Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила суд встановити факт, що договір купівлі-продажу житлового будинку від 06.07.1992 року, посвідчений Чумаківською сільською радою за реєстром №119 та свідоцтво про право власності на житло від 03.06.1997 року, видане на підставі розпорядження Держплемзавода «Чумаки» №66 від 17.05.1996 року, належало [PERSON], який помер 14 серпня 2012 року. Визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлого 14.08.2012 [PERSON] право власності на житловий будинок загальною площею 101 кв.м., (літера А), прибудови (літери а, а1), гараж (літера Б), л. кухню (літера В), сараї (літери Г, Д, Ж), огорожу (№1-7), замощення - 1, які розташовані за адресою: вул. Студентська, будинок 5, с. Чумаки, Дніпровського району Дніпропетровської області. Визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після померлого 14.08.2012 року [PERSON] право власності на квартиру №11 загальною площею 47,1 кв.м., (літера А-2), які розташована за адресою: будинок №1, житловий масив «Новий», с. Чумаки, Дніпровського району Дніпропетровської області. Позивач в судове засідання не зявилися, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Чумаківської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, але надав письмову заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Встановлено, що чоловік позивача - [PERSON], помер 14.08.2012 року. Відповідно до довідки виконкому Чумаківської сільської ради №87 від 06.09.2016 заповітів від його імені не посвідчувалося. Після його смерті відкрилася наступна спадщина: *житловий будинок загальною площею 66,99 кв.м., що розташований в с. Чумаки Дніпровського району по вул. Студентській, 5, який належав [PERSON] на підставі типового договору про купівлю-продаж житлового будинку від 06.07.1992, посвідченого Чумаківською сільською радою за реєстром №119; *квартира №11 у житловому будинку №1 загальною площею 46,9 кв.м., ж/м «Новий» в с. Чумаки, яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 03.06.1997, виданого на підставі розпорядження Держплемзавода «Чумаки» №66 від 17.05.1996. Зазначене підтверджується довідками Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» №1123 та №1124 від 01.09.2016 року. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У встановлений законом строк [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги, а отже, вважається такою, що прийняла спадщину після померлого чоловіка - [PERSON]. Відповідно до частини 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вказаної вимоги закону [PERSON] у листопаді 2016 року звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. 04.11.2016 року [PERSON] отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки не підтверджується факт належності йому спадкового майна. Постанова нотаріуса обґрунтована тим, що в документах, які надала [PERSON] для видачі їй свідоцтва про право на спадщину, прізвище мого чоловіка вказано по різному. Так, у договорі купівлі-продажу житлового будинку №5 по вул. Студентській в с. Чумаки від 06.07.1992 року прізвище [PERSON] зазначено як «МОЛОДИКА», а у довідці КП БТІ №1124 від 01.09.2016 року стосовно прав власності на цей же будинок його прізвище зазначено як «МАЛОДИКА». Крім того, у свідоцтві про право власності на квартиру №11 у житловому будинку №1, ж/м «Новий» в с. Чумаки від 03.06.1997 року та довідці КП БТІ №1123 від 01.09.2016 року прізвище мого чоловіка зазначено як «МОЛОДИКА». З урахуванням того, що зазначені помилки в прізвищі спадкодавця виникли не з вини позивача, а майно дійсно належало її чоловіку на праві приватної власності, така відмова державного нотаріуса Дніпропетровського районної державної нотаріальної контори [PERSON] у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину порушує її право на спадщину та унеможливлює державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо такий факт має значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, зокрема про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище якої, що зазначене в документі, не збігається з прізвищем цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкоємцем, проживання з ним однією сімєю, постійного проживання разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Договір купівлі-продажу житлового будинку від 06.07.1992 року, посвідчений Чумаківською сільською радою за реєстром №119 та свідоцтво про право власності на житло від 03.06.1997 року, виданого на підставі розпорядження Держплемзавода «Чумаки» №66 від 17.05.1996 року, належало [PERSON], який помер 14 серпня 2012 року, що підтверджується письмовими доказами, приєднаними позивачем до позовної заяви. Як вбачається із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Перешкодою для видачі позивачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину є помилка в прізвищі спадкодавця в належним чином оформлених документах про право власності спадкодавця на об'єкти спадкування. При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не передбачає можливості внесення змін до документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно за померлою особою. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що відповідно до норм чинного законодавства, має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, [PERSON] вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав у порядку ст. 16 ЦК України, обравши способом захисту свого порушеного права - визнання права власності на спадкове майно, що повністю кореспондується з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 30.05.2008, а також численною судовою практикою, оскільки передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 30.05.2008 року за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що факт наявності спадкових прав позивача на вищезазначене майно та неможливості їх оформлення у встановленому законом порядку встановлено у повному обсязі, тому суд приходить до висновку, що її позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved