Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить встановити факт належності її чоловіку [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №004737, виданого 05.11.2002 на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження Овруцької райдержадміністрації від 25.10.2002 за №303, на земельні ділянки\~ площею 0,8892 га, кадастровий номер 1824286200:22:000:0424,\~ та\~ площею 0,7216 га, кадастровий номер 1824286200:12:000:0151, які розташовані на території Покалівської сільської ради Овруцького району, та визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки, мотивуючи тим, що вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, так як вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак, в нотаріальній конторі, куди вона звернулася за оформленням права на зазначені земельні ділянки, їй було відмовлено по причині видачі\~ державного акту на право приватної власності на землю після смерті чоловіка. Крім того, не доведено факту належності державного акту померлому чоловіку, так як в ньому ім`я померлого вказано « [PERSON] », а в свідоцтві про смерть « [PERSON] ». В судове засідання позивач не з`явилася, але в своїй позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надіслали лист, в якому просять спрву слухати у їх відсутність. Щодо задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України\~ у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] в с. Скребеличі Овруцького району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 03.02.2001.\~\~\~ В державному акті на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №004737, виданому 05.11.2002, ім`я померлого спадкодавця зазначено « [PERSON] », а не « [PERSON] », що підтверджується копією вказаного акту. З листа відділу в Овруцькому районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №Н-31/0-0.29-46/138-20 від 28.02.2020 вбачається, що позивачеві відмовлено внести виправлення в державний акт в частині зазначення імені її чоловіка.\~ Копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.02.1982 свідчить, що 20 лютого 1982 року Хлуплянською сільською радою Овруцького району Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З копії довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради №521 від 02.04.2020 вбачається, що [PERSON] , 1958 року народження, дійсно був зареєстрований та проживав в с. Скребеличі Овруцького району Житомирської області, по день смерті [INFO] .\~ Копія довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради Житомирської області №710 від 10.06.2020, в свою чергу, підтверджує, що [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , фактично вступила у встановлений законом шестимісячний строк в управління та володіння спадковим майном, а саме: підтримувала належний стан господарства, зробила ремонт, користувалася землею. У суду не має підстав не довіряти вказаним документам, в яких співпадають усі дані окрім однієї букви в імені спадкодавця, а тому суд приходить до висновку, що розбіжності в написанні імені спадкодавця пов`язані з допущенням помилки при перекладі його з російської мови на українську та\~ вважає факт належності зазначеного державного акту [PERSON] , доведеним. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу позивачеві необхідно для оформлення права на спадщину. Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно ж п.5 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею 2 вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: - рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 3.5.Листа Вищого спеціалізованого суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 - спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Абзацами 17 та 18 пункту 3.5. вищевказаного Листа ВССУ передбачено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. З копії сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №02713165 від 17.03.1998 вбачається, що на підставі зазначеного сертифікату, який було видано на підставі рішення Овруцької районної державної адміністрації №391 від 17.11.1997, [PERSON] \~ належала\~ земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Україна» с. Покалів Покалівської сільської ради Овруцького району Житомирської області, розміром 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) вартістю 4885 грн.. Тобто, сертифікат, який є основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), спадкодавець отримав за життя та відповідно набув права власності на спірні земельні ділянки.\~ Таким чином, на день смерті [PERSON] відкрилася спадщина\~ на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,61 га, яка складається з земельних ділянок площею 0,8892 га та площею 0,7216 га, які розташовані на території Покалівської сільської ради Овруцького району, що підтверджується копією державного акту серії І-ЖТ №004737. Позивач є спадкоємцем за законом 1-ї черги. Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину на підставі ст. 549 ЦК України (1963 року), вступивши в управління та володіння спадковим майно, так як підтримувала належний стан господарства, зробила ремонт та користувалася землею. Крім позивача, інших спадкоємців, які б претендували на прийняття спадщини, немає. Однак, в нотаріальній конторі, куди вона звернулася за оформленням права на спадщину на зазначені земельні ділянки, їй було відмовлено по причині видачі державного акту на них після смерті чоловіка. Зазначені обставини підтверджуються копіями: свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20.02.1982, довідки виконавчого комітету Овруцької міської ради №710 від 10.06.2020, державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №004737 від 05.11.2002, витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14.08.2020, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1054/02-31 від 24.06.2020 та повідомленням Овруцької ДНК №116/01-16\~ від 21.01.2021. Відповідно до ст.548 ЦК України в редакції 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 525 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об`єктів нерухомого майна, а саме, щодо земельної ділянки кадастровий номер 1824286200:12:000:0151 і земельної ділянки кадастровий номер 1824286200:22:000:0424 та інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна свідчать, що у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, в Державному реєстрі іпотек, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомості, відсутні. За таких обставин, суд вважає, що позивач\~ набула право власності на спадкові земельні ділянки\~ на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України Про власність від 07.02.1991. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1681 грн. 60 коп. в дохід держави.

Outcome: approved