Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Токмацької міської ради Запорізької області про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності на на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, позовні вимоги обґрунтовує наступним. [INFO] року померла його бабуся [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, до складу якої ввійшла: земельна ділянка площею 0,0752 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: [ADDRESS] що належала спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 21.04.2000 року. Спадщину у встановленому п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР прийняв його батько [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги, так як на час відкриття спадщини проживав разом з [PERSON] [PERSON] не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, адже вважав, що фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на вказану земельну ділянку. Єдиним спадкоємцем за законом залишився позивач, який спадщину прийняв в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 22.12.2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав. Представник відповідача Токмацької міської ради Запорізької області в судове засідання не з'явився, згідно наданої заяви просив позов розглядати без участі представника, вирішити спір на розсуд суду. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є бабусею її чоловіка [PERSON], яка померла [INFO] року. По день смерті [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS], проживав її син [PERSON], батько позивача. Після смерті [PERSON] саме її син [PERSON] фактично вступив в управління та володіння її спадковим майном, так як утримував житловий будинок, обробляв прибудинкову земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], яку йому залишила у спадщину по заповіту [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, після смерті якого залишився єдиний спадкоємець за законом першої черги його син - [PERSON] Інший син [PERSON] помер [INFO] року, син якого [PERSON] спадщину після смерті діда не приймав, разом з [PERSON] за однією адресою на день його смерті не був зареєстрований, до нотаріуса заяву про прийняття спадщини не подавав. Суд, заслухавши покази свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частину житлового будинку за адресою: Запорізька область, [ADDRESS] та земельну ділянку площею 682,00 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: [ADDRESS] що належала спадкодавцю на підставі рішення виконавчого комітету Токмацької міської ради № 77 від 23.03.2000 року та державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 21.04.2000 року. На випадок своєї смерті спадкодавець складала заповіт на частину спадкового майна. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори Зиріною Є.О. за №599 від 11.05.1992 року. [PERSON] заповідала належну їй частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], [PERSON]. На земельну ділянку спадщина відкрилася за законом. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] залишився її син [PERSON] Останній разом зі спадкодавцем був зареєстрований та фактично проживав на день смерті, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Згідно будинкової книги, [PERSON], [INFO], була зареєстрована по день смерті [INFO] року за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою разом з нею на день смерті були зареєстровані: син [PERSON], [INFO], онуки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно повідомлення Токмацької державної нотаріальної контори № 696/01-16 від 16.06.2016 року спадкова справа після [PERSON], померлої [INFO] року, не відкривалася. Як встановлено в судовому засіданні та доведено показами свідка, [PERSON]. [INFO], на день смерті матері [PERSON] постійно проживав з нею за однією адресою, а саме: [ADDRESS], а після її смерті володів та користувався спадковим майном. Враховуючи відкриття спадщини у 2001 році, до спадкових правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття та прийняття спадщини. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України новий ЦК України застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. (ч. 1 ст. 534 ЦК України в редакції 1963 року) Частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. (ст. 537 ЦК України в редакції 1963 року) Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як роз'яснено у п.4 Постанови Пленуму ВСУ УРСР №4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. У відповідності до ч. 2 п. 2 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. З урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про те, що спадкоємець [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, зокрема спірною земельною ділянкою, що залишилася після смерті [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 25.11.2008 року. Єдиним спадкоємцем за законом залишився позивач [PERSON], який доводиться спадкодавцю рідним сином, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.10.1968 року. [PERSON] спадщину прийняв в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, як спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується будинковою книгою, паспортом, довідкою про склад сім'ї від 03.06.2016 року. Заповіту на випадок своєї смерті спадкодавець не складав, в такому разі спадкування належного йому майна здійснюється за законом. 22.12.2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.12.2015 року. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець [PERSON] успадкував після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO] року, земельну ділянку площею 682,00 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: Запорізька область, [ADDRESS]. Однак [PERSON] не переоформив успадковане майно у встановленому законом порядку, не одержав державний акт на право власності на дану земельну ділянку, отримати державний акт після смерті власника за вимогами діючого земельного законодавства є неможливим. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. (ст. 1218 ЦК України). До спадкоємців за законом першої черги належать діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та його батьки. (ст. 1261 ЦК України) Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на ст.392 ЦК України, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою, до суду може бути подано позов про визнання цього права, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при відмові нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до статті 79 ЦК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Так, право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації цього права ( ст. 125 ЗК України). Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Дійсно, спадкодавець не встиг здійснити за життя державну реєстрацію свого права власності на вказану земельну ділянку, але дане не може бути підставою для втрати її спадкоємцем права на спадщину. При цьому суд відхиляє доводи позивача про належність спадкодавцю на праві власності земельної ділянки площею 0,0752 га, що суперечить матеріалам справи. Таким чином, відповідно до вищевикладених обставин, позов [PERSON] про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності на на земельну ділянку підлягає частковому задоволенню. Вимога про встановлення факту прийняття спадщини не можуть бути задоволені, оскільки дані обставини увійшли в предмет доведення, що дає підстави для висновку про задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права на земельну ділянку в порядку спадкування площею 682,00 кв.м., проте неможливо визнання даного факту як юридичного рішенням суду, оскільки існує спір про право. На підставі викладеного,

Outcome: partial