Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначається позивачем при зверненні до суду батько сина проживає окремо та свідомо не бажає брати участь у його вихованні, виявляти турботу щодо нього, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, лікування, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною йому ніхто не чинить. У зв`язку із ухиленням батька в надані допомоги дитині, у тому числі фінансової та на лікування, позивач була вимушена звернутися до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання сина, та рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2015 р. стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі ј частини, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 11.09.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист був пред`явлений нею до виконання, втім, відповідач аліменти не сплачує. На цей час дитина хворіє та має захворювання: дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія зі стійкими руховими порушеннями G80.0. Відповідач не скористався правом брати участь в судових засіданнях, та в силу ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування не скористався правом брати участь у судових засіданнях. Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 8). Дитині встановлений діагноз: дитячий церебральний параліч, подвійна геміплегія зі стійкими руховими порушеннями G80.0, що підтверджується медичним висновком № 34 від 13.07.2018 р., довідкою ВКК № 125 від 10.04.2014 р., посвідченням про інвалідність серії [NUMBER] від 01.04.2019 р. (а. с. 17-22). Постановою державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС Дніпропетровського міського управління юстиції від 19.02.2016 р. відрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська 26.01.2016 р., про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] (позивач) аліментів в розмірі ј частини доходу [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 22.07.2020 р. є доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Процесуальні дії у справі: -судом задоволено клопотання про допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитані свідки дали майже аналогічні свідчення, згідно з якими батько дитини не бере участь у вихованні дитини, не забезпечує дитину матеріально, жодним чином не піклується про неї. Батьківські обов`язки відносно дитини фактично виконує мати дитини (позивач), а батько дитини не знає свою дитину в обличчя. Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з невиконання батьком дитини батьківських обов`язків. Суд, дослідив докази, надані у порядку ст.ст. 76 - 80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в межах заявлених суду вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо сина суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, суд, безпосередньо дослідивши зібрані докази, оцінивши їх на предмет належності і допустимості кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв`язку, приходить до висновку, що, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку сина та його стану здоров`я вкрай негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює, як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його сина. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved