Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, частина позовних вимог по якому за її заявою, ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 17.11.2015 року (а.с.99), була залишена без розгляду, посилаючись на те, що 11.07.2014 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 735. Відповідно до п.п.2.1 розділу 2 договору «Ціна договору» було визначено: що продаж житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами за домовленістю сторін вчиняється за 104 000 грн., що еквівалент 8965,52 доларів США, з яких 17400 грн., що еквівалент 1500 доларів США Покупець сплатив Продавцю до підписання цього договору, а решту грошей 86600 грн., що еквівалент 7465,52 доларів США, Покупець зобов'язується сплатити до 11.07.2015 року. Відповідно до п.п.4.4 розділу 4 договору «Інші умови» право власності на житловий будинок виникає у Покупця з моменту оплати повної вартості продажу житлового будинку та державної реєстрації цього права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Факт повної оплати і відсутність у продавця претензій грошового характеру до Покупця підтверджується заявою Продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Зазначена заява повинна бути оформлена Продавцем в день отримання коштів. Крім того, також був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0491 га, місце розташування земельної ділянки [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. та зареєстрований в реєстрі за №736. Відповідно до п.п.2.1 п.2 «Ціна договору і умови оплати» продаж земельної ділянки вчинено за 12000 грн., що еквівалент 1034,48 доларів США., які продавець зобов'язується сплатити до 11.07.2015 року. Відповідно до п.п.5.4 розділу 5 «Інші умови» право власності на земельну ділянку виникає у Покупця з моменту оплати повної вартості продажу земельної ділянки та державної реєстрації цього права відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження». Факт повної оплати і відсутність у продавця претензій грошового характеру до Покупця підтверджується заявою Продавця, справжність підпису на якій засвідчується нотаріально. Зазначена заява повинна бути оформлена Продавцем в день отримання коштів. До цього часу розрахунки по вказаних договорах купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] не провела. Сплачувати кошти вона відмовляється. Встановлений договором строк, до «11 липня 2015 року», минув. Укладаючи вказані договори позивач розраховувала з отриманих коштів від продажу нерухомості придбати у власність квартиру, яка поліпшить житлові умови проживання її сім'ї. Позивач розраховувала на кошти від продажу житлового будинку придбати квартиру та домовилася з продавцем, що оплату зможе провести 12 липня 2015 року. В зв'язку з тим, що [PERSON] не розрахувалася з нею у встановлений договором термін позивач значною мірою була позбавлена того, на що розраховувала при укладенні договору, а саме - продати житловий будинок з господарськими, побутовими будівлям та спорудами та земельну ділянку за ціною встановленою в договорах та за рахунок коштів отриманих від продажу поліпшити житлові умови проживання її сім'ї ще в 2015 році. Після підписання договорів купівлі-продажу позивач дозволила [PERSON] проживати в будинку, яка без її дозволу, вселила в будинок також гр.[PERSON] Відповідачі добровільно виселитися з житлового будинку відмовляються, хоча мають постійні місця реєстрації. Ведуть себе по відношенню до неї нахабно, вказують, що нічого платити не будуть та як проживали, так і будуть проживати в її будинку. За цих обставин позивач вважає, що має всі підстави вимагати: - розірвання договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, та земельної ділянки, що знаходяться по [ADDRESS] - стягнення з [PERSON] завданих розірванням договору збитків, які пов'язані з нотаріальним оформленням договорів купівлі-продажу нерухомого майна в сумі 5000 грн. та сплаченого податку від продажу земельне ділянки в сумі 612,65 грн.; - виселення відповідачів за вказаною адресою, а також стягнення судових витрат з відповідачів. В свою чергу відповідач по первісному позову [PERSON] звернулася до суду із зустрічною позовною заявою (а.с.56), яка ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 28.10.2015 року, була об'єднана з первісним позовом в одне провадження (а.с.89). Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що відповідно до п.2.1. спірного договору продаж житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями і спорудами за домовленістю сторін вчинявся за 104000,00 грн., що еквівалентно 8965,52 доларів США, з яких кошти в сумі 17400,00 грн., що еквівалентно 1500 доларів США, вона сплатила [PERSON] до підписання цього договору, а решту грошей в сумі 86600,00 грн., що еквівалентно 7465,52 доларам США, зобов'язалася сплатити до 11.07.2015 року. На виконання вимог договорів із розрахунку за придбане нерухоме майно вона сплатила [PERSON] грошові кошти (не вказані в договорі в рахунок доплати) 16.06.2015 р.в розмірі 22000,00 грн., що еквівалентно 1000 доларів США. Таким чином, 11.07.2015 р. [PERSON] мала надати нотаріусу заяву про повний розрахунок за договором купівлі-продажу земельної ділянки та на підставі виданої заяви нотаріус мала зареєструвати в реєстрі право власності на земельну ділянку за [PERSON], чого зроблено не було. За договором купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] отримано із 12000 грн. договірної вартості земельної ділянки 1034,48 грн. сплачено покупцем 11.07.2014 р. та залишок коштів в розмірі 10965,52 грн. 16.06.2015 р. сплачено, про що [PERSON] видана розписка на підтвердження факту отримання коштів. За договором купівлі-продажу житлового будинку вона мала заплатити: 104000,00 грн. (договірна вартість будинку) і 11.07.2014 року сума в розмірі 17400 грн. була сплачена та 11034,48 грн. сплачено 16.06.2015р. про що продавцем [PERSON] видано розписку. Станом на 11.07.2015 р. [PERSON] мала доплатити [PERSON] грошові кошти в розмірі 75 565,52 грн. придбання житлового будинку. При зверненні до [PERSON] з проханням прийняти кошти в якості доплати за договором купівлі-продажу житлового будинку, остання відмовилась з посиланням на те, що бажає отримати кошти в іноземній валюті. За таких обставин у неї виникла необхідність звернутись до суду з позовом про тлумачення змісту правочину, який був поданий до суду 06.07.2015 р. - тобто до дня кінцевої дати розрахунків за договорами. Проте, в результаті розгляду справи судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із тим, що зазначена вимога про тлумачення змісту правочину є правом, а не обов'язком суду та обов'язково має розглядатись разом з майновою вимогою, тобто коли є спір. Бажаючи виконати в повному обсязі зобов'язання за договорами [PERSON] направила [PERSON] запрошення з'явитись до нотаріуса для повного проведення розрахунку за правочинами 14.09.2015 р. о 09-00, проте [PERSON] не з'явилась. Втретє запрошення на отримання коштів за договором направлене поштою з проханням з'явитись 22.09.2015 р. о 10-00 до нотаріуса, на вказаний час [PERSON] також не з'явилась. Оскільки договорами купівлі-продажу передбачалось розстрочення платежу, то і право власності на житловий будинок та земельну ділянки мало перейти до покупця - [PERSON] за зустрічним позовом, після повної сплати. Грошові кошти для повної сплати за договорами [PERSON] відмовилась прийняти. Після укладання договорів [PERSON] разом із сім'єю вселилися у придбаний будинок, почали проводити там ремонт. Так, на поліпшення стану будинку [PERSON] разом з чоловіком, з яким перебуває у фактичних шлюбних відносинах придбали будівельних матеріалів на загальну суму 25 798,46 грн. З огляду на викладене, що сторони фактично досягли згоди та виконали всі істотні умови договору купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки у повному обсязі, Продавець передала майно Покупцю, проте від отримання доплати за договорами ухиляється, [PERSON] вважає, що позов в частині визнання договору купівлі-продажу укладеним та таким, що відбувся, підлягає задоволенню. При цьому, [PERSON] вказала, що вчинила всі залежні від неї дії, спрямовані на посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, з'явилася до нотаріуса для повного розрахунку та у зв'язку з тим, що [PERSON] ухилилась від отримання коштів, тобто відмовилась від прийняття належного виконання зобов'язання, змусити її отримати кошти вона не може, що порушує її майнові права та інтереси. Оскільки продавець нерухомого майна має отримати доплату за договором [PERSON] відкритий рахунок на користь третьої особи - [PERSON] та внесені коштів в розмірі 76400 грн. За договором про відкриття рахунку на користь третьої особи внесені Позивачем грошові кошти має отримати [PERSON] при з'явленні до банку. Таким чином, договір купівлі-продажу відбувся в наслідок повного розрахунку та право власності за договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки має бути визнане за позивачем - [PERSON] Крім того, позивач за зустрічним позовом вказувала, що відповідно до змісту правочину однаковим для всього тексту правочину є грошова одиниця розрахунків - гривня. Зазначене вбачається з п.2.1., де встановлена ціна продажу житлового будинку в тому