Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивач звернулася із зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що їй належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідач по справі є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано 09 січня 2014 року. Після розірвання шлюбу, відповідач і надалі зареєстрований у її квартирі [ADDRESS]. Позивач сумісне проживання з відповідачем уважає неможливим., оскільки [PERSON] систематично порушує правила соціалістичного співжиття, за що вже притягувався до адміністративної відповідальності та, не зробивши ніяких висновків для подальшого виправлення своєї поведінки, продовжував вчиняти щодо позивача протиправні діяння, за що і був притягнений до кримінальної відповідальності. Вказане стало причиною звернення до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила задовольнити позовні вимоги та проводити розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов визнає та просить справу розглядати за його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Судом встановлено, що позивачу належить квартира [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 29056364 від 05.11.2014 року. 20 лютого 2010 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який було розірвано 09 січня 2014 року рішенням Московського районного суду м. Харкова. 02 квітня 2014 року рішенням Московського районного суду м. Харкова по справі № 643/18856/13-ц [PERSON] визначено спосіб участі у вихованні спільної доньки - [PERSON] у вигляді визначення часу для участі у вихованні дитини з 10 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин кожної неділі місяця у присутності матері або її батьків, з урахуванням стану здоров'я та бажання дитини (копія рішення суду долучається). 01 липня 2014 року вироком Московського районного суду м. Харкова [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ст. 1 ЗУ «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року його звільнено від відбування покарання. Позивачка була потерпілою у вказаній справі. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання жилого приміщення. Судом встановлено, що сторони не є членами однієї сім'ї. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приймається судом. Таким чином, суд приходить висновку про те, що [PERSON] підлягає виселенню з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, та рішення суду про його виселення, є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в зазначеній квартирі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved