Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON], виконавчого комітету Вінницької міської ради, за участю третьої особи ФОП [PERSON] про стягнення боргу, який в процесі судового розгляду уточнили, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.06.2008 року за договором позики відповідач [PERSON] отримав від кожного з позивачів в борг по 250 000 грн., на загальну суму 1 000 000 грн., які зобов'язався повернути позивачам до 01.06.2009 року. Однак, у вказаний строк відповідач борг не повернув. На неодноразові звернення позивачів з проханням про добровільну сплату боргу відповідає не чітко, постійно відтерміновує день сплати коштів. Однак, згодом позивачам від відповідача [PERSON] стало відомо, що єдиним можливим для нього способом розрахунку з ними, є передача їм у власність належного йому на праві власності нерухомого майна, яким є нежитлові офісно-складські приміщення в будівлі цеху №10 (ТЕЦ) літ.А, загальною площею 9728,7 кв.м., що складає 83/100 частки нежитлової будівлі, за адресою: м. Вінниця, [ADDRESS] Вищевказані нежитлові приміщення переобладнано та добудовано відповідачем з порушенням встановленої законодавством процедури, тобто без належного дозволу. Однак, з наданих висновків вбачається, що самочинно переобладнанні та добудовані відповідачем офісно-складські приміщення відповідають будівельним нормам, вимогам пожежної безпеки об'єктів будівництва та діючого санітарного законодавства України, що змусило позивачів звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] та представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові. В судовому засіданні відповідач [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти задоволення останніх. Представник відповідача виконавчого комітету Вінницької міської ради до судового засіданні не з'явився із невідомих суду причин, хоча про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Третя особа фізична особа-підприємець [PERSON] до судового засідання не з'явився, однак від останнього надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутність. Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно договору позики від 09.06.2008 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у власність [PERSON] грошові кошти кожний по 250 000 грн., що у сумі складає 1 000 000 грн. (а.с.4). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.10.2014 року відповідачку [PERSON] було виключено із числа позивачів у зв'язку з тим, що згідно договору про відступлення права вимоги від 25.09.2014 року, [PERSON] відступила своє право вимоги до [PERSON] за договором позики від 09.06.2009 року [PERSON] та [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу від 05.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2728, ТДВ «Спеціалізоване бюро з довірчих операцій» передало у власність (продало), а [PERSON] прийняв у власність (купив) нежитлові приміщення в будівлі цеху №10 (ТЕЦ) літ.А, площею 6855,8 кв.м., які знаходяться в м. Вінниці по [ADDRESS], що складає 17/25 частки нежитлової будівлі, яка виділена в натурі (а.с.43-44), та право власності на які зареєстровано за відповідачем [PERSON] КП «ВООБТІ» 10.09.2007 року, про що записано в реєстрову книгу №9 додаткову за реєстровим №274, згідно реєстраційного посвідчення КП «ВООБТІ» (а.с.45). Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні відповідач [PERSON] здійснив реконструкцію спірного приміщення та на даний час дане приміщення складається з: на І-му поверсі приміщень №2, 3, 4, що складає разом по 1-му поверху - 5289,0 кв.м.; на II-му поверсі приміщення №5, що складає разом по приміщенню №5 - 2934,1 кв.м.; на III-му поверсі приміщення №6, що складає разом по приміщенню №6 - 494,6 кв.м.; на IV-му поверсі приміщення №7, що складає разом по приміщенню №7 - 665,1 кв.м.; техповерху приміщення №0, що складає разом по приміщенню №10 - 345,9 кв.м., димової труби №1 (цегляна, бетонна h = 120 м.кв.). Згідно висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи від 12.05.2009 року №02-02/4192 за результатами державної санітарно-епідеміологічної експертизи офісно-складська будівля [ADDRESS] в м. Вінниця відповідає вимогам санітарного законодавства України і може бути погоджена (а.с.47). Згідно технічного звіту та заключення про технічний стан будівельних конструкцій існуючої офісно-складської будівлі по [ADDRESS] в м. Вінниця відповідно «Акту оцінки технічного стану», «Нормативних документів з питань обстежень, паспортизації, безпечної та надійної експлуатації будівель і споруд» існуюча офісно-складська будівля в цілому відноситься до II стану - задовільний, при умові проведення в подальшому поточних ремонтів не рідше одного разу на два роки і проведення обстежень не рідше 1 разу в 3 роки в період її експлуатації, офісно-складська будівля може експлуатуватись (а.с.15-40). З матеріалів справи вбачається, що ФОП [PERSON] згідно договору купівлі-продажу №070903/2 від 03.09.2007 року придбав у ТОВ «Спеціалізоване бюро з довірчих операцій» нерухомість, а саме димову трубу залізобетонну (а.с.69). Однак даний договір нотаріально не посвідчений та не пройшов державну реєстрацію, а відтак ФОП [PERSON] права власності на нерухоме майно, а саме на димову трубу залізобетонну не набув. В той же час з договору купівлі-продажу від 05.09.2007 року, укладеного між ТОВ «Спеціалізоване бюро з довірчих операцій» та [PERSON] вбачається, що нежитлові приміщення будівлі цеху №10 ТЕЦ, в тому числі і спірна труба, були придбані покупцем. Договір нотаріально посвідчений та власність пройшла державну реєстрацію (а.с.35-40, 43-50). Окрім того, матеріали справи містять заяву ФОП [PERSON], відповідно до змісту якої його право власності на димову трубу, висотою 120 м., яка розміщена за адресою: м. Вінниця, [ADDRESS], жодним чином не порушене, будь-яких претензій до сторін він не має, оскільки позивачі по справі придбали у нього будівельні матеріали, з яких складається зазначена труба. Відповідно положенням ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст.600 ЦК України, зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами. У відповідності до ч.2 ст.331 ЦК України встановлено, що право власні на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення) майна. Зі змісту частини 3 статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватись, розпоряджатись, володіти майном. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved