Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача, в якому просила визнати нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS], загальною площею 80,0 кв.м., в порядку спадкування за законом після [PERSON], яка померла [INFO] Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] її мати [PERSON] померла. Заповіт померла не складала, таким чином, право на спадкування мають спадкоємці за законом. Зазначено, що позивач не заявляла відмови від спадщини, крім того, з 1988 р. постійно проживала разом із чоловіком [PERSON] та померлою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], доглядала за своєю матір'ю, купувала їй медичні препарати, продукти харчування тощо, здійснила поховання матері, окрім того, оплачувала рахунки по комунальних послугах, проводила поточні ремонти квартири. Позивач вважає, що прийняла спадщину. Спадщина померлої складається із нерухомого майна, а саме: 1/3 частини квартири [ADDRESS] загальною площею 80,0 кв.м., яка належала їй на праві власності. Позивачка посилається на те, що відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 25.05.2017 за КВ-2017 №19742, що: «згідно з даними реєстрових книг Бюро, [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON], [PERSON], та [PERSON] - в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1997 р. відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва (розпорядження №17458)». Позивач вказує, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. винесла 24.05.2017 постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме: відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON], померлої [INFO], мотивуючи тим, що позивачка пропустила строк прийняття спадщини. Зазначено, що відсутність свідоцтва про право власності на 1/3 частину квартири обмежує цивільні права та інтереси позивачки щодо вільного розпорядження своєю власністю. Виходячи із вказаних обставин, на думку позивачка, вона має право успадкувати 1/3 частину спадкового майна, оскільки, нею фактично було прийнято спадщину згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України. Беручи до уваги вищенаведене, позивачка звернулася до суду із вказаним позовом та просила його задовольнити. У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили суд її задовольнити. Представник Київської міської ради в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського Нотаріального округу Козярик Н.С. в судове засідання не з'явилася, надіслала на адресу суду листа, в якому просила справу слухати без їх участі. Суд, за письмовою згодою представника позивача, ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В свою чергу, ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Крім того, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (п. 5 ст. 1268 ЦК України). Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спатппину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи те, що до складу спадщини входить нерухоме майно, виконуючи свій обов'язок визначений ст. 1297 ЦК України, відповідно до якої, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 16.11.2015, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, [PERSON] померла [INFO]. [PERSON] є дочкою померлої, та спадкоємцем першої черги, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER]. Згідно наданих в судовому засіданні пояснень, позивачка, будучи зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] проживала зі своїм чоловіком та з померлою матір'ю за однією адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що позивачка [PERSON] дійсно протягом багатьох років та на момент смерті [PERSON] проживала з померлою за адресою: [ADDRESS] Таким чином, позивачка фактично прийняла спадщину після померлої [PERSON], оскільки, на день смерті останньої, [PERSON] проживала за однією адресою з померлою. Також встановлено, що 24.05.2017 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Київського міського Нотаріального округу Козярик Н.С. із заявою про прийняття спадщини за законом. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С. винесла 24.05.2017 постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а саме: відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON], померлої [INFO], з підстав пропуску строку встановленого законом для прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті померлій належала 1/3 квартири [ADDRESS] загальною площею 80,0 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 25 грудня 1997 року за №17458. Згідно інформаційної довідки від 25.05.2017 за КВ-2017 №19742, виданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», згідно з даними реєстрових книг Бюро, [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON], [PERSON], [PERSON] - в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.12.1997 р. відділом приватизації державного житла Залізничного району м. Києва (розпорядження №17458). Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. За життя [PERSON] право власності на 1/3 частки квартири відповідно до Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зареєструвала. Відповідно до статті 1218 ЦК України «До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті». Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартири є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 6 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначив, що якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Частина друга статті 1223 ЦК України передбачає, що «у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу». Відповідно до статті 392 ЦК України «власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні, докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Outcome: approved