числі в гривні, з п.2.2., де встановлена оціночна вартість майна - в гривні, в п.4.3. договору, де встановлені витрати пов'язані з укладанням договору, а саме в частині суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування за купівлю нерухомості, де вказана також сума коштів в гривні. Зазначення валюти договору та розрахунків саме в гривні є законним у відповідності до норм чинного законодавства. Ціна договору встановлена сторонами в розмірі 104000,00 грн. Обрахування еквіваленту в іноземній валюті (в доларах США) зроблене нотаріусом без вказівки на курс, а саме за яким курсом та на яку дати обраховано валютний еквівалент, за курсом якого банку, комерційного чи НБУ, та скільки становить цей курс по відношенню до національної валюти. Враховуючі вказане, а також домовленості сторін, що передували укладанню договору, [PERSON] була обізнана про необхідність розрахунку за спірним договором саме в національній валюті - гривні та бажала розрахуватись та мала кошти - гривні. [PERSON] вважає, що оскільки, по всьому тексту договору валютою договору є гривня, то відповідно правочин і має бути розтлумачений в частині ціни договору як такий, що має виконуватись в гривні. За цих обставин позивач за зустрічним позовом просила: - визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник 3. Д. та зареєстровано в реєстрі за №735 та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0491 га, з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник 3.Д. та зареєстровано в реєстрі за №736 укладеними; - визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими побутовими будівлями і спорудами, розташований в [ADDRESS] на приватизованій земельній ділянці площею 0,0491 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарським будівель і споруд (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]), який складається: житловий будинок під літ «А1 - ж» - цегляний, тамбур під літ. «а» - цегляний, житлова площа якого 8,8 м2, загальна площа 29,2 м2 та господарські, побутові будівлі і споруди: вбиральня під літ. «а1»- цегляна; погріб під літ. «пг» - цегляний, навіс під літ. «а2» - залізні стовпи, шифер; навіс під літ. «а3» - залізні стовпи, шифер; - визнати за нею право власності на земельну ділянку розташовану в [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]) площею 0,0491 га, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарським будівель і споруд (присадибна ділянка) - 0,0491 га. Склад угідь земельної ділянки (га) 0,0040 - капітальна; 0,0158 прибудинкова територія; 0,0031 - прибудинкова територія; 0,0015 - рілля; 0,0204 рілля; 0,0043 - рілля; правовий режим: приватна власність; - постановити рішення про тлумачення змісту правочинів - договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями і спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник 3.Д. та зареєстровано в реєстрі за №735 та договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0491 га, з кадастровим номером [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS] цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, посвідченого приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник 3.Д. та зареєстровано в реєстрі за №736, відповідно до якого ціна договору є ціною в національній валюті - гривні; -в рахунок сплати коштів за договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки передати у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 76400 грн., які розташовані на рахунку в ПАТ «Креді Агріколь Банк», м.Київ, вул.Пушкінська,42/4, відповідно до договору про надання банківських послуг № 129655/2505951 від 15.10.2015 р. Позивач по зустрічному позову відповідач в попередніх судових засідання свої позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнавала, в подальшому в судові засідання не з'являлася, подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.118), а тому суд вважає за можливе розглянути справу в її відсутність, на підставі наявних доказів у справі. Представник позивача, по зустрічному позову представник відповідача в судовому засіданні наполягав на тому, що не виконані умови по договорам, тому їх необхідно розірвати, стягнувши збитки та виселивши відповідачів з будинку. Представник відповідача [PERSON], представник позивача по зустрічному позову в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає, що підстав для їх задоволення немає, а зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в попередніх судових засіданнях підтримував зустрічний позов та не погоджувався з первісним позовом. Суд, вислухавши представників сторін, свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі - продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Так, встановлено, що 11.