Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивач звернулася з цим позовом до суду, в якому, просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] вказала, що вона з відповідачем знаходилась у шлюбі до [INFO]. За період спільного проживання у них народилася дочка [PERSON], на утримання якої Біловодським районним судом Луганської області було винесено рішення про виплату аліментів, від виплати яких відповідач ухиляється. Також відповідач не підтримує відносин з дитиною, не цікавиться її життям, а ті не часті моменти, коли відповідач або його батьки беруть дитину, то від них повертається хворою, брудною та голодною. Зазначаючи, що лікарями Біловодської ЦРБ було рекомендовано возити дитину до моря, однак у зв'язку з нинішнім станом у країні для цього необхідно перетинати державний кордон, а відповідач відмовляється надавати згоду на перетинання дитиною державного кордону, також вона зверталась в органи опіки та піклування для позбавлення відповідача батьківських прав, однак це позитивних результатів не дало, вона була вимушена звернутись з відповідним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала, підтвердила обставини, наведені в позовній заяві, крім того вона додала, що відповідач постійно пиячить і веде розгульний спосіб життя. На поставлені питання підтвердила факт, що на цей час у відповідача перед нею відсутня заборгованість зі сплати аліментів на дитину, які з її слів фактично за нього сплачує його мати. Також позивач, відповідаючи на питання, пояснила, що у неї немає доказів того, що відповідач пиячить та веде розгульний спосіб життя, також у неї відсутні інші докази, що підтверджують обставини, пов'язані з участю відповідача вихованні дитини. Представник органу опіки та піклування [PERSON] в суді була проти задоволення цього позову, суду пояснила, що особисто вона на цей час не бачить підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, підтримала висновок органу опіки та піклування, яким в інтересах дитини було визнаним недоцільним позбавлення [PERSON] відносно своєї дочки [PERSON] батьківських прав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи сповіщувався належним чином, причин неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності [PERSON] за наявними у ній матеріалами. Заслухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дитини, де у частинах 2 і 3 цієї статті зазначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 4 статті 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 Сімейного кодексу України ухиляння батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення їх батьківських прав відносно дитини. В пункті 16 постанови Пленуму № 3 від 30.03.07 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Верховний Суд України зазначив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім цього, у вказаній постанові (п. 15 постанови) Верховний Суд України наголосив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З матеріалів справи, чого ніким не оспорювалось, судом встановлено, що сторони дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них 27 липня 2012 року народилась дочка [PERSON]. Даний шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду 02 березня 2015 року. Дочка сторін залишилась проживати з позивачем. Також із відповідача за судовим рішенням було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання їхньої спільної дочки. Заборгованості із сплати аліментів, як з'ясувалось в судовому засіданні, немає. Як вбачається із позовної заяви та пояснень позивача, підставою її позову є те, що вона вважає, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків щодо належного виховання їхньої дитини, посилаючись на те, що останній кожен день пиячить, веде вільний спосіб життя, ні про що не замислюється, аліменти за нього сплачує фактично його мати, яка фактично бере дочку до себе, звідки та повертається хворою, брудною та голодною. Проте, з пояснень представника органу опіки та піклування, а також висновку цього органу, йдеться, що між сторонами фактично існував спір щодо виховання дитини, тому, виходячи саме з інтересів самої малолітньої дитини, Біловодська районна державна адміністрація дійшла висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача (див. висновок, а.с. 25-26). За таких обставин, враховуючи, що позивач, незважаючи на те, що їй роз'яснювались положення вимог статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, не надала належних доказів обставин, на які вона посилається, суд вважає її позов недоведеним та таким, що не підлягає задоволенню. У разі відмови у задоволенні позову, відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, понесені позивачем з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed