Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на ті обставини, що 11.03.2010 року вона купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] про що було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу. На момент укладення договору купівлі-продажу заборони на відчуження майна [PERSON] не було. Наведене свідчить, що [PERSON] 11.03.2010 року скористалася визначеними статтями 315, 317, 319 ЦК України правами, розпорядилася своїм майном (квартирою в [ADDRESS]) на власний розсуд - провела оплатне відчуження своєї квартири - продала їй на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Відповідно до умов договору [PERSON] взяла на себе зобов'язання звільнити вищевказану квартиру у 10-денний строк після підписання договору. Однак до теперішнього часу [PERSON] не тільки не звільнила квартиру, а й в порушення умов договору та майнових прав позивача зареєструвала у ній 20.04.2011 року доньку [PERSON], невістку - [PERSON] та двох неповнолітніх онуків [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], чим порушила її права, як власника вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Просить в судовому порядку усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою [ADDRESS], шляхом виселення відповідачів зі спірного приміщення та зняття з реєстраційного обліку. В судовому засіданні представник позивача зменшив позовні вимоги та просив суд усунути перешкоди в користуванні належною [PERSON] квартирою [ADDRESS], шляхом виселення відповідачів зі спірного приміщення . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на ті обставини, що договір купівлі продажу вищевказаної квартири є удаваним, гроші за продаж зазначеної квартири вона не отримувала, про що свідчить не реєстрування позивачем права власності, вважає що позивач незаконно заволоділа майном скориставшись тим, що вона знаходилася у тяжкому матеріальному положенні. Крім того, в квартирі зареєстровані та проживають малолітні діти, іншого житла вони не мають, тому просила в задоволені позову відмовити за необґрунтованістю позовних вимог. Відповідачі [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей позовні вимоги не визнали, просили в задоволенні позову відмовити, оскільки іншого житла вони не мають. Третя особа Виконавчий комітет Дніпровської районної у м. Херсоні ради, орган опіки та піклування в судовому засіданні пояснила, що законних підстав для залишення відповідачів проживати у спірній квартирі немає, однак у зв'язку з тим, що в квартирі проживають неповнолітні діти, тому їх виселення буде не доцільним . Прокурор в судовому засіданні просив в задоволені позову відмовити, оскільки в даному випадку порушуються інтереси дітей, які зареєстровані у спірній квартирі . Вислухавши представника позивача, відповідачів, третю особу та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст..387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст..109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON], належить квартира [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 11.03.2010 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у державному реєстрі правочинів за №3853185. Відповідно до п. 3.1.5 умов договору [PERSON] взяла на себе зобов'язання звільнити вищевказану квартиру у 10-денний строк після підписання договору. Однак до теперішнього часу [PERSON] не звільнила квартиру, та в порушення умов договору та майнових прав позивача зареєструвала у ній 20.04.2011 року доньку [PERSON], невістку [PERSON] та двох неповнолітніх онуків [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою№114 від 11.08.2014 р. виданої Головою ОСББ «Тандем». Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зімни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування нею та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цим житлом. Вселення (реєстрація) відповідачів у квартиру за згодою попереднього власника не свідчить про наявність у них права на проживання в цій квартирі після переходу права власності на неї до позивача, тому відповідачі не мають права на користування належної позивачу квартири. Відповідачі не є членами сім'ї позивача та займають житлове приміщення квартиру без згоди позивача. На вимоги позивачки звільнити квартиру в добровільному порядку відповідачі не реагують. Суд вважає, що відповідачі без законних на те підстав вселилися та проживають в спірній квартирі, своїми неправомірними діями фактично позбавили позивача права на користування та розпорядження належним їй майном. Посилання відповідачів на проживання в спірній квартирі неповнолітніх дітей та їх виселення буде порушувати конвенцію про захист прав дітей, суд не приймає до уваги , оскільки вважає, що батьки повинні піклуватися про своїх неповнолітніх дітей та забезпечити їх житлом. Незаконне вселення у спірне приміщення не дає їм права на проживання у чужому приміщені, незважаючи на їх неповнолітній вік. За таких обставин вимоги позивача вважає законними та обґрунтованими, а відповідачів такими, що підлягають виселенню із спірної квартири [ADDRESS], оскільки законних підстав для їх проживання в даній квартирі не має.

Outcome: approved