Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом та просила стягнути з відповідача три проценти річних за період з 18.05.2018 по 27.04.2020 роки в розмірі 119 доларів 80 центів США. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 17.04.2018 року по справі №523/17443/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 2050 доларів США, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на час звернення до сулу 14.12.2017 року в загальному розмірі 55 883 гривень, що стало підставою для звернення до суду з позовними вимогами щодо стягнення трьох процентів річних. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 21,22). Відповідач повідомлялася судом про розгляд справи належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, з заявою про відкладення розгляду справи до суду не зверталася. Представник позивача надав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. (а.с. 31,37). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами спрощеного позовного провадження. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, слухає справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК Українита ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 29.07.2014р. між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого відповідач отримала від позивача 1000 доларів США у якості позики з умовою їх повернення до 01.09.2017 року зі сплатою, у випадку прострочення, 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. У зв`язку з тим, що відповідач не повертає отримані кошти, позивач просив суд стягнути з відповідача 1000 доларів США боргу, 1050 доларів США відсотків з урахуванням 105 днів прострочення. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 17.04.2018 року по справі №523/17443/17 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто суму боргу в розмірі 2050 доларів США, в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на час звернення до сулу 14.12.2017 року в загальному розмірі 55 883 гривень. Згідно з розрахунком позивача 3 % річних складає: 3% х 711 / 365 х 2050 доларів США. За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори, а й інші правочини, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти, а також рішення суду. За змістом ст. 524 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, три проценти річних повинні нараховуватися на суму основного боргу. Беручи до уваги факт виникнення у відповідча зобов`язань вже на підставі рішення суду, вбачається, що на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що тири процента річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Такого висновку дійшов Верховний Суд в Постанові від 19 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Таким чином, суд приходить до висновку, що розмір заборгованості у вигляді трьох процентів річних позивачем визначені правильно та підлягає стягненню з відповідача за період з 18.05.2018 по 27.04.2020 роки у розмірі 119 доларів 80 центів США. На підставі викладеного,

Outcome: approved