Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства Остерське виробниче управління житлово-комунального господарства, третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог [PERSON], про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що 14.07.2015 року директором Остерського ВУЖКГ [PERSON] вона не була допущена до робочого місця в звязку з її звільненням з займаної посади головного бухгалтера на підставі винесеного наказу № 79 від 13.07.2015 року в порядку п.4 ст. 40 КЗпП України за прогуляні дні 07,08.та 09 липня 2015 року. Вказаний наказ їй було надано просто в руки без відповідного ознайомлення під підпис разом з трудовою книжкою. Вона вважає, що зазначений наказ порушує її права та підлягає скасуванню, а дії відповідача спричинили їй моральні страждання, а тому даний позов підлягає задоволенню. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і до викладеного в позовній заяві додала, що з наказом № 76 від 07 липня 2015 року про поновлення її на роботі згідно рішення суду, її ознайомили 10.07.2015 року, про що вона поставили на наказі свій підпис. Добровільно на роботі її не поновлювали, тому вона зверталась до ДВС і тільки 09.07.2015 року в другій половині дня десь в 16 годин вона від державного виконавця дізналась, що є наказ про поновлення її на роботі, а до цього про існування даного наказу їй не було нічого відомо. Яка їй завдана моральна шкода, вона відмовляється відповідати на це запитання представника відповідача. Розрахунок відповідачем при її звільненні було проведено по 13.07.2015 року включно. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі і пояснила, що 07.08.та 09 липня 2015 року позивач знала, що є наказ про її поновлення, але була відсутня на роботі. Їй поштовим звязком надсилався наказ про поновлення позивача на роботі. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав суду письмову заяву згідно якої просить розгляд справи провести за його відсутності, позов не визнає в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, показання свідка та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, що в його провадженні перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду про поновлення позивача на роботі. Він позивачу не пояснював, що вона повинна зявлятись на роботі без наказу. 8 чи 9 липня 2015 року, дати він напевне вже не памятає, він повідомив позивача, що є наказ про поновлення її на роботі, а 10 липня 2015 року [PERSON] поновили на роботі і він закрив провадження. Позивач перший раз привезла йому наказ про поновлення на роботі 10.07.2015 року. Згідно п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. З наказом № 76 від 07 липня 2015 року виданим начальником Остерського ВУЖКГ [PERSON] про поновлення на роботі [PERSON] , згідно відмітки, [PERSON] під розпис була ознайомлена 10.07.2015 року /а.с.11/. Посилання представника відповідача на той факт, що даний наказ позивачу було відправлено поштовим звязком і вона його отримала 08.07.2015 року не може бути підставою для звільнення позивача відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, так-як в наданій стороною відповідача копії поштового повідомлення про отримання, відсутній перелік документів, які отримала позивач, а також в самому оскаржуваному наказі в п.5 зазначено, що інспектору з кадрів [PERSON] ознайомити [PERSON] з даним наказом під особистий розпис. Під особистий розпис з наказом позивача ознайомили 10.07.2015 року і тому підстави для її звільнення, як зазначено в оскаржуваному наказі на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України за прогули 07.08.та 09 липня 2015 року відсутні, і стороною відповідача не доведено необґрунтованість позовних вимог позивача, тому наказ є незаконним та підлягає скасуванню в повному обсязі. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про поновлення позивача на займаній посаді та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу починаючи з 14.07.2015 року по день ухвалення рішення включно з врахуванням середньоденної заробітної плати (143 грн.89 коп.) та розрахунку норм тривалості робочого часу на 2015 рік. Що стосується позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача в сумі 24000 грн., суд приходить до наступних висновків. Згідно ч.1 ст.. 237-1 КЗпП України - відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачем не надано доказів, що звільнення її з займаної посади призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Негайне виконання рішення необхідно допустити відповідно до вимог ст.. 367 ЦПК України. Судові витрати необхідно вирішити у відповідності до ст.. 88 ЦПК України та ЗУ «Про судовий збір», саме, так-як в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди відмовлено, то і сума судового збору 240 грн. сплаченої позивачем при завленні даних позовних вимог, поверненню позивачу не підлягає, а з відповідача на користь держави необхідно стягнути 487,2 грн. судового збору. Враховуючи вище викладене та

Outcome: partial