Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею в цій квартирі прописано ще п'ятеро осіб. У 2015 році рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми було розірвано шлюб між відповідачем та її сином, [PERSON]. Але після розірвання шлюбу колишня невістка [PERSON] залишилася проживати в квартирі разом з малолітньою дитиною, [PERSON]. Відповідач вживає алкогольні напої, вчиняє сварки, що негативно впливає на всіх членів сім'ї. Проживання разом з відповідачкою є нестерпним. На їх прохання переїхати проживати в інше житло відповідач відмовляє. Відповідач має у своїй власності квартиру, яка знаходиться у новобудові по [ADDRESS]. Відповідач постійно вчиняє сварки під впливом алкоголю, погрожує їм фізичною розправою. Вони неодноразово зверталися до поліції, що підтверджується висновками від 05.05.2016 року та 07.05.2016 року. Відповідач заважає їм вільно користуватись належною їй на праві приватної власності квартирою та в добровільному порядку виселятись не збирається. Вона звертається до суду з позовом для усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення із житлового приміщення відповідача. Позивач просить суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні квартирою та виселити в [PERSON] та [PERSON], [INFO], з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з зазначених в позові підстав та просили їх задовольнити. Приймаючи участь в судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що всі конфлікти провокують позивач та її чоловік з метою звернення до поліції та виселення її з квартири. В цій квартирі вона разом з донькою користується окремою кімнатою, де знаходяться їх речі. На даний час вона робить ремонт в квартирі, яку вона придбала і у зв'язку з ремонтними роботами не може переїхати до нової квартири. Після завершення ремонту в квартирі в січні-лютому 2017 року вона буде переїжджати в інше житло. Представник відповідача зазначив, що позивачкою жодним чином не доведено факту псування відповідачкою житла, так як не доведено те, що відповідачка порушує правила співжиття своєю поведінкою. Вислови позивачки про те, що відповідачка зловживає спиртним є неправдою, як й те, що вона провокує скандали. Позивачка з кожного приводу, є тому підстава чи немає, одразу телефонує до поліції зі скаргами на відповідачку. Як результат зазначених перевірок, жодна особа, в тому числі [PERSON] до кримінальної чи адміністративної відповідальності притягнута не була, тобто дані повідомлення до поліції є помилковими, такими, що не знайшли свого підтвердження. Засоби впливу до [PERSON] у зв'язку з неправомірною поведінкою не застосовувалися, також [PERSON] ніколи не перебувала та не перебуває на лікуванні у лікаря - нарколога. Позивачкою не доведено жодного факту порушення відповідачкою ані первісного, ані повторного (систематичного) правил спільного проживання чи антигромадської поведінки, через що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо виселення малолітньої [PERSON], [INFO], то така вимога взагалі не може бути задоволена, оскільки виселення дітей на підставі ст.116 ЖК є неможливим. Таке виселення не може мати місця, оскільки це істотно шкодить правам та законним інтересам дитини, що охороняються державою та міжнародним законодавством. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] через їх необґрунтованість. В судовому засіданні треті особи - [PERSON], [PERSON] підтримали заявлені вимоги [PERSON] і вважають, що відповідач разом з донькою повинні бути виселені з квартири через неправомірну поведінку [PERSON] В судове засідання [PERSON], [PERSON] не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, в яких підтримали заявлені вимоги [PERSON] Допитаний як свідок [PERSON] - чоловік позивачки, пояснив, що до 2016 року конфліктів з [PERSON] не було. Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] почалися конфлікти. [PERSON] почала часто вживати алкогольні напої. 29.04.2016 року прийшла вночі п'яна, був скандал, погрози з її сторони, вимушені були викликати поліцію. 01.05.2016 року викликали поліцію. 03.08.2016 року був скандал з [PERSON], але поліцію не викликали. 04.10.2016 року [PERSON] прийшла додому в стані сп'яніння і хотіла забрати свою доньку з їх кімнати, розпочався скандал. З [PERSON] неможливо проживати в квартирі. [PERSON] інколи приходить до квартири, дуже рідко ночує. Речі [PERSON] залишаються в квартирі. Відповідач придбала квартиру, в якій вона в даний час робить ремонт. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідка, пояснення третіх осіб, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] є одним із співвласників квартири [ADDRESS]. Співвласниками квартири є чоловік позивачки - [PERSON], їх сини - [PERSON], [PERSON] та донька - [PERSON] Квартира перебуває в спільній сумісній власності. Викладені обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно (а.с.5), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.73). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], її чоловік - [PERSON], сини - [PERSON], [PERSON] та колишня дружина [PERSON] - відповідач [PERSON] з донькою [PERSON], що підтверджується довідкою з місця реєстрації (а.с.6). В квартирі фактично проживають [PERSON], її чоловік [PERSON], їх син [PERSON] Після розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] в жовтні 2015 року відповідач разом з донькою [PERSON] залишилися проживати в квартирі. В квартирі [PERSON] та її донька [PERSON] користуються окремою кімнатою. Між позивачем [PERSON], її чоловіком [PERSON] та колишньою невісткою - відповідачем [PERSON] в 2016 році було кілька конфліктних ситуацій. Свідок [PERSON] підтвердив, що кілька разів виникали конфлікти з [PERSON], з цього приводу зверталися до органів поліції. З матеріалів розгляду заяви [PERSON] вбачається, що 29.04.2016 року до Сумського відділу поліції звернувся [PERSON] з приводу сварки з [PERSON] В письмових поясненнях [PERSON] та [PERSON], які відбиралися працівниками поліції, зазначається, що конфлікт виник на побутовому підґрунті. Було відібране письмове пояснення від [PERSON], яка проживає в [ADDRESS]. 29.04.2016 року інспектор Сумського відділу поліції видав письмове попередження [PERSON] про недопущення сварок та скандалів відносно [PERSON] 01.05.2016 року до Сумського відділу поліції звернулася [PERSON] щодо конфлікту з [PERSON] Матеріали перевірки містять лише пояснення [PERSON] Від [PERSON] пояснення не були відібрані, пояснення свідків в матеріалах відсутні. 04.10.2016 року до Сумського відділу поліції звернулася [PERSON] з приводу конфлікту з [PERSON], яка повернулася додому в стані алкогольного сп'яніння, і хотіла забрати доньку з кімнати [PERSON] та [PERSON] у свою кімнату. Викладені обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами перевірок Сумського відділу поліції. Згідно з ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При здійсненні права власності, як це передбачено ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сім'ї користуватися займаним приміщенням. Згідно з ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття. Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року №2 під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Доказом застосування заходів попередження і громадського впливу можуть буть постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Відповідач [PERSON] до адміністративної відповідальності згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення не притягувалася, заходи попередження і громадського впливу до [PERSON] не застосовувалися. Попередження [PERSON], видане інспектором Сумського відділу поліції, а не начальником відділу поліції, не є офіційним застереженням, що застосовано органом внутрішніх справ (відділом поліції). Проведення профілактично-роз'яснювальної бесіди щодо вирішення питань законним шляхом не є заходом попередження, застосованим органом поліції. Свідки, а саме мешканці сусідніх квартир, які б підтвердили систематичне порушення [PERSON] правил співжиття, відсутні. Свідок [PERSON] є особою, зацікавленою у виселенні відповідача. Позивачем не доведені обставини щодо систематичного порушення [PERSON] правил співжиття. Ті конфлікти, що мали місце між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] викликані різницею в способі їх життя, характерах, пов'язані з тим, що відповідачка є їх колишньою невісткою. В судовому засіданні позивач пояснила, що протягом 2016 року відповідач [PERSON] з донькою постійно не проживала в квартирі, влітку з'являлася рідко, тільки інколи ночувала, в жовтні кілька разів з'являлася до квартири, в листопаді-грудні 2016 року не з'являлася до квартири. Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] постійно в квартирі не проживає, інколи з'являється до квартири. Отже, систематичне порушення [PERSON] правил співжиття в квартирі, а також застосування до [PERSON] заходів запобігання і громадського впливу, при розгляді справи не встановлено Наявність у відповідача [PERSON] на праві власності квартири не є підставою для виселення відповідача на підставі ст.116 ЖК України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивачем заявлена вимога про виселення дитини - [PERSON], [INFO], на підставі ст.116 ЖК України. Така вимога про виселення дитини не ґрунтується на нормах законодавства України. Виселення дитини на підставі ст.116 ЖК України є неможливим. Позивач не довела належними, допустимими, обґрунтованими доказами обставин щодо задоволення її позову. З врахуванням викладеного, вимоги позивача [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed