Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя мають сина [PERSON] та дочку [PERSON]. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Згідно рішення Фастівського міськрайонного суду відповідач сплачує аліменти в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку на утримання сина, на утримання доньки матеріальної допомоги не надає. У звязку з чим позивач просить стягнути аліменти з відповідача на її користь на утримання доньки в розмірі 1/6 частини його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття та на своє утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно до досягнення донькою трирічного віку. В судове засідання позивач не зявилася, через канцелярію суду подала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглянути в її відсутність. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково не заперечував проти сплати аліментів на утримання доньки, щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку заперечував. В подальшому в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав письмову заяву в якій просив справу розглянути в його відсутність. Дослідивши та оцінивши у сукупності надані письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 01.02.2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають та знаходяться на утриманні матері, що підтверджується довідкою виданою Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 30.08.2017 року № 4302. Рішенням Фастівського міськрайонного суду від 01.08.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку. На утримання доньки відповідач в добровільному порядку коштів не надає. Обовязок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків, при цьому цей обовязок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України та розяснення п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім цього, статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Частиною другою, четвертою статті 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Заявляючи вимоги про стягнення аліментів на дитину у розмірі 1/6 частини всіх доходів відповідача та на її утримання в розмірі 1/6 частини, позивач зазначила, що вона власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати дитину, проте їй самій важко матеріально утримувати доньку, так як вона ніде не працює оскільки доглядає за дитиною, відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату. Як вбачається з наданої відповідачем довідки про утримані аліменти виданої ВСП Київський ЦМКР філії «ЦРЕКМ» ПАТ «УЗ» від 14.09.2017 року № 290, відповідач [PERSON] дійсно працює в ВСП Київський ЦМКР філії «ЦРЕКМ» ПАТ «УЗ», отримує офіційний дохід, відсоток утриманих аліментів із заробітної плати становить 25 %. При встановлених в судовому засіданні обставинах дитина потребує допомоги з боку відповідача, а відповідач за станом здоровя, сімейним та матеріальним становищем має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. При цьому суд виходить з того, що законом не встановлено конкретний розмір частки від доходу на утримання одної дитини, що розмір такої частки визначає суд, виходячи з конкретних обставин справи. Згідно з вимогами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини батьків, дочки, сина. Згідно ч.2 ст. 182 СК України (Із змінами, внесеними згідно із Законами № 2037-VIII від 17.05.2017, ВВР, 2017, № 25, ст.291), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Заперечення відповідача проти позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років не може взятись судом до уваги, оскільки відповідачем не було надано суду належних доказів щодо не можливості сплати вказаних аліментів. Враховуючи у сукупності досліджені докази та виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обовязку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд вважає за необхідне присудити відповідачу аліменти на утримання доньки щомісяця в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів та на утримання дружини в розмірі 1/6 частини до досягнення дитиною трьохрічного віку. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, а також\~\~забезпечить належну матеріальну підтримку дружині, при цьому не порушить права відповідача. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Ст. 88 ЦПК України, передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. в дохід держави. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved