Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, по якому просить суд визнати договір поруки № 2008/25-102-32 від 03.04.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] припиненим; стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору. Представник позивача та третьої особи в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, надала до суду заперечення проти позову. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали цивільної, надані докази, вислухавши пояснення сторін, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. 03.04.2008 року між ПАТ « Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 2008/25-100-88, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 55400 дол. США, зі сплатою 12,25 % річних за користування кредитом, строком до 03.04.2033 року, що підтверджується копією договору, наявною в матеріалах справи ( а.с. 9-16). В забезпечення виконання умов вищезазначеного кредитного договору 03.04.2008 року між ПАТ « Укрсоцбанк», [PERSON] укладено договір поруки № 2008/25-102-32 від 03.04.2008 року,за яким [PERSON] поручилась перед банком за виконання [PERSON] його обов'язків за договором кредиту № 2008/25-100-88 від 03.04.2008 року у розмірі 55400,00 дол. США та за договором про надання відновлювальної кредитної лінії. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] свої зобов'язань за вищезазначеним кредитним договором, вчасного внесення платежів за договором виникла прострочена заборгованість. Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що боржник свої зобов'язання не виконував, внаслідок чого 02.03.2009 року банком йому була направлена досудова вимога дострокового повернення кредитних коштів, оскільки основне зобов'язання за кредитним договором було порушено, позивач вважає, що порука припинилась 02.09.2009 року. Відповідно до ст.. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як зазначено в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 № 10-1393/0/4-12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» в якому зазначено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим (постанови від 21 травня року 2012: № 6-69 цс 11, № 6-18 св 11, № 20 цс 11, № 88 цс 11). Встановлення фіксованої ставки збільшення процентів за кредитом у розмірі 25,8% не є зміною процентної ставки в бік збільшення, оскільки до внесення змін Додатковою угодою № 2 від 29.11.2007 року розмір процентної ставки не бук конкретно визначений, також міг бути і більше ніж 25,8 %. На зміну умов основного договору, внаслідок якої обсяг відповідальності не збільшується, згода поручителя не вимагається. Такі зміни не є підставою для застосування наслідків, передбачених ч.1 ст. 559 ЦК України . Аналогічну правову позицію висловлено у постанові судової палати з розгляду цивільних та господарських справ Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-160цс13. Відповідно до ст.. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на ч.4 ст. 559 ЦК України, а саме що порука припиняється , якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя . Відповідно до договору кредиту кінцевим строком повернення заборгованості за кредитом є 02.04.2033 року, отже день кінцевого строку виконання зобов'язання ще не настав. Вимоги про дострокове повернення суми заборгованості поручителю не направлялись. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Суд критично ставиться до посилань позивача, що банком було застосоване своє право на дострокове повернення кредиту, шляхом направлення вимоги від 02.03.2009 року, оскільки у вищезазначеній вимозі зазначалось лише про погашення простроченої заборгованості, що склала 793, 37 дол. США, а не дострокового погашення всієї суми за кредитом. Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст.. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивачем не надано належних, допустимих, переконливих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed