Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через різницю в поглядах на життя, у зв'язку з цим між ними були припинені шлюбні стосунки, що призвело до взаємного відчуження. Позивач зазначає, що вони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, подальше спільне проживання у шлюбі та його збереження стало неможливим, так як сім'я остаточно розпалася. Посилається, що почуття любові між ними втрачено, а тому вважає, що їх шлюб розпався остаточно і поновити його неможливо. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити. В ході розгляду справи відповідач заперечував проти розірвання шлюбу та вважає, що збереження сім'ї можливе, оскільки він кохає свою дружину та шлюб підлягає збереженню в інтересах дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони з 24.08.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 24.08.2007 року, актовий запис № 13 (а.с.6). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Аналізуючи матеріали справи, приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства згідно якого шлюб ґрунтується на взаємній згоді чоловіка та дружини, суд вважає, що подальше збереження сім'ї є неможливим, виходячи з наступного. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України , шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Ухвалою суду 19.03.2014 року сторонам було надано строк на примирення, проте вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не дали позитивних результатів. В судовому засіданні позивач пояснила, що вона втратила почуття кохання та поваги до відповідача, строк на примирення не дав ніяких результатів, а тому перебування у шлюбі суперечить її інтересам, а примирення є неможливим. Відповідач в судовому засіданні після надання сторонам строку на примирення не заперечував проти розірвання шлюбу. Оцінюючи пояснення сторін, наданих ними в ході розгляду справи та враховуючи вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін носить формальний характер, а тому позов підлягає задоволенню. Дочка [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишається проживати з матір'ю. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами будуть вирішуватися в окремому порядку. За таких обставин подальше спільне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 234,60 грн.

Outcome: approved