Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з нею. Посилається в позові на те, що з 05 травня 2015 року по перебувала в шлюбі з відповідачем. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 21 серпня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу мають малолітню донюку - [PERSON] , [INFO] . Фактично після припинення сімейних відносин донька залишилася проживати разом з нею. Дитина перебуває на її утриманні, оскільки вона працює ФОП у сфері туризму, має стабільний достатній дохід. Зазначає, що створила для дитини всі необхідні умови для здорового, повноцінного фізичного та духовного розвитку і росту. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад №100 «Казка», а також секції з хореографії, ейдетики, образотворчого мистецтва і раннього розвитку. Посилається, що вона проживає разом з дитиною у просторій трикімнатній квартирі, з якісним та сучасним ремонтом, загальною площею 75 кв.м. Вказаною квартирою вона користується на підставі довгострокового договору оренди від 03 вересня 2020 року. Дитина має власне оркеме ліжко, окрему секцію в шафі для зберігання одягу, скриньку з іграшками, стелаж з книжками, нею створені належні умови для проживання і розвитку дитини. Вона не чинить перешкод спілкуванню батька з дитиною, зазначає, що його право нею не порушується. Для врегулювання та впорядкування життя малолітньої дитини, після розірвання шлюбу між батьками, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з нею, а тому просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Третя особа- служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, надіславши до суду висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] та копію акту обстеження умов проживання від 20 липня 2021 року, просила розглянути справу у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 7, 8 та 9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст. 18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2015 року. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 21 серпня 2020 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.13-15). Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Сторони в судовому засіданні підтвердили, що вони проживають окремо. З моменту їх окремого проживання дитина сторін проживає з матір`ю. З висновку служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO], №101-5860/02 від 17 серпня 2021 року вбачається, що з метою забезпечення виключного прав та інтересів дитини, Дарницька районна в місті Києві адміністрація як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - [PERSON] (а.с.55-56). Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 30 липня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що створені належні умови для проживання, розвитку, навчання, виховання та відпочинку дитини (а.с.57). Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. В ч.ч.1,2 ст.161 СК України зазначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У ч.3 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 9 Конвенції зазначено, що якнайкращі інтереси дитини мають відігравати визначальну роль при вирішенні питань щодо місця її проживання з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. З точки зору ст.1 СК України одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 28 грудня 2020 року в справі № 487/2001/19-ц міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Враховуючи викладене, визнання відповідачем обставин, зазначених у позові, визнання ним позову в судовому засіданні, проживання дітини сторін з матір`ю, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Крім того, відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи визнання відповідачем позову в підготовчому судовому засіданні, роз`яснення йому прав, гарантованих ст.ст.43, 49 ЦПК України, суд вважає за доцільне ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні.

Outcome: approved