Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовної заявою, у якій просить визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом ХРНО Гонтаренко С.Л. за № 301 від 23.02.2012. Позов обґрунтований тим, що позивач постійно проживає за [ADDRESS] . Вказана квартира належала позивачу на праві власності, відповідно до договору купівлі продажу від 10.07.2010. У зв`язку з похилим віком та поганим почуттям у 2011 році позивач передала документи на зазначену квартиру своїй двоюрідній сестрі [PERSON] , яка померла у 2018 році. Коли позивач забажала отримати документи на зазначену квартиру, то отримала відмову від відповідача [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON] ). З 07.03.2019 по червень 2019 року позивач знахожилась у будинку для пристарілих, при поверненні додому за адресою: [ADDRESS] ключі від квартири позивачу віддала відповідач [PERSON] , а документи сказала поверне у разі сплати нею 10 000 грн. На зазначену пропозицію позивач не погодилась, оскільки квартира належить їй на підставі договору-купівлі-продажу інших документів остання не підписувала для його відчуження. 16.10.2020 позивач отримала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, в якому відповідач зазначається, я власник квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування. 23.10.2020 позивач отримала від приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. копію зазначеного договору дарування. Позивач зазначає, що у нотаріуса вона не була, зазначений договір не підписувала, а тільки може передбачити, що під час знаходження останньої на лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» ХМР з діагнозом інсульт, то могла підписати якісь документи, оскільки перебувала у безпорадному стані. Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. подала письмові пояснення, за якими заперечує проти позову з наступних підстав. 23.02.2012 за реєстровим № 1442 нею було посвідчено договір дарування квартири [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] . Зазначений договір був посвідчений у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Зазначений договір був підписаний сторонами особисто в присутності нотаріуса в приміщенні, що є робочим місцем нотаріуса. При посвідченні зазначеного договору нотаріусом сторонам було роз`яснено суть, умови договору та його правові наслідки, кожною із сторін особисто був прочитаний текст договору; в тексті договору жирним шрифтом виділені слова «передаю безоплатно», «як дарунок» з метою ще раз зосередити увагу сторін на безоплатності правочину. Також в тексті договору чітко зазначений момент переходу права власності на квартиру за цим договором. Перед посвідченням зазначеного договору при встановленні нотаріусом дійсних намірів сторін [PERSON] повідомила, що вона не залишається без житла в результаті укладення дарування, оскільки має ще своє житло у власності в м.Харкові. Зазначила, що викладені в позовній заяві підстави для визнання зазначеного договору недійсним не відповідають дійсності, є надуманими; при цьому позивачем не надано жодного підтвердження фактам, зазначеним в позовній заяві. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю пояснивши наступне. В 2019 році вона перебувала на лікуванні в лікарні з діагнозом «Інсульт» та приймала психотропні речовини та була прив`язна до ліжка. В 2018-2019 році племінниця [PERSON] давала на підпис якісь документи. В усній домовленості відповідач пообіцяла доглядати за позивачем, про що ніде письмово не зазначено, натомість позивач подарувала відповідачу зазначену квартиру. Пояснила, що оригінал договору їй не надавався. Третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. в судовому засіданні підтримала надані нею пояснення, пояснивши наступне. Договір посвідчувався в присутності дарувальника та обдарованої. Крім того, нею роз`яснювалися права, наслідки та природа самого договору дарування. Пояснила, що дарувальник мала ще майно, отже дарувала не останнє своє житло. Зазначила, що договір був підписаний добровільно та без примусу. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, судом встановлено наступне. 23 лютого 2012 року [PERSON] (дарувальник) подарувала належну їй на праві приватної власності квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] (обдаровувана), що підтверджується договором дарування квартири від 23 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л. та зареєстрований в реєстрі за № 1442 (а.с.11). Згідно з пунктом 1 договору дарування квартири від 23.02.2012, дарувальник безоплатно передає у власність обдаровуваному (дарує) належну йому на праві власності квартиру № 2, житловою площею 9.60 кв.м., загальною площею 23,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а обдаровуваний приймає цей дарунок від дарувальника. Відповідно до розділу 5 договору право власності у обдарованої на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдаровувана свідчить, що вона дарунок приймає. Прийняттям дарунка вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Згідно з пунктом 6 договору сторони підтверджують, що вони не є недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні в ньому. Сторони договору скріпили його своїм підписом та підтвердили, що договір ними прочитаний, зміст його зрозумілий та відповідає їх волі. В судовому засіданні позивач підтвердила, що в договорі міститься її власний підпис. Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 228377285 від 16.10.2020, за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 22.02.2012, посвідченого приватним нотаріусом Гонтаренко Л.В. (а.с.10). У поданому позові позивач стверджує, що фактично підписала вказаний договір в той період, коли вона знаходилась на лікуванні у 2019 році та перебувала внаслідок цього самого лікування у безпорадному стані в зв`язку з прийманням психотропних препаратів. Крім того, в судовому засіданні позивач пояснила, що подарувала квартиру [PERSON] , а остання пообіцяла її доглядати. За положеннями ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так судом встановлено, що оскаржуваний договір датований 23 лютого 2012 року, тобто укладений сторонами набагато раніше того часу, коли позивач перебувала на лікуванні. Крім того, судом оглянуто в судовому засіданні реєстр вчинення нотаріальних дій за 2012 рік, наданий третьою особою приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гонтаренко С.Л., з якого суд вбачає, що 23.02.2012 під № 301 та 302 третьою особою був зареєстрований оскаржуваний договір дарування, що також скріплено підписами його сторін в реєстрі. Оглянувши оригінал реєстру в судовому засіданні, позивач підтвердила, що підпис в реєстрі виконаний нею особисто. Будь-яких доказів на підтвердження доводів про те, що фактично договір нею підписаний в лікарні у 2019 році позивачем не надано. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність стверджуваних обставин, а саме безпорадного стану тощо, які вказують неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, чи взагалі відсутність такого сприйняття. Водночас, позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний договір був підписаний нею не у 2012 у приміщенні нотаріуса, а у 2019 році в лікарні та перебування у безпорадному стані. Також позивачем не надано жодних доказів (письмових або показів свідків) наявності домовленості між нею та [PERSON] про те, що остання приймає у власність квартиру в обмін на обов`язок доглядати позивача, що могло б свідчити про фактичне укладення договору довічного утримання. Крім того, суд звертає увагу на суперечливість обґрунтування позивачем підстав визнання договору недійсним. Так, вказуючи на те, що договір був нею підписаний у безпорадному стані через прийом ліків, позивач також зазначає про наявність домовленості між сторонами про утримання позивача в обмін на квартиру. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Згідно з ст. 141 ЦПК України, а саме у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати з відповідача не стягуються.

Outcome: dismissed