Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач не завжди надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча має таку можливість, бо отримує пенсійні та регресні виплати, з відповідача аліменти на користь третіх осіб не стягуються. У зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивач надала до суду письмову заяву, згідно якої просить розглядати справу за її відсутності, також надала суду заяву в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 40% від усіх доходів відповідача, просить саме в такому розмірі позов задовольнити та стягувати аліменти з жовтня 2017 року. Відповідач надав до суду письмову заяву, згідно якої просить розглядати справу за його відсутності, уточнюючі позовні вимоги визнає. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява, з урахуванням уточнених вимог, підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 липня 1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого Жовтневим відділом ЗАГС м. Кривий Ріг Дніпропетровської області від 20 липня 1991 року, актовий запис № 643. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області 08 вересня 2003 року, актовий запис № 199; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області 25 січня 2006 року, актовий запис № 19; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Тернівського міського управління юстиції Дніпропетровської області 11 березня 2008 року, актовий запис № 70; [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернівського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 05 січня 2015 року, актовий запис № 2. Своє батьківство відповідач по справі не оспорює. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дітей. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 зазначеної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснено у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У зв'язку з чим, суд дійшов висновку про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 40 % від усіх доходів відповідача. Статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України передбачено негайне виконання судового рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, згідно ст. ст. 4, 5 Закону України «Про судовий збір» підлягає до стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved