Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно(нежилі приміщення). В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 04 червня 2015 року між нею та Сільськогосподарським товариством обмеженою відповідальністю «Прогрес», в особі директора [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень з розстрочкою платежів. За цим договором вона, як покупець, придбала, а відповідач як продавець, за загальною ціною 300 000 грн., продав їй комплекс ферм бригади № 7, який розташований в с.Луговики Поліського району Київської області і до якого входять такі будівлі: 1.корівник на 200 голів, розташований за адресою: [ADDRESS] 2.роділка, розташована за адресою: [ADDRESS] 3.корівник на 200 голів, розташований за адресою: [ADDRESS] 4.сіносховище, розташоване за адресою: [ADDRESS] 5.господарське приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] Ціна придбаного позивачем майна внесена на рахунок СТОВ «Прогрес» в повному обсязі, тобто предмет договору фактично переданий продавцем. В день укладання попереднього договору. При укладенні договору купівлі-продажу нерухомого майна сторонами не було дотримано вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення такого виду договору, передбаченого ст..ст. 209, 657 ЦК України. Таке порушення допущене з вини продавця, через відсутність правовстановлюючих документів на об'єкт нерухомості, що став предметом договору. Оскільки фактично між сторонами було досягнуто повної домовленості з усіх істотних умов, договір повністю виконаний сторонами: предмет договору переданий позивачу, а він сплатив обумовлену суму, то позивач просить на підставі ст.220 ЦК України визнати дійсною укладену угоду та визнати його право власності на зазначене нерухоме майно. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з наведених вище підстав та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Позивачка суду пояснила,що в червні 2015 року вона придбала в СТОВ »Прогрес» нежилі приміщення, про що було укладено попередній письмовий договір від 04.06.2015 року. Згідно з домовленістю між сторонами,вона мала сплачувати кошти за придбане майно частинами. Останній платіж вона внесла в 2017 році. З продавцем нерухомого майна вона домовилася щодо усіх істотних умов,відбулося повне виконання договору,тобто, вона передала продавцю кошти,а останній передав їй приміщення та копію документів на них,однак, в нотаріальній конторі їм відмовили у посвідченні договору купівлі-продажу,мотивуючи тим,що за продавцем не закріплено земельну ділянку під нерухомим майном. Вирішити питання щодо землі у відповідача також немає можливості, так як нерухоме майно фактично продане. Представник відповідача [PERSON] позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Відповідно до ст. 174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, при наявності підстав, суд позов задовольняє. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України, укладаються в письмовій формі. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчиняється в письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Судом встановлено, що 04 червня 2015 року між [PERSON] та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Прогрес», в особі директора [PERSON], був укладений договір купівлі-продажу нежилих приміщень з розстрочкою платежів. За цим договором вона, як покупець, придбала, а відповідач як продавець, за загальною ціною 300 000 грн., продав їй комплекс ферм бригади № 7, який розташований в с.Луговики Поліського району Київської області і до якого входять такі будівлі: корівник на 200 голів, розташований за адресою: [ADDRESS] роділка, розташована за адресою: [ADDRESS] корівник на 200 голів, розташований за адресою: [ADDRESS] сіносховище, розташоване за адресою: [ADDRESS] господарське приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] Квитанціями від 04.06.2015 року, 06.04.2016 року, 25.10.2016 року, 17.12.2016 року, 13.02.2017 року, 24.02.2017 року, 27.02.2017 року, 28.02.2017 року підтверджується факт купівлі нежилих приміщень згідно договору від 04.06.2015 року на загальну суму 300000 грн. (триста тисяч гривень). Отже,Попередній договір від 04.06. 2015 року,укладений між СТОВ»Прогрес» та [PERSON] про купіллю -продаж нерухомого майна в [ADDRESS] має бути нотаріально посвідчений та підлягає державній реєстрації. З Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно(№5308550),Реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна -846636632220, нежиле приміщення-корівник,площею 1560,9 кв.м;з Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно(№53084330),Реєстраційний номер об»єкта нерухомого майна -846615032220,нежиле приміщення,виробнича будівля,родилка для телят,загальною площею 1408.3 кв.м розташований в [ADDRESS];з Свідоцтва про право власності на нерухоме майно-виробнича будівля,сіносховище в [ADDRESS],площею 971,1 кв.м,Свідоцтва про право власності на об»єкт нерухомого майна :корівник,площею 1629,6 кв.м. в [ADDRESS] Свідоцтва про право власності на нерухоме майно,а саме: зерносклад,що знаходиться в [ADDRESS],слідує,що власником нерухомого майна в [ADDRESS] є Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Прогрес»,код ЄДРПОУ:30163784. Нерухоме майно зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно( а.с. 37-44). Позивач надала копії Технічного паспорту на будівлю по [ADDRESS] Київської області(а.с. 45-65). Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Земельна ділянка, на якій знаходиться придбане нерухоме майно, не перебуває у власності СТОВ «Прогрес», що підтверджується довідкою № 1-102/338 від 20.08.2015 року, виданої Луговицькою сільською радою Поліського району Київської області, з якої слідує, що під будівлями тваринницького комплексу бригади [ADDRESS] Отже, відсутність у відповідача-продавця правовстановлюючого документу на право користування земельною ділянкою за адресою [ADDRESS] не може бути перешкодою для придбання позивачем у власність нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці. Згідно рішення Луговицької сільської ради Поліського району Київської області «Про надання юридичної адреси тваринницького комплексу бригади № 7 СТОВ «Прогрес» села Луговики» № 478-85-VI від 26.06.2015 року юридична адреса тваринницького комплексу бригади № 7 СТОВ «Прогрес» : [ADDRESS], родилка № 138/1б, корівник (на 200 голів) № 138/1в, сіносховище № 138/1г та господарське приміщення № 138/1д. Згідно вимог ч.1 ст.15 ЦК України «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання». Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України в разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено «якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається». Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки сторони не мають можливості посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу, тому позивач обрав вірний спосіб захисту свого права, і суд може розглядати вимоги щодо визнання нікчемного правочину дійсним. Частиною 3 статті 334 ЦК України передбачено право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. В даному випадку при недотриманні подальшого нотаріального посвідчення угоди купівлі-продажу, сторонами виконані всі істотні умови укладеного договору (щодо оплати та передачі майна). Угода купівлі-продажу майна не була оформлена через відмову відповідача від належного його оформлення у зв'язку з відсутністю належних для оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку під будівлями та про реєстрацію її в органах технічної реєстрації. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,а тому позов слід задовольнити. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 6 Закону України «Про судовий збір»,за подання позовної заяви,що має одночасно майновий і немайновий характер,судовий збір сплачується за ставками,встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. При подачі позову до суду позивач сплатила судовий збір лише за позовну заява з майнових вимог,хоча позов має дві вимоги: визнання правочину дійсним-немайнового характеру,та визнання права власності на нерухоме майно-майнового характеру,тому слід стягнути судовий збір в сумі 640,00грн. з вимог немайнового характеру. Так як позивач вказує,що судові витрати згодна нести самостійно.дану суму слід стягнути з позивачки. На підставі ст. 209, 220, 328, 334, 657 ЦК України,

Outcome: approved