Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 20437 грн. 97 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 51281 грн.70 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона звільнилася з ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» 21 вересня 2019 року відповідно до наказу № 512 К. У день звільнення з нею не були проведені розрахунки по заробітній платі. Зазначає, що відповідно до довідки № 125 заборгованість [PERSON] по заробітній платі становить 20937 грн. 97 коп., а її середньоденна заробітна плата становить 218 грн. 22 коп. Вказує, що період затримки розрахунків при звільненні становить 235 днів. Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні складає 51281 грн. 70 коп. З огляду на вказане, просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 липня 2019 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 22 липня 2019 року від відповідача по справі надійшла заява, у якій той з позовною вимогою позивача про стягнення заробітної плати погодився у повному обсязі, надав довідку про заборговану заробітну плату (а.с. 14). У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається з трудової книжки позивача, вона з 01 жовтня 1998 року до 21 вересня 2018 року працювала у ДП «ЛДЗ «ЛОРТА», звільнена на підставі наказу № 512 К від 20 вересня 2018 року у зв`язку з виходом на пенсію (а.с. 5). Довідкою № 125 стверджується, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 20937 грн. 97 коп. (а.с. 9). Позивач у своїй позовній заяві зазначила, що відповідачем було частково погашено заборгованість. Так, ним було перераховано на рахунок позивача 500 грн. Зазначене підтверджується випискою з банківського рахунку позивача (а.с. 10 зв.). Заявою відповідача № 562-1226 від 18 липня 2019 року стверджується, що він визнає позовні вимоги позивача про стягнення заробітної плати у повному обсязі (а.с. 15). Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. А відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі у розмірі 20437 грн. 97 коп. підлягає до задоволення. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки здійснення розрахунків при звільненні суд зазначає наступне. Відповідно до ст.117КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Як вбачається із роз`яснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999року №13«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.117 КЗпП України. Як зазначає позивач у своїй заяві, її середньоденна заробітна плата становила 218 грн. 22 коп., а затримка розрахунків при звільненні станом на 31 серпня 2019 року становитиме 235 днів. Натомість наданою відповідачем довідкою № 280 стверджується, що станом на 12 липня 2019 року за 201 робочий день середня заробітна плата за час затримки розрахунків при звільненні становить 43862 грн. 22 коп. (а.с. 16). Згідно довідки № 125 середній заробіток за час затримки розрахунків при звільненні станом на 31 березня 2019 року за 131 робочий день становить 28586 грн. 82 коп. (а.с. 9). За п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999року №13«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Таким чином для розрахунку середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд враховує положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Проведеним судом розрахунком стверджується, що у період затримки розрахунків при звільненні з 21 вересня 2018 року по день винесення рішення судом 06 серпня 2019 року кількість робочих днів складає 217. Враховуючи наведене, розрахунок здійснюється за формулою: 218 грн. 22 коп. (середньоденна заробітна плата) * 217 (робочі дні за період з дня звільнення позивача і до дня винесення судом рішення) = 47353 грн. 74 коп. (середній заробіток за час затримки розрахунків при звільнені за період з 21 вересня 2018 року до 06 серпня 2019 року). Відтак, вимога про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунків частково знайшла своє підтвердження, а тому з відповідача підлягає стягненню 47353 грн. 74 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні за період з дня звільнення позивача 21 вересня 2018 року і до дня постановлення рішення суду 06 серпня 2019 року. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що позов слід задовільнити частково і стягнути з відповідача на користь позивача 20437 грн. 97 коп. заборгованості по заробітній платі та 47353 грн. 74 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунків при звільненні за період з дня звільнення позивача 21 вересня 2018 року і до дня постановлення рішення суду 06 серпня 2019 року. Крім вказаного, відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави слід стягнути з відповідача відповідний розмір судового збору.

Outcome: partial