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Сумської області, який був посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. та зареєстрований в реєстрі за №735 (а.с.5-6). Також 11.07.2014 року між тими ж сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0491 га, розташованої по [ADDRESS] наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, який був посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. та зареєстрований в реєстрі за №736 (а.с.7-8). Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначеними договорами купівлі-продажу між покупцем [PERSON] та продавцем [PERSON] були погоджені всі істотні умови, додержання яких необхідне для чинності правочину. Укладені договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки є чинними та відповідають вимогам ст.203 ЦК України, оскільки зміст правочину не суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особи, як вчиняли правочин, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин вчинявся у формі, встановленій законом та був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зокрема, істотними умовами договору купівлі-продажу нерухомого майна є предмет та ціна. Предмет спірних договорів визначений в розділах 1 договорів, ціна - в розділі 2 договорів. Відповідно до п.2.1. спірного договору продаж житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями і спорудами за домовленістю сторін вчинявся за 104000,00 грн., що еквівалентно 8965,52 доларів США, з яких кошти в сумі 17400,00 грн., що еквівалентно 1500 доларів США, [PERSON] сплатила [PERSON] до підписання цього договору, а решту грошей в сумі 86600,00 грн., що еквівалентно 7465,52 доларам США, зобов'язалася сплатити до 11.07.2015 року. Відповідно до п.2.1 спірного договору продаж земельної ділянки вчинявся за 12000 грн., що еквівалентно 1034,48 доларів США, які [PERSON], як покупець, зобов'язувалася сплатити продавцю [PERSON] до 11.07.2015 року. Відповідно до укладених між сторонами договорів право власності на житловий будинок та земельну ділянку у покупця [PERSON] повинно було виникнути з моменту оплати повної вартості продажу житлового будинку та земельної ділянки та державної реєстрації цих прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У відповідності до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. На виконання вимог договорів [PERSON] сплатила [PERSON] в рахунок передоплати за купівлю житлового будинку, до моменту укладення між сторонами спірних договорів купівлі-продажу, а саме 02.06.2014 року, суму в розмірі 18000 грн., що еквівалентно по курс НБУ 1:12 (1500 доларів США), що підтверджується розписками [PERSON] та розпискою [PERSON] від 02.06.2014 року (а.с.43,66). 16.06.2015 року [PERSON] сплатила [PERSON] в рахунок оплати за купівлю житлового будинку суму в розмірі 22000 грн., що еквівалентно по курсу НБУ 1:22 (1000 доларів США), що підтверджується розписками [PERSON] та [PERSON], від 16.06.2015 року (а.с.42,67). Отже, як вбачається із розписок сторін, домовленість між ними щодо істотної умови договорів купівлі-продажу - ціни, була встановлена в гривнях по курсу НБУ долара США на момент сплати цих коштів і спору щодо цієї істотної умови договорів купівлі-продажу між сторонами на той час не виникало. Крім того, допитана в якості свідка в судовому засіданні приватний нотаріус Тростянецького районного нотаріального округу Гребіник З.Д. пояснила, що спірні договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS] були оформлені в присутності сторін, всі істотні умови цих договорів були узгоджені між сторонами, зокрема ціна, була прописана зі згоди обох сторін. Оскільки оплата за договорами проводилася не в день оформлення догорів, з метою не втратити покупця була визначена ціна в гривнях по курсу долара США. Якщо б оплата була проведена в день оформлення договорів, то прив'язка до курсу долара в ціні договору не була б визначена. Звертаючись з позовною вимогою про розірвання договорів купівлі-продажу та стягнення збитків завданих розірванням договорів [PERSON] посилалася на ст.ст.651,653 ЦК України. Так, відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ч.ч.3,5 ст.653 ЦК України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняються з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Якщо договір розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків завданих розірвання договору. Натомість, судом встановлено, що договори купівлі-продажу, відповідно до яких сума коштів за житловий будинок та земельну ділянку повинна була внесена остаточно до 11.07.2015 року виконувалися належним чином, сума коштів була частково сплачена відповідачем [PERSON] Станом на 11.07.2015 р. [PERSON] мала доплатити [PERSON] грошові кошти в розмірі 75 565,52 грн. придбання житлового будинку. При зверненні до [PERSON] з проханням прийняти кошти в якості доплати за договором купівлі-продажу житлового будинку, остання відмовилась з посиланням на те, що бажає отримати кошти в іноземній валюті. Оскільки виник спір між сторонами щодо істотної умови договорів - ціни, [PERSON] звернулася до суду з позовом про тлумачення змісту правочину, який був поданий до суду 06.07.2015 р. - тобто до дня кінцевої дати розрахунків за договорами (а.с.68). Проте, в результаті розгляду справи судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку із тим, що зазначена вимога про тлумачення змісту правочину є правом, а не обов'язком суду та обов'язково має розглядатись разом з майновою вимогою, тобто коли є спір. Бажаючи виконати в повному обсязі зобов'язання за договорами [PERSON] направила [PERSON] запрошення з'явитись до нотаріуса для повного проведення розрахунку за правочинами 14.09.2015 р. о 09-00, проте [PERSON] не з'явилась. Втретє запрошення на отримання коштів за договором направлене поштою з проханням з'явитись 22.09.2015 р. о 10-00 до нотаріуса (а.с.69,70), але на вказаний час [PERSON] також не з'явилась. Оскільки договорами купівлі-продажу передбачалось розстрочення платежу, то і право власності на житловий будинок та земельну ділянки мало перейти до покупця - [PERSON] за зустрічним позовом, після повної сплати. Грошові кошти для повної сплати за договорами [PERSON] відмовилась прийняти. Отже, суд не вбачає підстав для розірвання укладених між сторонами договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, відповідно і для стягнення збитків, оскільки порушень виконання даних договорів з боку покупця [PERSON] судом не було встановлено. [PERSON] вчинила всі залежні від неї дії, спрямовані на посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, з'явилася до нотаріуса для повного розрахунку, але [PERSON] ухилилась від отримання коштів, тобто відмовилась від прийняття належного виконання зобов'язання. За цих же підстав не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги [PERSON] щодо виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] з будинку по [ADDRESS]. Щодо зустрічних позовних вимог, заявлених [PERSON], а саме, визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки укладеними, суд вважає ці вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягали згоди з усіх істотних умов договору. Зважаючи на те, що сторони фактично досягли згоди та виконали всі істотні умови договорів купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки у повному обсязі, Продавець передала майно Покупцю, хоча від отримання доплати за договорами ухиляється, самі сторони не заперечували факту укладення цих договорів, а отже, договори, відповідно до чинного законодавства вважаються такими, що відбулися, а тому не потребують визнання їх укладеними за рішенням суду. Щодо вимоги про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки в самих договорах купівлі-продажу визначено коли саме виникає право власності у [PERSON], а саме: в пункті 4 «Інші умови» договору купівлі-продажу житлового будинку та пункті 5 «Інші умови» договору купівлі-продажу земельної ділянки визначено, що право власності на житловий будинок та земельну ділянку у Покупця [PERSON] виникає з моменту оплати повної вартості продажу житлового будинку та земельної ділянки та державної реєстрації цих прав відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, відповідно до ч.ч.2,3,4 ст.213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Як встановлено судом, відповідно до змісту правочину однаковим для всього тексту правочину є грошова одиниця розрахунків - гривня. Зазначене вбачається з п.2.1., де встановлена ціна продажу житлового будинку, в тому числі в гривні, з п.2.2., де встановлена оціночна вартість майна - в гривні, в п.4.3. договору, де встановлені витрати, пов'язані з укладанням договору, а саме в частині суми збору на обов'язкове державне пенсійне страхування за купівлю нерухомості, де вказана також сума коштів в гривні. Зазначення валюти договору та розрахунків саме в гривні є законним у відповідності до норм чинного законодавства. Так, згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Зі змістом ч.1 ст.192 ЦК України, ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року за №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», ст.35 Закону України від 20.05.1999 року за №679-ХІУ «Про Національний банк України», ст.3 Закону України від 05.04.2001 року за №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» єдиним законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, яка приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень за всіма видами платежів. Частиною 2 статті 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Такими випадками є ст.193 ЦК України, ч.4 ст.654 ЦК України, Закон України від 16.04.1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року №15-93, Закон України від 23.09.1994 року №185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Законодавче визначення поняття «іноземна валюта» міститься у вищевказаному Декреті КМУ, відповідно до статті 1 якого, іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу. Стаття ст.533 ЦК України визначає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом, відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. При цьому під іншим порядком у цій статті мається на увазі порядок і дата визначення курсу валюти. Отже, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження в договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 18.12.2009 р. за №14 «Про судове рішення у цивільній справі» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України) роз'яснив, що оскільки згідно з ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення). Право ухвалювати рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті суд має лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет). Згідно з ч.1 ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Вона стверджує, що передбачену ч.2 ст.524 ЦК України норму, яка надає сторонам право визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, «слід розуміти лише як надання сторонам зобов'язання права визначати його грошовий еквівалент в іноземній валюті, а не як дозвіл у всіх без винятку випадках здійснювати розрахунки (платежі) в іноземній валюті. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Згідно до положень ч.1 ст.632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. В даному випадку ціна договору встановлена сторонами в розмірі 104000,00 (сто чотири тисячі гривень 00 копійок). Обрахування еквіваленту в іноземній валюті (в доларах США) зроблене нотаріусом без вказівки на курс, а саме за яким курсом та на яку дати обраховано валютний еквівалент, за курсом якого банку, комерційного чи НБУ, та скільки становить цей курс по відношенню до національної валюти. Враховуючі вказане, а також враховуючи домовленості сторін, що передували укладенню договору, суд вважає, що сторони були обізнані про необхідність розрахунку за спірним договором саме в національній валюті - гривні. Пунктом 2 частини 3 статті 213 ЦК України встановлено, якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. За таких обставин, враховуючи, що по всьому тексту договорів вбачається, що валютою договорів є гривня, то відповідно правочини і мають бути розтлумачені в частині ціни договору як такі, що мають виконуватися в гривні. Саме до цього зводиться правова позиція, що висловлена Верховним Судом України в постанові 02.07.2014 року (справа 6-79цс14), яка згідно із ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування судами. Метою тлумачення правочину є з'ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малося на увазі. При цьому, суд звертає увагу, що в різний час розрахунку Національним Банком України встановлені різні курси долара США по відношенню до національної валюти, тому ціною за договорами є ціна в національній валюті - гривні за офіційним курсом Національного банку України долара США на день проведення розрахунку за зобов'язанням. Отже, суд дійшов висновку, що зустрічна позовна вимога [PERSON] щодо тлумачення змісту укладених між сторонами договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки в частині істотної умови - ціни договорів, підлягає задоволенню. Щодо похідної зустрічної позовної вимоги про передання [PERSON] коштів за договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки в сумі 76400 грн., які розташовані на рахунку в ПАТ «Креді Агріколь Банк», суд вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, кошти в сумі 76400 грн., відповідно до договору про надання банківських послуг №129655/2505951 від 15.10.2015 року знаходяться на картковому рахунку [PERSON] і цими коштами може розпорядитися тільки власник рахунку, і як наслідок, дане питання сторони можуть вирішити в позасудовому порядку. На підставі викладеного та

Outcome: partial