Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просить розірвати шлюб з останнім, який зареєстрований 27 листопада 2010 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1912, а також стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 3500 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що 27 листопада 2010 року зареєстрований шлюб з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сумісне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, сімейні відносини не підтримують з 09 квітня 2017 року, спільного господарства не ведуть. Продовження сімейних відносин неможливо, сім'я розпалась та поновлена бути не може. Дитина проживає разом з матір'ю, матеріальної допомоги батько дитини не надає. Позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності, вимоги позову підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про день та час слухання справи належним чином, заяв про поважні причини своєї неявки або слухання справи за його відсутністю не надав, у зв'язку з чим, суд зі згоди позивача, визнав доцільним слухати справу у відсутності відповідача, постановляючи заочне рішення, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає, що з вищенаведених підстав подальше існування сім'ї позивача з [PERSON] не можливе, у зв'язку з чим, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд розриває шлюб, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення та фактично встановлено у судовому засіданні. Далі, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Такі обставини підтверджено копією свідоцтва про народження дитини (а.с.5). Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що після розірвання стосунків між батьками, позивач мешкає із дитиною окремо та самостійно її виховує і утримує, відповідач із сім'єю не проживає, матеріально допомоги не надає. Отже, суд надійшов до висновку, що відповідач повинен утримувати неповнолітню дитину, оскільки обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує матеріальне становище матері дитини, платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Між тим, збоку позивача не надано жодних належних або переконливих доказів того, що вказують на розмір стягнення аліментів з відповідача у вигляді 3500 грн. щомісячно. Не містять таких доказів і матеріали справи. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: partial