Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, проти винесення рішення не заперечувала, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В позові позивач посилається на те, що вона з відповідачем з 11.09.2010 року знаходиться у зареєстрованому шлюбі, але вони з 2015 року втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Разом з тим, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 2000 грн., починаючи стягнення з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що має тимчасові заробітки, 700-800 грн. на місяць перераховує аліменти на картковий рахунок позивача на утримання дитини, за домовленістю з позивачем. Вимог про стягнення аліментів визнає частково, тобто в розмірі 700 грн., як і сплачував до теперішнього часу. Аліменти в більшому розмірі сплачувати не може, оскільки винаймає житло, надав податкову декларацію про відсутність доходу від підприємницької діяльності. В заяві про розєднання позовів зазначив, що просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі 700 грн. В судове засідання сторони не зявилися, тому відповідно правил ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Як встановлено в судовому засіданні, сторони уклали шлюб 11.09.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії 1-КИ №168658 виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 11.09.2010 року. З 2015 року подружжя втратили взаєморозуміння та повагу один до одного, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо, сімя фактично розпалася. Примирення між подружжям неможливе. Таким чином, враховуючи неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх сімї, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. ст. 105,109-112 СК України підлягає розірванню. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, Серії І-КИ №383932, виданого 20.03.2012 року Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Дитина проживає з матірю [PERSON], яка її утримує. Згідно з вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач надав квитанції про перерахування на картковий рахунок позивача грошових коштів за період з жовтня 2015 року по вересень 2016 року по 700-800 грн. щомісяця. Також надав податкову декларацію про відсутність доходу від підприємницької діяльності. В своїх письмових запереченнях відповідач зазначив, що може продовжувати сплачувати аліменти в розмірі 700 грн. на утримання сина, що відповідає половині прожиткового мінімуму в розмірі 1228 грн. на дитину віком до 6 років, у відповідності до положень ЗУ «Про державний бюджет на 2016 рік». Враховуючи, що відповідач добровільно частково приймає участь в утриманні дитини, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1000 грн. на утримання дитини до досягнення дитиною повноліття починаючи стягнення з 06.04.2016 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551 грн. 60 коп., на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved