Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 20 червня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем, в шлюбі народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З січня 2020 року проживає окремо з дітьми у своєї матері. Її дохід не регулярний, а його розмір не достатній для забезпечення дітей всім необхідним. Відповідач в добровільному порядку не надає коштів на утримання дітей, інших утриманців не має. Посилаючись на норми ст.ст.180-184 СК України просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги з підстав, вказаних у позовній заяві підтримала та просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що офіційно не працює. Має періодичні підробітки. Хоче сплачувати аліменти, особисто дітям, а не за рішенням суду. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, сторони 20 червня 2007 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рокитнівського районного управління юстиції, актовий запис №38 (а.с.6). Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7-9). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст.180,181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог статті 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи обставини справи та правові норми, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та визначення аліментів на утримання дітей у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що цілком, з врахуванням обов`язку позивача по їх утриманню, забезпечить подальше їх утримання та виховання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial