Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона є власником вказаного житлового приміщення відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом та договору купівлі-продажу. Крім позивача за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , які не проживають в ньому. Їх особисті речі в квартирі відсутні та їх місце перебування позивачу невідоме, ніколи не сплачували за комунальні послуги, в утриманні житла участі не брали та не беруть. Позивач несе додаткові витрати з утримання квартири, а отже вимушена звернутись до суду, оскільки їх реєстрація у належному їй квартирі обмежує її права як власника на розпорядження своїм майном. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.11.2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву, в якій вимоги позову підтримала, просила розглянути справу у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань чи відзиву не суду не надали. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин та на підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. З матеріалів справи вбачається, що на праві приватної власності позивачу належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.07.2019 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Драгнєвіч Л.Ю. та договором купівлі-продажу від 03.03.2020 року посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Драгнєвіч Л.Ю. Згідно довідки, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб від 14.10.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту №25 від 16.10.2020 року за адресою [ADDRESS] , складеного ОСББ «Хуторок» вбачається, що [PERSON] , [INFO] і його донька [PERSON] , [INFO] зареєстровані за даною адресою, але ніколи не проживали і майна не мали з 04.07.2008 року. З 2008 року відповідачі не проживають у спірній квартирі, в житловому приміщенні відсутні їх речі, жодного інтересу до цього житла не проявляли, не намагалися вселитися до квартири. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. На підставі вищевикладеного, встановивши обставини, якими обґрунтовується позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] та визнання відповідачів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування квартирою, що розташована за адресою [ADDRESS] .

Outcome: approved