Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи тим, що 5 серпня та 29 серпня 2011 року між нею та відповідачем були укладені угоди №367971 та №373852 з метою придбання автомобілів, за якими ТОВ «Авто Просто» взяло на себе зобов'язання по наданню послуг, предметом яких є придбання автомобілів через систему придбання у групах АвтоТак. Позивач в свою чергу сплатила грошові кошти пов'язані зі вступом до системи, та сплачувала передбачені договорами грошові внески, загальна сума яких складає 75 942 гривні 29 копійок, тобто фактично придбала у відповідача автомобілі, але відповідач відмовився передати позивачу оплачений нею товар, тобто порушив її права як споживача, тому позивач просить зобов'язати відповідача виконати умови угод: №367971 від 05.08.2011 року та №373852 від 29.08.2011 року, а саме: надати два автомобілі марки ЗАЗ модель Ланос, або стягнути з відповідача на її користь сплачені грошові кошти в сумі 75 942 гривні 29 копійок, а також стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. В уточненій позовній заяві позивач просила суд визнати нікчемними угоду №367971 від 05.08.2011 року та угоду №373852 від 29.08.2011 року укладених між нею і відповідачем та стягнути з відповідача на її користь сплачені грошові кошти в сумі 75 942 гривні 29 копійок, а також стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень. Представник позивача в судовому засіданні, позов підтримав, посилаючись на доводи викладенні в позовній заяві та в уточненій позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав та подав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності та подав письмові заперечення, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши документи справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 5 серпня та 29 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем були укладені угоди №367971 та №373852 з метою придбання автомобілів, за якими ТОВ «Авто Просто» взяло на себе зобов'язання по наданню послуг, предметом яких є придбання автомобілів через систему придбання у групах АвтоТак. Позивач в свою чергу сплатила грошові кошти пов'язані зі вступом до системи, та сплачувала передбачені договорами грошові внески, загальна сума яких складає 75 942 гривні 29 копійок, тобто фактично придбала у відповідача автомобілі, але відповідач відмовився передати позивачу оплачений нею товар. Як вбачається зі змісту додатків № 2 до угоди №367971 від 05.08.2011 року та угоди №373852 від 29.08.2011 року, відповідач формує групу учасників системи, надалі створює фонд цієї групи за рахунок чистих щомісячних платежів, сплачених учасниками групи, тобто за кошти учасників системи, а потім один раз на місяць розподіляє фонд групи між учасниками системи, але право на купівлю автомобіля отримують не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість авансових чистих щомісячних платежів та задекларували найбільшу кількість чистих щомісячних внесків. Отже, один учасник системи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику системи. При цьому, саме одержання права на отримання автомобіля, що передається у власність учаснику системи, до його повної оплати є компенсацією за рахунок коштів інших учасників системи, залучених до умови діяльності програми АвтоТак. Тобто, виникнення права на отримання автомобіля у позивача залежить від внесених коштів іншими учасниками системи АвтоТак, а рішення про надання їй права на отримання товару залежить не від виконання або невиконання позивачем умов договору або інших суттєвих обставин, а лише від волі відповідача ТОВ «Авто Просто», яке на власний розсуд приймає таке рішення. З аналізу змісту вказаних угод випливає, що отримання автомобілів учасниками системи можливе за умови дотримання всіма учасниками угод, які укладені кожним з них і реалізація прав учасників системи фактично поставлена в залежність від наслідків дій інших учасників системи, з якими позивач безпосередньо у будь-які правовідносини не вступав та між ним та іншими учасниками системи взаємних прав і обов'язків не виникло. Згідно зі ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездітність), що вводять споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійсненні з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 травня 2012 року (справа №6-35цс12) зазначено, що сплата коштів не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, формування особою без залучення власних коштів групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснюється передача права на купівлю товару одному із учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи, є такою, що вводить споживача в оману. У відповідності до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 2 ст.216 ЦК України. недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. На підставі викладеного, оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази по справі в їх сукупності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині сплачених позивачем коштів за угодою в повному обсязі в сумі 75 942 гривні. Також позивачу було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 20 000 гривень та вказує на те, що діях відповідача, їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в її душевних стражданнях та стресі і у неї в зв'язку з цим, погіршився стан здоров'я. Суд вважає за необхідним частково задовольнити позовні вимоги в частині стяненння моральної шкоди, а саме в сумі 7 000 гривень, при цьому суд враховує тяжкість та тривалість страждань позивача. Крім цього позивач при подачі позову до суду, була звільнена від сплати судового збору на підставі п.7 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як споживач за позовом, що пов'язаний з захистом прав споживачів. Тому згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 869 гривні 42 копійки. Вказані правовідносини регулюються ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст.88 ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів» та Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»

Outcome: partial