Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася на те, що 26.01.2012р. та 21.06.2012р. між нею та КС «Прикарпаття-СІМ» укладено договори № 6-12 та № 24-12 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до яких вона внесла на депозитний рахунок спілки внесок (вклад), а спілка прийняла внесок на умовах строковості, зворотності та платності в сумах 40000грн. та 50000грн. на строк, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням 28.02.2015р., встановлена також процентна ставка в розмірі 21,5% річних. Однак відповідач свої зобовязання не виконав, внесені кошти та проценти у встановлений строк не повернув, тому вона просила стягнути з відповідача суми депозитних внесків (вкладів) за договорами про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 40000грн. та 50000грн., нараховані, але не виплачені проценти на депозитний внесок в розмірі 9070грн. 40коп. та 11192грн. 19коп. у звязку із закінченням дії договорів, а також судові витрати. В судове засідання позивач не зявилася, однак подала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати у її відсутності, не заперечивши проти заочного розгляду справи за відсутності представника відповідача. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився, про причину неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд, враховуючи думку позивача, яка не заперечила проти вирішення справи за відсутності представника відповідача, розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які вважає наступне. Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» кредитна спілка є фінансовою установою - юридичною особою, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), повязані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки, а згідно з ч. 2 цієї статі кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом. Згідно з ч. 1 ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності, а відповідно до ч. 2 цієї статті кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до ч. 7 ст. 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. У ч. 1 ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. 26.01.2012р. між КС «Прикарпаття-СІМ» та [PERSON] укладений договір № 6-12 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а також додаткова угода до вказаного договору (а.с.5,6), згідно якого остання внесла на депозитний рахунок до Спілки 40000грн. з процентною ставкою 21,5% річних на строк, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням 28.02.2015р. Крім цього, 21.06.2012р. між КС «Прикарпаття-СІМ» та [PERSON] укладений договір № 24-12 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, а також додаткова угода до вказаного договору (а.с.7,8), згідно якого остання внесла на депозитний рахунок до Спілки 50000грн. з процентною ставкою 21,5% річних на строк, початком якого є дата внесення внеску, а закінченням 28.02.2015р. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) зобовязання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 17.06.2015р. [PERSON] звернулась до КС «Прикарпаття-СІМ» з листом, в якому просила повернути їй суми основних внесків по кожному вищезгаданому договору, а також суми нарахованих відсотків відповідно до умов договорів, оскільки термін дії таких закінчився (а.с.9). Відповідно до довідки, виданої головою Спостережної ради КС «Прикарпаття-СІМ» [PERSON] (а.с.10), в позивача є кошти, вкладені в КС «Прикарпаття-СІМ»: 1) депозитний договір № 6-12 від 26.01.2012р., залишок коштів за зазначеним вкладом складає 40000грн., відсотки 9070,40грн.; 2) депозитний договір № 24-12 від 26.01.2012р., залишок коштів за зазначеним вкладом складає 50000грн., відсотки 11192,19грн. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів, які б спростовували наявність перед позивачем зазначеної вище заборгованості представником КС «Прикарпаття-СІМ» суду не подано. Отже, оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved