Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який обґрунтовує тим, що 10.09.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 1297. За час перебування в шлюбі вони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Вона та відповідач прожили у спільному шлюбі чотири роки, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останні роки вони не можуть як сімя проживати разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їх дитини. Збереження їх сімї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Крім того, їх спільна дитина, що була народжена за час шлюбу проживає та буде проживати з нею, а питання майна, набутого в період перебування її та відповідача в шлюбі, будуть вирішуватись поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON], матеріально їй та їх спільній дитині допомагає частково та нерегулярно, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їх малолітнього сина [PERSON]. Між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштований на ПАТ «Сумиобленерго» та має регулярний дохід близько 3000грн., і спроможний в повній мірі допомагати матеріально забезпечувати їх спільну дитину. Вона змушена сама утримувати та виховувати малолітнього сина, та оскільки після виходу із відпустки по догляду за дитиною до трьох років була звільнена з роботи, була змушена звернутись до Сумського міського центру зайнятості і стати на облік, має дохід лише як допомогу по безробіттю, а це на даний момент складає лише 700грн. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 10 вересня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 лютого 2016 року і до повноліття дитини, та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з зазначених підстав та просила їх задовольнити, додатково пояснивши, що спільно вони не проживають з вересня 2015 року, її чоловік з лютого 2016 року не надає допомогу на утримання дитини. З приводу утримання дитини вона зверталася до чоловіка з проханням надавати таку допомогу, з 01 лютого 2016 року відповідач допомогу не надає. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та сплати аліментів визнав в повному обсязі, додатково пояснив, що він бажає сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з 01 лютого 2016 року. Він має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки він працює в ПАТ «Сумиобленерго», отримує стабільний дохід в розмірі 3000грн.. Відповідач підтвердив, що з 01 лютого 2016 року він не надає допомогу на утримання дитини і згоден виплачувати аліменти саме з 01 лютого 2016 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 10 вересня 2011 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції у Сумській області, актовий запис №1297 (а.с.9). Від шлюбу сторонни мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6). За час перебування у шлюбі сімейні стосунки між позивачем і відповідачем не склалися внаслідок різних поглядів на життя, відсутності поваги та взаєморозуміння. Сторони припинили шлюбні стосунки. Між подружжям втрачено почуття любові, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Сторони заперечують проти примирення. За таких обставин суд вважає, що сімя існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить як інтересам подружжя, так і інтересам їхньої дитини, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідач, як батько дітей, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України зобовязаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, тому з нього належить стягувати аліменти. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб. Суд з врахуванням обставин, викладених в ст.182 СК України, а саме матеріального становища відповідача, який є особою працездатного віку, працює, отримує заробітну плату, інших утриманців не має, матеріального становища дитини, яка перебуває на утриманні позивача, яка не працює, отримує допомогу по безробіттю, визначає розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть докази, що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. Позивач [PERSON] пояснила, що з 01 лютого 2016 року відповідач припинив надавати допомогу на утримання дитини і вона зверталася до останнього з приводу сплати коштів на утримання сина. Відповідач підтвердив, що з 01 лютого 2016 року він не надавав кошти позивачу для утримання дитини і з цього приводу до нього зверталася позивач. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що з 01 лютого 2016 року відповідач не надавав кошти на утримання дитини, ухилявся від їх сплати, тому вимоги позивача щодо стягнення аліментів з 01 лютого 2016 року є обґрунтованими. На підставі ст.88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 551грн.20коп., в відшкодування судового збору (за вимогу про розірвання шлюбу) та на користь держави 551грн.20коп. суми судового збору (за вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: approved