Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що рішенням Іларіонівської селищної ради (10-ої сесії ХХ1У скликання) №191 від 26 червня 2003 року прийнято в комунальну власність Іларіонівської селищної ради від відомчого житлового фонду Державного підприємства Придніпровської залізниці гуртожиток для малосімейних громадян (КМС-6), розташований за адресою: Дніпропетровська область, [ADDRESS] , [ADDRESS] Радянська [ADDRESS] 1. Цьому приміщенню надано статус житлового будинку багатоквартирного типу. Рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради №152 від 20 листопада 2003 року кватиру №27 в житловому будинку №1 по вул.Радянській в смт.Іларіонове призначено службовим КМС-6 для заселення громадян - працівників колійної машинної станції №6 ДП Придніпровська залізниця. Розпорядженням №10 від 05 грудня 2007 року начальника КМС-6 виділено ліжко-місто в службовій кімнаті №27, поверх 3, працівнику підприємства [PERSON] . Між [PERSON] та [PERSON] 23 квітня 2010 року зареєстровано шлюб. 25 січня 2008 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . [INFO] 2018 року [PERSON] , яка є донькою позивача, зареєструвала своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради №41 від 26 квітня 2018 року виключено із числа службових жилих приміщень квартиру №27 житлового будинку [ADDRESS] . На даний час вказана квартира перебуває в комунальній власності Іларіонівської селищної ради. Позивач була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і з 10 листопада 2016 року була знята з реєстрації з вказаної адреси. В листопаді 2016 року позивач вселилася в [ADDRESS] . [ADDRESS] . У липні 2018 року позивач звернулася до Вларіонівської селищної ради з заявою про реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою. В заяві чоловік позивача [PERSON] , як наймач житлового приміщення, надав письмову згоду на реєстрацію позивача. Рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №77 від 31 липня 2018 року позивачу було відмовлено в реєстрацїї місця проживання за вказаною адресою у зв`язку з тим, що відповідачі [PERSON] і та [PERSON] , які зареєстровані і проживають за вищевказаною адресою не надали письмової згоди на реєстрацію позивача. Отже, відповідачі не визнають права позивача на користування квартирою, у зв`язку з чим позивач просить суд визнати за нею право користування вищезазначеною квартирою і стягнути з відповідачів понесені нею судові витрати по справі. Представником відповідачів було надано відзив на позов, де зазначено, що відповідно до п.3 Постакнови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Примірного положення про користування гуртожитками» від 20 червня 2018 року №498 жила площа в гуртожитках надається у вигляді ліжко-місця для проживання одинових осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах. [PERSON] , як робітнику відокремленого структурного підрозділу «Колійна машинна станція №6» ДП «Придніпровська залізниця, було виділено ліжко-місце в службовій кімнаті № [ADDRESS] поверх [ADDRESS] , [ADDRESS] . Отже, законодавством не передбачено набуття рівного з іншими членами сім`ї права користування ліжко-місцем. Також позивач не надає суду належним чином завірену копію договору найму житлового приміщення. Також представник відповідачів посилається на те, що вказане житлове приміщення є двокімнатною квартирою. В одній кімнаті проживають відповідачі зщ двома дітьми, а в другій позивач з чоловіком і дитиною. Згідно ч.1 ст.47 ЖК Української РСР норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу. У зв`язку з чим проживання в житловому приміщенні з площею 39,9 кв.м. двох сімей, що складаються з семи осіб, є порушенням прав відповідача. Крім того, вважає, що позивач самовільно зайняла дитлове приміщення і не має жодного права на нього. Просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач надала суду відповідь на відзив, де зазначила, що статус спірного житлового приміщення на час виникнення спірних правовідносин є житловим будинком багатоквартирного типу, а відносини, що стосуються приміщень гуртожитків та службових до даної справи не мають жодного відношення. Також вважає, що відповідач не надав суду доказів про те, що в смт.Іларіонове площа забезпеченості не менша 13,65 кв.м., тоді як згідно п.53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР житлове приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м. житлової площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в цьому населеному пункті. Крім того, позивач зазначає, що вона є членом сім`ї [PERSON] і вселилася вона у вказане приміщення з метою здійснення прав і обов`язків члена сім`ї, а також з метою витримання і виховання спільної дитини. З відповідачами позивач членом сім`ї не є. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заперечення на відповідь, де зазначила, що позивачем не надано суду доказів тому, що її чоловік отримав право на користування житловим приміщенням, оскільки наданий йому ордер на зайняття койко-місце у кімнаті гуртожитку з огляду на зміну відомчої належності і статусу житлового приміщення не є належним доказом набуття права користування квартирою, з огляду на те, що після передачі гуртожитку державного підприємства до виконавчих комітетів місцевих рад саме виконавчі комітети приймають рішення про надання квартири потребуючим поліпшення житлових умов працівниками цих підприємств. Позивачем не надано суду жодного рішення виконкому ради про надання її чоловікові права проживання у вказаній квартирі. Також вважає, що посилання позивача щодо житлової площі суперечать вимогам закону, зокрема ст.47 ЖК Української РСР, якою імперативно встановлено, що розмір житлової площі на одну особу повинен складати саме 13,65 кв.м. Крім того, відповідач посилається на вимоги ч.3 ст.50 ЖК Української РСР, якою не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше оди новини особами, за винятком випадку, передбаченого ч.5 ст.54 цього Кодексу. Вважає, що позивач самовільно зайняла вищезазначене житлове приміщення без належних підстав. Просить суд у задоволенні позову відмовити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що раніше вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак у 2016 року вона знялася з реєстраційного обліку за вказаною адресою у зв`язку з тим, що вказана квартира належала її матері і була нею продана. На даний час вона не має іншого місця проживання, а відсутність реєстрації не надає їй можливості влаштуватися на роботу, брати участь у виборчому процесі, стати на чергу для отримання житла, а також здійснювати інші гарантовані Конституцією України права людини і громадянина. Вона вже тривалий час мешкає у спірній квартирі разом з чоловіком [PERSON] і малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , бере участь у сплаті комунальних послуг. Відповідачі також мешкають в казаній квартирі, при цьому відповідач [PERSON] також свого часу поселилася в квартиру і невідомим шляхом зареєструвалася в ній, хоча її чоловікові [PERSON] також наданий йому ордер на зайняття койко-місце у кімнаті гуртожитку. Представник позивача Скиба В.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтримала відзив на позов і просила у задоволенні позову відмовити. Також зазначила, що вона дійсно після одруження з чоловіком зареєструвалася у спірній квартирі, жодного дозволу у [PERSON] вона не отримувала. У них з позивачем виникають конфлікти і проти її реєстрації в квартирі заперечує. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні підтримав відзив на позов і просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, але завчасно надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову не заперечує. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що у 2007 році йому дійсно було виділено ліжко-місце у спірному житловому приміщенні. Відповідачеві [PERSON] також у вказаному приміщенні було виділено ліжко-місце. З того часу вони є повноправні користувачі приміщення. В подальшому відповідачі одружилися, [PERSON] поселилася в квартирі. У 2010 році він одружився з [PERSON] , яка також поселилися в квартиру. Проживають вони і відповідачі у різних кімнатах, всі мають дітей. Жодних листів з приводу його виселення з квартири він не отримував. Під час судового розгляду справи по суті судом були оглянуті письмові докази по справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Рішенням Іларіонівської селищної ради (10-ої сесії ХХ1У скликання) №191 від 26 червня 2003 року прийнято в комунальну власність Іларіонівської селищної ради від відомчого житлового фонду Державного підприємства Придніпровської залізниці гуртожиток для малосімейних громадян (КМС-6), розташований за адресою: Дніпропетровська область, Синельниківський [ADDRESS] , смт [ADDRESS] Радянська,1, що підтверджується копією відповідного рішення. Цьому приміщенню надано статус житлового будинку багатоквартирного типу. Згідно копії рішення, рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради №152 від 20 листопада 2003 року кватиру №27 в житловому будинку №1 по вул.Радянській в смт.Іларіонове призначено службовим КМС-6 для заселення громадян - працівників колійної машинної станції №6 ДП Придніпровська залізниця. Розпорядженням №10 від 05 грудня 2007 року начальника КМС-6 виділено ліжко-місто в службовій кімнаті №27, поверх 3, працівнику підприємства [PERSON] , що вбачається з копії розпорядження. Згідно копії свідоцтва про шлюб 23 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] 23 квітня 2010 року зареєстровано шлюб. 25 січня 2008 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи. 26 лютого 2015 року у позивача з чоловіком народилася донька [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про народження. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи 04 травня 2018 року [PERSON] , яка є донькою позивача, зареєструвана за місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради №41 від 26 квітня 2018 року виключено із числа службових жилих приміщень квартиру №27 житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією відповідного рішення. На даний час вказана квартира перебуває в комунальній власності Іларіонівської селищної ради і виключена із числа службових, що також вбачається з повідомлення виконкому Іларіонівської селищної ради від 08 червня 2018 року. Факт реєстрації позивача за адресою: [ADDRESS] , і з 10 листопада 2016 року зняття її з реєстрації з вказаної адреси підтверджується копією довідки про зняття з реєстрації місця проживання. Факт вселення позивача в листопаді 2016 року до спірної квартири у судовому засіданні не заперечувався і є встановленим. У липні 2018 року позивач звернулася до Вларіонівської селищної ради з заявою про реєстрацію її місця проживання за вказаною адресою, однак рішенням виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №77 від 31 липня 2018 року позивачу було відмовлено в реєстрацїї місця проживання за вказаною адресою у зв`язку з тим, що відповідачі [PERSON] і та [PERSON] , які зареєстровані і проживають за вищевказаною адресою не надали письмової згоди на реєстрацію позивача, про що свідчить копія відповідного рішення. Згідно копії рішення виконкому Іларіонівської селищної ради №47 від 24 червня 2011 року чоловіка позивача [PERSON] було включено до загальної черги квартирного обліку виконкому селищної ради. Довідкою Іларіонівської колійної машинної станції №422 від 07 лютого 2019 року підтверджується факт перебування чоловіка позивача [PERSON] на квартирному обліку в позачерговому списку на отримання житла по Іларіонівському вузлу. Як вбачається з довідки ТОВ «Альфа КЛ» від 25 лютого 2019 року послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій нараховується на квадратні метри спірної квартири. Загальний розмір вищезазначеної квартири становить 39,95 кв.м. Особові рахунки відкриті на [PERSON] (19,95 кв.м.) і [PERSON] (19,95 кв.м.) та оплачуються окремо. Отже, судом встановлено, що на даний час вищезазначена квартира перебуває в комунальній власності. Сторони по справі тривалий час проживають в спірній квартирі, кожна сім`я проживає в окремій кімнаті разом з дітьми. Судом встановлено, що первісними користувачами квартири були [PERSON] і [PERSON] В подальшому кожний з них створив сім`ю, як позивач [PERSON] , так і відповідач [PERSON] поселилися у квартиру і протягом тривалого часу проживають в ній. При цьому [PERSON] на даний час в квартирі зареєстрована. Відповідно до ст.64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст.65\~ЖК Української\~РСР наймач\~вправі в\~установленому порядку\~за письмовою\~згодою всіх\~членів сім`ї,\~які проживають\~разом з\~ним,\~вселити в\~займане ним\~жиле приміщення\~свою дружину,\~дітей,\~батьків,\~а також\~інших осіб.\~На вселення\~до батьків\~їх неповнолітніх\~дітей зазначеної\~згоди не\~потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як зазначено в п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Отже, судом встановлено, що позивач була знята з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з продажем вказаного житлового приміщення, належного її матері, і на даний час ні позивач, ні її чоловік [PERSON] іншого житла не мають, чоловік перебуває на позачерговому обліку на отримання житла, позивач не взмозі стати на облік у зв`язку з відсутністю реєстрації її місця проживання. Враховуючи те, що позивач разом з чоловіком проживає в спірній квартирі протягом тривалого часу, мають спільну дитину, відповідачі протягом усього часу проживання позивача в квартирі претензій з цього приводу не пред`являли, до відповідних органів з питань законності проживання позивача в квартирі не зверталися, суд вважає доведеним факт поселення позивача до квартири як член сім`ї її чоловіка [PERSON] з мовчазної згоди всіх мешканців квартири. Також було встановлено, що член сім`ї позивача, тобто її чоловік, надав згоду на реєстрацію позивача квартирі, а відповідачі, хоч і мешкають у вказаній квартирі, але як окрема сім`я і членами сім`ї позивача не є. Крім того, позивач з чоловіком мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка також проживає і зареєстрована в спірній квартирі. Згідно ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року \~держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Отже, суд вважає, що позбавлення позивача права користування спірною квартирою призведе до порушення в першу чергу права дитини на повноцінну сім`ю. Посилання відповідача на недоведеність права користування спірною квартирою чоловіком позивача [PERSON] суд вважає необґрунтованим, оскільки після передачі гуртожитку державного підприємства до виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради виконавчий комітет не ставив питання про виселення позивача з займаної ним квартири, а під час розгляду справи надав суду письмову заяву, де зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, що свідчить про надання ним згоди на реєстрацію позивача в спірній квартирі. Необгрунтованими суд вважає і посилання відповідача на норми житлової площі, оскільки сторони тривалий час мешкають в квартирі і ніким раніше питання щодо виселення позивача з квартири через недостатність житлової площі не ставив. Крім того, на думку суду позбавлення позивача права користування квартирою саме внаслідок недостатності житлової площі без урахування тих обставин, що позивач тривалий час проживає в квартирі, не має іншого житла, має чоловіка і малолітню дитину, які також на даний час іншим житлом не забезпечені, не буде відповідати вимогам розумності і справедливості, закріпленим у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Суд вважає необґрунтованими і підсилання відповідача на вимоги ч.3 ст.50 ЖК Української РСР, якою не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім`ї, двома і більше сім`ями або двома і більше одинокими особами, за винятком випадку, передбаченого ч.5 ст.54 цього Кодексу, оскільки вказана норма закону розповсюджується на осіб, які посиляються до вказаних квартир, а не на осіб, які отримали право користування квартирою на інших підставах. До наявного в матеріалах справи повідомлення адміністрації Іларіонівської колійної машинної станції голові профкому про порушення [PERSON] правил проживання в службовій квартирі шляхом самовільного заселення своєї родини без отриманого дозволу в адміністрації підприємства суд ставиться критично, оскільки крім вказаного повідомлення жодних доказів вживання адміністрацією підприємства заходів з метою усунення порушення правил проживання [PERSON] в службовій квартирі суду не надано, а сам [PERSON] заперечує факт отримання ним жодної вимоги про звільнення квартири. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. Оскільки позовні вимоги задоволені, понесені позивачем судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved