Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про позбавлення останнього батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя сторін не склалося і 26.06.2012 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. З цього часу вона самотужки виховує та утримує дитину. Син проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується із сином, не цікавиться його життям, матеріально не забезпечує, не піклується про його духовний та моральний розвиток. Тобто, відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з цим, просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 08.08.2017 року відкрито провадження у цій справі. Ухвалою попереднього судового засідання від 05.12.2017 року постановлено призначити справу до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві обставинам та просила позов задовольнити. Відповідач - [PERSON] у судові засідання з розгляду цієї справи не з'явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України. У зв'язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав підтримала та просила задовольнити їх. Підтвердила, що орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо малолітнього сина [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, встановив наступне. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до ч.2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Крім цього, статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Статтею 59 Закону України «Про освіту», статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачені обов'язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини, відповідно до яких батьки зобов'язані виховувати дітей в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати гідність дитини, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти та ін. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім цього, як роз'яснив у своїй постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Пленум Верховного Суду України - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як вбачається із копії свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Козівського районного управління юстиції Тернопільської області 26.12.2012 року (а.с.9), [PERSON] народився [INFO] і його батьками вказані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 26.06.2012 року шлюб між сторонами розірвано. В судовому засіданні встановлено, що з моменту народження [PERSON] він проживає виключно із позивачем за адресою: [ADDRESS], перебуває на її повному матеріальному забезпеченні, а відповідач не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям, не надає жодної матеріальної допомоги синові, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (а.с.5, 10, 11, 12, 13, 15). Наведені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду і відповідачем не спростовані. Зокрема, як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] від 27.07.2017 року (а.с.11), довідки з місця проживання про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с.13), неповнолітній [PERSON] проживає однією сім'єю із своєю матір'ю [PERSON] та дідом - [PERSON], бабою - [PERSON], дядьком - [PERSON], двоюрідними братами - [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Встановлено, що [PERSON] зареєстрована і проживає в с. Золота Слобода Козівського району Тернопільської області, не працює, зарекомендувала себе з позитивної сторони, доброзичлива, чуйна, акуратна і відповідальна. Сама виховує сина - [PERSON], 2012 року народження і постійно стежить за його побутовими умовами, харчуванням, одягом. Дитина завжди виглядає охайно, спокійна (а.с.10). Крім цього, з висновку органу опіки та піклування від 30.06.2017 за №01-319/01-36 (а.с.5) вбачається, що [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться фізичним, духовним та культурним розвитком сина. А тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З врахуванням наведеного, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього [PERSON], [INFO], не займався його вихованням та не піклувався про нього, не проявляє інтересу до стану його здоров'я, не цікавиться його фізичним, моральним і духовним розвитком, а тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн..

Outcome: approved