Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 22 червня 2015 року звернулися в суд з позовом до Київської районної в м. Полтаві ради про визнання незаконним та скасування рішення ради, зобов'язання вирішити питання про передачу земельної ділянки у власність. Посилалися на те, що є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] в м. Полтаві, з метою реалізації права на приватизацію земельної ділянки звернулися з відповідною заявою до Київської районної в м. Полтаві ради, але рішенням 59 сесії шостого скликання Київської районної в м. Полтаві ради від 03 лютого 2015 року їм було відмовлено в наданні дозволу на передачу у власність земельних ділянок по [ADDRESS] площею по 0,10 га кожному. Вважають дане рішення незаконним та необґрунтованим. Просили суд визнати незаконним та скасувати рішення 59 сесії шостого скликання Київської районної в м. Полтаві ради від 03 лютого 2015 року в частині відмови їм в наданні дозволу на передачу у власність земельних ділянок та зобов'язати Київську районну в м. Полтаві раду вирішити питання про передачу у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] земельних ділянок по [ADDRESS] площею 0,10 га кожному. В судовому засіданні позивачі повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечував. Пояснив, що районна рада як орган місцевого самоврядування не порушував право позивачів на отримання земельної ділянки у власність, а відмова Київської районної в м. Полтаві ради у наданні дозволу на передачу позивачам земельної ділянки у власність ґрунтується на тому, що позивачі не надали документи, які б підтверджували їх право власності на нерухоме майно за вказаною адресою. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] в м. Полтаві. Право власності позивачів на відповідні частки в спільній частковій власності на домоволодіння по [ADDRESS] в м. Полтаві позивачами при зверненні до суду підтверджено наступними документами. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону від 10 вересня 1985 року є власниками в рівних частках 2/3 частин житлового будинку з частиною надвірних споруд по [ADDRESS] в м. Полтаві. Право власності позивачів відповідно до даного правовстановлюючого документа було зареєстровано в органах бюро технічної інвентаризації. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2004 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право власності на 1/3 частину домоволодіння за вказаною адресою за набувальною давністю. Право власності позивачів на 1/3 частину домоволодіння згідно судового рішення не зареєстровано в державному реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 травня 2006 року визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право власності на самовільно збудовані побудови на території домоволодіння по [ADDRESS] в м. Полтаві. В державному реєстрі прав власності на нерухоме майно право на дані будівлі позивачами у встановленому законом порядку зареєстровано не було. Разом з тим, за даними ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» в органах бюро технічної інвентаризації станом на 19 грудня 2012 року зареєстровано право власності на домоволодіння по [ADDRESS] в м. Полтаві в наступних частках: -[PERSON] - 1/6; -[PERSON] - 1/12 частка та 1/6 частка; -[PERSON] - 1/6 частка; -[PERSON] - 1/12 частка та 1/6 частка; -[PERSON] - 1/12 частка. Також встановлено, що за даними наданих до суду документів, неможливо встановити повний склад співвласників домоволодіння по [ADDRESS] в м. Полтаві та визначити частку кожного із співвласників, оскільки позивачами у встановленому законом порядку не здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. При цьому, за даними наданих до суду правовстановлюючих документів перехід прав на земельну ділянку не визначався, земельна ділянка по [ADDRESS] в м. Полтаві знаходиться в фактичному користуванні позивачів, державний акт на право власності чи користування не видавався, а площа земельної ділянки за фактичним користуванням не визначена. В своїй позовній заяві позивачі посилаються на те, що звернулися до суду за захистом прав на землю. Зокрема, посилаються на порушення відповідачем їх прав на отримання земельної ділянки у власність. Разом з тим, підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності встановлені ст. 116 ЗК України, якою передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться в тому числі у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Саме на обставину перебування в їх користуванні земельної ділянки по [ADDRESS] в м. Полтаві позивачі посилаються як на підставу для передачі їм земельних ділянок у власність. Але порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено ст. 118 ЗК України. Відповідно до норм ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідним органом місцевого самоврядування в даному випадку є саме Київська районна в м. Полтаві рада. Частиною 2 даної статті 118 ЗК України визначено, що рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. В силу норм законодавства реалізації права позивачів на отримання земельної ділянки у власність шляхом приватизації земельної ділянки, яка перебуває в їх фактичному користуванні, передує обов'язок останніх, як співвласників домоволодіння, у встановленому законом порядку здійснити державну реєстрацію права власності на відповідне нерухоме майно, надати до відповідного органу місцевого самоврядування правовстановлюючі документи та матеріали, що підтверджують фактичний розмір земельної ділянки. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно п. 4 ст. 60 ЦПК - доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. К встановлено судом, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] , звертаючись з відповідною заявою до Київської районної в м. Полтаві ради про надання кожному із них у власність земельної ділянки по [ADDRESS] по 0,10 га, посилалися на ту обставину, що є співвласниками домоволодіння за вказаною адресою. Разом з тим, як до відповідного органу місцевого самоврядування, так і до суду позивачами не надано відповідних правовстановлюючих документів, які б підтверджували їх спільну часткову власність на домоволодіння в цілому. Твердження позивачів, що такими правовстановлюючими документами є довідка бюро технічної інвентаризації, видана станом на грудень 2012 року, та технічний паспорт є безпідставними. Наявність судових рішень про визнання за позивачами права власності жодним чином не позбавляло позивачів обов'язків у встановленому законом порядку здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, оскільки позивачами, як співвласниками домоволодіння по [ADDRESS] в м. Полтаві, при зверненні до відповідача з заявою про передачу земельної ділянки у власність не було надано документів, які б підтверджували їх право власності на відповідне нерухоме майно за вказаною адресою, суд приходить до висновку, що відповідачем не було порушено право позивачів на отримання земельної ділянки у власність. При вирішенні справи судом також враховується, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Київська районна в м. Полтаві рада жодним чином не оспорює та не порушує право позивачів на отримання земельної ділянки у власність. Більш того, відповідачем визнається право позивачів на отримання земельної ділянки у власність, але в порядку та на умовах визначених законом. В тому числі за умови надання правовстановлюючих документів на відповідне нерухоме майно та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Київської районної в м. Полтаві ради про визнання незаконним та скасування рішення ради, зобов'язання вирішити питання про передачу земельної ділянки у власність є безпідставними та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed