексу України, яка є складовою частиною глави 9 Сімейного кодексу України «Права та обов'язки подружжя по утриманню». Натомість ст. 196 СК України, на підставі якої позивач вимагає стягнути неустойку за несвоєчасну сплату аліментів на своє утримання до досягнення трирічного віку, міститься в главі 15 «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», яка регулює правовідносини щодо сплати аліментів на утримання дитини. Предметами регулювання вказаних глав є нетотожні правовідносини. Більш того, системний аналіз змісту глави 15 і глави 22 СК України («Обов'язок по утриманню інших членів сім'ї та родичів»), зокрема її ст. 274 Сімейного кодексу України, вказує на те, що норми положень глави 15 СК України, до правовідносин, що врегульовані нормами інших глав СК України, можуть застосовуватись лише у випадку прямого на це посилання. Оскільки глава 9 СК України «Права та обов'язки подружжя по утриманню» не містить у собі посилання на те, що визначення заборгованості за аліментами, що стягуються у відповідності до Глави 9 СК України, провадяться відповідно до положень, встановлених статтями 194 - 197 цього Кодексу, положення ст. 196 СК України на спірні правовідносини не поширюється. Глава 9 СК України не містить посилання на застосування до правовідносин зі сплати коштів на утримання дружини ст.196 СК України Глава 9 Сімейного кодексу України «Права та обов'язки подружжя по утриманню» не містить у собі посилання на застосування ст.196 СК України, тому положення ст. 196 СК України на спірні правовідносини не поширюються. Отже, у стягненні неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання [PERSON] до досягнення дитиною трьохрічного віку, необхідно відмовити з необґрунтованістю.

Outcome: dismissed