Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом та просить збільшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], неповнолітньої [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень, відповідно до рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі який розірвано 16 травня 2008 року на підставі рішення суду. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем, знаходяться на її утриманні. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги не утримання дітей не надавав позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням суду від 11 травня 2010 року з відповідача на користь позивача на утримання дітей стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Проте з 2010 року до часу звернення до суду з позовом індексація аліментів у твердій грошовій сумі жодного разу не проводилася, а прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року визначений у розмірі 1455,00 гривень. Тобто мінімальний розмір витрат на двох дітей має складати приблизно 4000,00 гривень на місяць. Відповідач добровільно поліпшити матеріальне становище дітей не бажає, хоча має для цього всі можливості: офіційно не працевлаштований, але має постійне місце роботи, отримує регулярний заробіток у достатньо високому розмірі, також має досить високий додатковий дохід, тому позивач звернулась до суду з позовом. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечував посилаючись на те, що не має фінансової можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі оскільки не працює, його заробіток є мінливим, він вдруге одружений і утримує дочку дружини, крім того сплачує комунальні послуги. Також вказав, що позивач всіляко перешкоджає його спілкуванню з дітьми, тому у відповідача відсутня можливість з'ясувати що їм потрібно крім грошей, а аліменти позивач витрачає на свої особисті потреби. Просив в задоволенні позову - відмовити. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року (справа № 2-3331/2010 року) зі [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень 00 коп., щомісячно і до повноліття кожного з дітей, про що свідчить виконавчий лист по справі № 2-3331/10, що виданий на виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року. Відповідач є батьком малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] про що свідчать записи про батька в свідоцтвах про їх народження і вказана обставина відповідачем не оспорюється. Відповідно до довідки № 125/1 від 25 січня 2016 року, що видана Виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом із сином [PERSON], [INFO], дочкою [PERSON], [INFO], але сторони у судовому засіданні визнали, що за вказаною адресою проживає відповідач, а позивач з дітьми фактично проживають за адресою: [ADDRESS]. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що свідчить свідоцтво Серії [NUMBER] про розірвання шлюбу, актовий запис № 207 від 16 травня 2008 року виконаний Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області. Відповідач перебуває у зареєстрованому 23 грудня 2015 року шлюбі із [PERSON], актовий запис № 195, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER], що видане 23 грудня 2015 року Виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області. Суду в якості доказі надані: довідка № 127/1 від 25 січня 2016 року Виконавчим комітетом Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області про відсутність відомостей щодо працевлаштування [PERSON], технічний паспорт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на один місяць на дитину віком від 06 років до 18 років в період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року встановлений у розмірі 1455,00 гривень. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між сторонами, з урахуванням наданих доказів та пояснень сторін, приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] і за рішенням харківського районного суду Харківської області від 11 травня 2010 року зобов'язаний сплачувати на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень, щомісячно. Враховуючи, що на день розгляду справи діти досягли віку відповідно тринадцять і десять років, прожитковий мінімум на один місяць на дитину віком від 06 років до 18 років в період з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року встановлений у розмірі 1455,00 гривень, суд вважає, що визначений судом розмір аліментів на підставі ч. 1 ст. 192 СК України, підлягає збільшенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягувати, щомісячно на утримання двох дітей 1455 гривень, що складає розмір прожиткового мінімуму для однієї дитини віком старше 06 років (1455:2=727 гривень 50 коп. на одну дитину), при цьому суд враховує, що позивач і відповідач не працюють, і знаходяться в рівних умовах, тому повинні нести рівні витрати по утриманню двох дітей. При розгляді справи суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться нова родина, що він несе витрати по платі комунальних послуг і вважає їх надуманими і такими, що не мають значення для справи, оскільки сам відповідач у судовому засіданні вказав, що він не працює і є утриманцем дружини, і не заперечував, що дочка дружини має свого батька, який і має обов'язок її утримувати, а наявність інших грошових зобов'язань не звільняють батька від обов'язку утримувати малолітніх дітей, тим більше, що основний тягар матеріального забезпечення дітей несе позивач. Також суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач перешкоджає спілкуванню з дітьми, як таке, що не має ні якого значення для правильного вирішення справи, оскільки не звільняє відповідача від обов'язку утримувати дітей, тим більше відповідач не надав доказів на підтвердження такої поведінки позивача, як не надав доказів на підтвердження, що він вживав дійових заходів для вирішення питання його участі у вихованні дітей, а в судовому засіданні визнав, що таких заходів він не вживав. Таким чином, суд частково задовольняє вимоги позивача та відповідно до ст. 88 ЦПК України суму судового збору стягує з відповідача на користь держави.

Outcome: partial