Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

Позивач з урахуванням уточненої позовної заяви просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягнути з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 32116,00грн. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 20.06.2006р. слідчим відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області було порушено кримінальну справу № 57060044 за ч. 3 ст. 286 КК України. В ході розслідування даної справи, 25.12.2008р. старшим слідчим відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області Мережко О.А. Позивачу було пред'явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 286 КК України. В той же день, 25.12.2008р. відносно Позивача застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на все його майно. 25 грудня 2008 року по справі слідчим складено обвинувальний висновок, який 30.12.2008р. було затверджено заступником прокурора Харківської області і справу було передано до Харківського районного суду Харківської області. Судом справу було направлено на додаткове розслідування. 23 травня 2011 року за Постановою старшого слідчого відділу розслідувань ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області кримінальну справу відносно Позивача було закрито на підставі п. 2 ст. 213 КПК України, тобто. в зв'язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. В той же день слідчим винесено постанову про скасування арешту накладеного на майно Позивача. 08 липня 2013 року Харківським районним судом Харківської області по даній справ винесено обвинувальний вирок відносно [PERSON], який на даний час набрав законної сили. Таким чином, як вважає Позивач, органом досудового слідства його було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на майно, чим заподіяно останньому моральну шкоду, яка полягає в звинувачені Позивача у вчиненні особливо тяжкого злочину наслідком якого була загибель двох людей та тяжкі травми інших потерпілих. В разі визнання винним [PERSON] на нього чекало покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Усвідомлюючи ці обставини Позивач мав протягом тривалого часу (2,5 роки) доводити свою невинність у вчиненні злочину якого не вчиняв, що негативно вплинуло на його психологічний стан, викликаючи зневіру у справедливість та дієвість правоохоронних органів. Позивач постійно перебував під тиском почуття тривоги, страху за своє майбутнє, що він може на багато років опинитися у в'язниці, буде звернуто стягнення на його майно, оскільки до Позивача було пред'явлено цивільні позови. Спілкування з родичами загиблих та постраждалих в ДТП також викликало почуття пригніченості. Здійснення власного захисту, участь у досудовому слідстві та судових засіданнях зумовили втрату Позивачем власного часу, яким за відсутності даних умов, він міг розпоряджатись інакше, витрачаючи його на власний розсуд задля реалізації своїх звичок, бажань, підтримання діючих та набуття нових соціальних зв'язків. Застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд обмежило його право вільного пересування. Арешт накладений на майно Позивача, в тому числі на автомобіль АЗЛК 21406 обмежило його право розпоряджатися своїм майном, оскільки він мав намір продати цей автомобіль в зв'язку з потребою в грошах, але не мав можливості це зробити, в зв'язку з чим був вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Всі ці обставини завдавали Позивачу глибоких душевних страждань. Вищевикладені обставини змусили Позивача звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав. Позивач та його адвокат в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в уточненій позовній заяві. Представник відповідача та прокурор в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, погоджуючись з обставинами викладеними в письмових запереченнях представника третьої особи. Представник третьої особи заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на письмові заперечення, згідно яких підтвердив, що 20 лютого 2006 року відносно Позивача була порушена кримінальна справа № 57060044 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Кримінальна справа була прийнята до провадження слідчим відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області Мережко О.А. Постановою слідчого Мережка О.А. від 25.12.2008р. стосовно [PERSON] застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. Обвинувачення [PERSON] було пред'явлено 25.12.2008р. та накладено арешт на його власність. 23 травня 2011 року Постановою старшого слідчого Мережка О.О. кримінальна справа відносно [PERSON] закрита, на підставі п. 2 ст. 213 КПК України. Представник третьої особи зазначив, що Постанову про порушення кримінальної справи Позивач не оскаржував в установленому законом порядку, а значить він з цим погоджувався. Щодо відшкодування 32116,00грн. моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України, представник третьої особи вважає, що вказані позовні вимоги [PERSON] є необгрунтованими, непідтвердженими доказами та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки Позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди та жодним рішенням суду дії слідчого чи ГУМВС України в Харківській області не визнані незаконними, в зв'язку з чим просить суд позов [PERSON] залишити без задоволення. Суд вислухавши Позивача та його адвоката, представника Відповідача, Прокурора, представника Головного Управління МВС України в Харківській області, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.06.2006р. слідчим відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області Буцьким В.А. було порушено кримінальну справу № 57060044 за ч. 3 ст. 286 КК України. В ході розслідування даної справи, 25.12.2008р. старшим слідчим відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області Мережко О.А. Позивачу було пред'явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 286 КК України, в тому що 19.02.2006р. приблизно о 06 год. 40 хв. Позивач, керуючи технічно справним автомобілем УАЗ - 396201 д/н.[NUMBER], рухався по автошляху Київ-Харків-Довжанський зі сторони м. Харкова в напрямку м. Києва. В районі 453км. + 860м. зазначеної дороги грубо порушив п.п.1.5, 2.3.6, 12.3 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення зі стоячим на попутній полосі руху автомобілем «TOYOTA SPRINTER» д/н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] В результаті ДТП потерпілі [PERSON] та [PERSON] були смертельно травмовані. Потерпілий [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, потерпіла [PERSON] тілесні ушкодження середньої тяжкості. В той же день, 25.12.2008р. відносно Позивача застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на все його майно. 25 грудня 2008 року по справі слідчим складено обвинувальний висновок, який 30.12.2008р. було затверджено заступником прокурора Харківської області і справу було передано до Харківського районного суду Харківської області. Судом справу було направлено на додаткове розслідування. 23 травня 2011 року за Постановою старшого слідчого відділу розслідувань ДТП СУ ГУМВС України в Харківській області Мережко О.А. кримінальну справу відносно Позивача було закрито на підставі п. 2 ст. 213 КПК України в редакції 1961 року, тобто. в зв'язку з недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину. В той же день слідчим винесено постанову про скасування арешту накладеного на майно Позивача. Дані обставини підтверджуються копією обвинувального висновку, копією постанови про закриття кримінальної справи копією постанови про скасування арешту на майно (а.с.3-4, 5, 6-10).. 08 липня 2013 року Харківським районним судом Харківської області по даній справ винесено обвинувальний вирок відносно [PERSON], який на даний час набрав законної сили (а.с.12-18). Позивача органом досудового слідства було незаконно притягнуто до кримінальної відповідальності, застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд та накладено арешт на майно, чим заподіяно останньому моральну шкоду, яка полягає в наступному: позивача було незаконно звинувачено у вчиненні особливо тяжкого злочину наслідком якого була загибель двох людей та тяжкі травми інших потерпілих. В разі визнання винним [PERSON] на нього чекало покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років. Усвідомлюючи ці обставини Позивач мав протягом тривалого часу (2,5 роки) доводити свою невинність у вчиненні злочину якого не вчиняв, що негативно вплинуло на його психологічний стан, викликаючи зневіру у справедливість та дієвість правоохоронних органів. Позивач постійно перебував під тиском почуття тривоги, страху за своє майбутнє, що він може на багато років опинитися у в'язниці, буде звернуто стягнення на його майно, оскільки до Позивача було пред'явлені цивільні позови. Спілкування з родичами загиблих та постраждалих в ДТП також викликало почуття пригніченості у Позивача. Здійснення власного захисту, участь у досудовому слідстві та судових засіданнях зумовили втрату Позивачем власного часу, яким за відсутності даних умов, він міг розпоряджатись інакше, витрачаючи його на власний розсуд задля реалізації своїх звичок, бажань, підтримання діючих та набуття нових соціальних зв'язків. Застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд обмежило його право вільного пересування. Арешт накладений на майно Позивача, в тому числі на автомобіль АЗЛК 21406 обмежило його право розпоряджатися своїм майном, оскільки він мав намір продати цей автомобіль в зв'язку з потребою в грошах, але не мав можливості це зробити, в зв'язку з чим був вимушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Всі ці обставини завдавали Позивачу глибоких душевних страждань. Згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно Постанови ПВСУ від 13.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» (абз.2 п.9), у випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд має виходити з розміру що діє на час розгляду справи. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2013р.», розмір мінімальної заробітної плати за місяць в період з 01.01.2013р. по 30.11.2013р. становив 1147,00грн. Позивач перебував під слідством і судовими розглядами справи в період з 25.12.2008р. по 23.05.2011р., тобто 28 повних місяців. Виходячи з наведених обставин, сума відшкодування моральної шкоди становить (28 х 1147 = 32116,00 грн.), яка підлягає стягненню на користь Позивача, оскільки останнім були доведені обставини на які він посилався в своїй уточненій позовній заяві. Судові витрати необхідно залишити за рахунок держави у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved