Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,2228 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що йому на праві власності належить житловий будинок літ. «А-1» житловою площею 169,80 кв.м. на надвірні будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Спірна земельна ділянка, розташована за вказаною адресою належить діду позивача - [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], який помер [INFO]. Син померлого - [PERSON] помер раніше - [INFO]. Спадкоємцями за правом представлення після смерті діда [PERSON] є його онук позивач по справі [PERSON] та мати останнього, дружина померлого сина [PERSON] - [PERSON] Фактично спадщину після смерті діда прийняв позивач, оскільки весь час нею користувався, сплачував податки, крім того, на спірній земельній ділянці знаходиться житловий будинок, який належить на праві власності позивачу. На даний час позивач не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки пропустив строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Головою Височанської селищної ради народних депутатів Глуменко В.С. 27 березня 1998 року на підставі рішення Виконкому Височанської селищної ради народних депутатів №540 від 09 грудня 1997 року, [PERSON] належить земельна площею 0,2228 га, розташована на території Висачонської селищної ради в [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді вищевказаної земельної ділянки. Відповідно до ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно із ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно із ст. 548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 549 ЦК УРСР, у редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. В ході судового розгляду встановлено, що син померлого - [PERSON] помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 11 червня 1992 року), дружина померлого - [PERSON] також померла [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 13 квітня 2006 року). Крім того, як вбачається зі змісту листа Харківського обласного державного нотаріального архіву №86/01-21 від 16 січня 2017 року, [PERSON] за життя був складений заповіт, посвідчений Одинадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 15 травня 2002 року за реєстровим №3-2564, відповідно до якого все своє майно він заповідав [PERSON] - відповідачу по справі. Разом з тим, [PERSON] жодних дій, спрямованих на прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] не здійснила, фактично в управління або володіння спадковим майном не вступила, заяву про прийняття спадщини державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини не подавала, а тому в розумінні ст. 548, 549 ЦК УРСР, який діяв на момент відкриття спадщини, вважається такою, що спадщину не прийняла. Крім того, в ході судового розгляду не претендувала на спадщину після смерті [PERSON], про що свідчить її заява про визнання позовних вимог. За змістом ст. 530 ЦК УРСР, в редакції, що діяв на час відкриття спадщини, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках спадкоємці другої черги. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] його онук - [PERSON] фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки весь час користувався спірною земельною ділянкою, сплачував за неї земельні податки, крім того, житловий будинок, розташований на спірній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 22 травня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Желтухіною Л.М. 22 травня 1996 року за реєстровим №1-1611, позивач зареєстрований та проживає у зазначеному будинку з 2002 року. Зазначені обставини підтверджуються квитанціями про сплату земельного податку, довідкою КП «ХРБТІ» №525 від 04 листопада 2016 року, адресною картою особи, актом депутата Височанської селищної ради Харківського району Харківської області Козлової Г.М. Інших спадкоємців, окрім позивача, в ході судового розгляду не встановлено, що підтверджується листами Харківського обласного державного нотаріального архіву №86/01-21 від 16 січня 2017 року, Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області №164/02-14 від 25 січня 2017 року вбачається, що після смерті [PERSON] ніхто із спадкоємців, Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори №122/01-16 від 13 січня 2017 року. Таким чином, суд вважає [PERSON] таким, що набув право власності на земельну ділянку площею 0,2228 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті діда [PERSON], померлого [INFO], ним були вчинені всі дії, спрямовані на прийняття спадщини у вигляді земельної ділянки у порядку ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції закону 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved