Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ними 07.09.1991 року Петрівською селищною радою Станично-Луганського району Луганської області, актовий запис № 45. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею. Сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обовязки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Фактичні шлюбні відносини між ними припинені з серпня 2012 року, втрачені всі фізичні та духовні звязки, вони не ведуть спільного господарства з жовтня 2015 року, мають різний бюджет. Знаходження в шлюбі суперечить їх інтересам. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, з позовом згоден. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на те, що визнання відповідачем позову ґрунтується на законних підставах, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що починаючи з 07.09.1991 року сторони перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЕД № 408291, виданим 07.09.1991 року Петрівською селищною радою народних депутатів Станично-Луганського району Ворошиловградської області, актовий запис № 45. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 217091, виданим 10.09.2002 року Петрівською селищною радою Станично-Луганського району Луганської області, та свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 092093, виданим повторно 20.11.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Станично-Луганського районного управління юстиції. Діти проживають з позивачем, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Петрівської селищної ради Станично-Луганського району Луганської області 09.12.2015 року за вих. № 4432. Позивач [PERSON] (до шлюбу Мадєєва) [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити за нею прізвище, отримане після реєстрації шлюбу «Балабай». Частинами 3 та 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 Сімейного Кодексу України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України. У чинність ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що подружні відносини між сторонами припинені з серпня 2012 року, з жовтня 2015 року подружжя не веде спільного господарства, має різний бюджет, тобто шлюб існує формально, зважаючи, що позивач наполягала на розірванні шлюбу, з часу знаходження позовної заяви в суді примирення між сторонами не відбулося, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а відповідач на розірвання шлюбу згоден, суд вважає, що є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також положенням ст. 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved