Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2015р. розірвано. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Відповідач ухиляється від своїх обовязків, оскільки участі у вихованні сина не приймає і матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Жодної домовленості в цьому питанні між сторонами не досягнуто, а позивачу одній важко забезпечувати сина усім необхідним для нормального проживання та розвитку. Відповідач працює неофіційно, отримує достатні доходи, в звязку з цим просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення,аналогічні викладеним у позові. У судовому засіданні відповідач посилаючись на письмові заперечення позовні вимоги визнав частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі, суд вважає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 17.04.2015р. розірвано (а.с.3-4). Згідно копії свідоцтва про народження, сторони по справі є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] ( а.с.5). Неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю, що підтверджується довідкою № 02-02/1685 про склад сім'ї (а.с.6), і знаходиться на її вихованні та утриманні, що сторонами по справі не заперечується. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини, слід визначити в твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідач не працює,одружений має на утриманні малолітню дитину від другого шлюбу та стан здоровя. Відповідач позовні вимоги визнав частково,є працездатною особою, а тому суд вважає, що відповідач спроможний платити аліменти на утримання дитини. Відповідно до ст.7 Закону України Про державний бюджет на 2017 рік прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити та стягувати з відповідача аліменти в користь позивача на утримання неповнолітньої дитини в розмірі по 900 гривень, щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22 травня 2017 року, що забезпечить належне утримання дитини за передбаченим законом прожитковим мінімумом. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 640 гривень в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: partial