Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за змішаним договором. В позові зазначила, що під час шлюбу її донька, [PERSON], та син відповідача, [PERSON], 5 червня 2013 року придбали автомобіль ВАЗ 2107, однак договір купівлі-продажу не оформили, а, натомість, отримали від власника автомобіля довіреність на право розпорядження цим транспортним засобом. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 березня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач разом із сином вирішили автомобіль залишити собі, а їй повернуть частину коштів від вартості автомобіля. Вона домовилася з відповідачем, що він до грудня 2014 року поверне частину коштів від вартості автомобіля в розмірі 10 000 грн. Відповідач 10 жовтня 2013 року написав позивачу розписку, згідно якої позичив у останньої 10 000 грн. та зобов'язувався повернути до грудня 2014 року. До грудня 2014 року відповідач борг не повернув і в добровільному порядку повертати відмовляється. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що її донька та син відповідача в період шлюбу придбали автомобіль ВАЗ за 26 тис. грн. Після розірвання шлюбу син відповідача залишив автомобіль собі. Вона домовилася з відповідачем, що він віддасть їй 10 000 грн., тобто частину коштів за придбання автомобіля. 10.10.2013р. відповідач написав їй розписку, в якій зобов'язувався повернути 10 000 грн. до грудня 2014 року. Однак, зазначених грошових коштів станом на день звернення до суду не повернув. Представник позивача позовні вимоги підтримав, суду пояснив, що за час шлюбу донька позивача та син відповідача придбали автомобіль. Після розірвання шлюбу відповідач та його син залишили автомобіль собі. 10 жовтня 2013 року відповідач написав позивачу розписку, згідно якої отримав грошові кошти в сумі 10 000 грн., які зобов'язується віддати до грудня 2014 року. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що під час шлюбу його син та донька відповідачки придбали по довіреності автомобіль за 26 тис. грн. Після розлучення дітей вони домовилися, що автомобіль залишиться його сину, а він поверне позивачу 10 тис. грн. 10 жовтня 2013 року він написав розписку про отримання від позивача, [PERSON], 10 000 грн. і про їх повернення останній до грудня 2014 року. Однак, до грудня 2014 року він грошових коштів не повернув. Не заперечив, що між ними був укладений договір позики. Заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити. Судом встановлено, що в період з 25 травня 2013 року по 8 квітня 2014 року донька позивача, [PERSON], та син відповідача, [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу 5 червня 2013 року [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль ВАЗ 2107 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], в [PERSON] за 26 000 грн., однак договору купівлі-продажу вони не укладали, а, натомість, власником автомобіля [PERSON] була видана довіреність на право розпорядження транспортним засобом. Зазначені фактичні обставини визнані сторонами, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. 10 жовтня 2013 року позивач та відповідач домовилися, що автомобіль після розірвання шлюбу залишиться у відповідача та його сина, але [PERSON] сплатить [PERSON] 10 000 грн. Цього ж дня відповідачем була написана розписка позивачу, згідно якої [PERSON] позичив [PERSON] 10 тис. грн., які зобов'язувався повернути до грудня 2014 року. Станом на день розгляду справи в суді відповідач не повернув позивачу 10 000 грн. Ці обставини підтверджуються розпискою відповідача від 10.10.2013р. та визнаються сторонами, тому в силу припису ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребують доказуванню. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, суд приходить до висновку, що 10 жовтня 2013 року між сторонами був укладений договір позики, згідно умов якого позикодавець (позивач) передав у власність позичальникові (відповідачу) грошові кошти в сумі 10 000 грн., а позичальник зобов'язувався повернути позикодавцю таку ж саму суму грошових коштів (10 тис. грн.) до грудня 2014 року. Однак, відповідач до грудня 2014 року позивачу позику (грошові кошти в розмірі 10 000 грн.) не повернув. Таким чином, необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved