Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, покликаючись на те, що 09 березня 2016 року померла його мати [PERSON] /[PERSON]/ С.М., після смерті якої відкрилась спадщина на ? частку у квартирі №170 на вул. Любінській, 104 у м. Львові. Після її смерті троє спадкоємців, а саме він та відповідачі подали заяви про прийняття спадщини. Просить визнати за ним право власності на 1/6 частку в квартирі №170 на вул. Любінській, 104 у м. Львові в порядку спадкування. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, давши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачі та їх представники в судовому засіданні зазначили, що позов визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на 1/6 частку в квартирі №170 на вул. Любінській, 104 у м. Львові в порядку спадкування. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю. Судом встановлено, що [PERSON] /[PERSON]/ С.М. померла 09 березня 2016 року, після смерті якої відкрилась спадщина на частку у квартирі №170 на вул. Любінській, 104 у м. Львові. Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Суд враховує позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладену у абз. 12 п. 1 Листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013\~року у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Згідно ч. 3, 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. На підставі наведеного, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивач [PERSON] може безперешкодно успадкувати частку у квартирі №170 на вул. Любінській, 104 у м. Львові після смерті [PERSON] /[PERSON]/ С.М. шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину та позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як не надано суду постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Окрім того, зі змісту ст. 3 ЦПК України випливає, що кожна особа має право звернутися до суду лише за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів та потреба в такому захисті виникає тоді, коли зазначені права порушені, невизнаються чи оспорюються іншими особами, натомість позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що відповідачі не визнають чи оспорюють права [PERSON], оскільки не заперечують позов та розмір частки у спадковому майні, яку хоче успадкувати позивач, а відтак суд не вбачає спору між позивачем та відповідачами. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об'єктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed