Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що перебуває у шлюбі із відповідачем та на даний час судом розглядається цивільна справа про розірвання шлюбу між сторонами в цій справі. Від шлюбу подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду під час шлюбу за спільні кошти подружжя придбало квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем, та відповідач заперечує проти поділу цієї квартири як спільного майна подружжя, що й стало приводом для звернення до суду із даним позовом. У судовому засіданні позивач та представник позивача вимоги позову підтримали повністю, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просили суд повністю задовольнити поданий позов. Представник відповідача позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні повністю, посилалася на відсутність спору між сторонами у цій справі з приводу цього нерухомого майна, в якому на протязі тривалого часу мешкає позивач та донька, квартира використовується відповідачем вкрай рідко, оскільки позивач фактично перешкоджає відповідачу у реалізації права власності на квартиру, вчиняє сварки, якщо відповідач користується побутовими приборами або іншими предметами, які знаходяться у квартирі та які були набуті подружжям під час шлюбу. Разом з тим, позивач утримує у себе оригінали право встановлювальних документів на квартиру. Заслухав пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом, не зважаючи на посилання представника відповідача на відсутність спору з приводу нерухомого майна, сторони не досягли згоди про поділ майна в позасудовому порядку, оскільки позивач заперечувала факт відсутності спору із відповідачем (пояснив, що відповідач не визнає частки позивача у цьому майні - квартирі [ADDRESS], яка набута [PERSON] та [PERSON] під час шлюбу (шлюб укладений 12.03.1975 р. /а.с.6/) за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 14.10.1997 року). Укладаючи даний договір, покупець не діяв як фізична особа - підприємець або приватний підприємець, через що правовий режим був би іншим та для суду вбачалися підстави для прийняття іншого висновку у справі, яка розглядалася. При розв'язанні даного спору також враховується, що об'єкти права спільної сумісної власності визначені у ст. 61 СК України; до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Суду не було надано доказів у порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України щодо боргів подружжя та виниклих зобов'язань в інтересах сім'ї, тому позов підлягає задоволенню. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved