Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 01 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Інгулецького районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №215. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, спільне господарство не ведуть. Діти проживають з матір'ю, відповідач бере участь у їх утриманні. Просить шлюб розірвати. У судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином та своєчасно. Надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимог підтримує. Строк для примирення просить не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає. Строк для примирення просить не надавати. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 жовтня 2018 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON]про розірвання шлюбу. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 січня 2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 01 жовтня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Інгулецького районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис №215 між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8,9). Діти зареєстровані разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с.11). Згідно копії рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 лютого 2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей (а.с.10). Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, спір про поділ спільного майна зараз відсутній, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, які витікають зі ст. ст. 24, 55, 56, 110, 112 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Аналізуючи надані письмові докази, наведені правові норми, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов до висновку що вимоги позивача підлягають задоволенню як обґрунтовані та підтверджені належними доказами. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 352,40 грн. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 352,40 грн.

Outcome: approved