Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вищевказаним позовом про стягнення аліментів посилаючись на те, що вона з відповідачем по справі є батьками неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно не допомагає, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не приймає участі в розвитку та вихованні.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі та до досягнення дітьми повноліття та аліменти за попередній період шість місяців в розмірі по 2000 грн. за кожний місяць на кожну дитину.\~\~ Відповідно до ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 25.06.2018 року розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в пятнадцять днів з дня отримання ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідач до суду надав заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього щомісячно аліментів в розмірі 1600,00-2000,00 грн., щодо стягнення аліментів за попередній період а саме за шість місяців в розмірі 24000,00 грн. заперечував.\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2012 року, який відповідно до рішення Херсонського міського суду від 11.10.2017 року було розірвано.\~ Відповідно до свідоцтва про народження серії І-КГ №156964 виданого 18.04.2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області [PERSON] народився 12.04.2013 року, відповідно до свідоцтва про народження серії І-КГ №202671 виданого 09.07.2015 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області [PERSON] народилася 02.07.2015 року, батьками зазначені\~ [PERSON] та [PERSON]. Неповнолітні діти\~ проживають разом з позивачем,\~ що підтверджується довідкою № 636 від 13.06.2017 року та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, долею дітей не цікавиться, участі у виховані не приймає. Згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За заявою одержувача аліментів, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Це має місце тоді, коли платник аліментів одержує нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК). Отже, розмір аліментів у кожному випадку визначає суд, беручи до уваги різні обставини, у тому числі й матеріальне становище дитини. Закон не встановлює верхньої межі розміру аліментів на дитину, а називає лише мінімальний їх розмір (нижню межу). Так, у ч.2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи викладене вище та обставини, що мають істотне значення відповідно до вимог ч.1 ст. 182 СК України та пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15 травня 2006 року № 3, суд вважає, що позов частково обґрунтований у зв'язку з чим його необхідно задовольнити і стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. (по 1500,00 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи стягнення з 30.06.2017 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Таким чином, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині або непрацездатній особі; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені судом не більш ніж за три роки. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положення вищезазначеної процесуальної норми передбачає, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов'язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Оскільки позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення відповідача від сплати аліментів, окрім того зазначені обставини спростовані дослідженими по справі доказами, тому суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення аліментів за минулий час.

Outcome: partial