Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 43, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову, позивач вказує, що 05 вересня 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від вказаного шлюбу вони мають дитину: [PERSON] , [INFO] , протягом сімейного життя відносини між ним та відповідачем поступово погіршилися, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем, спільний побут вони не ведуть, на даний час проживають окремо, дитина проживає з позивачем, відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини та не цікавиться взагалі її життям, а тому даний шлюб існує формально та не виконує свого прямого призначення, а тому просить суд позов задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення суду (а.с. 23). Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив (а.с. 34). Так як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомленийі у встановленому порядку, до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, врахувавши думку позивача, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню,з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 05 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 43, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2015 року (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 12 жовтня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чутівського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 7, сторони мають дитину сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Відповідно достатті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 1статті 24 СК Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно достатті 110 СК України. За змістом частини третьоїстатті 109 СК Українипередбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті110, статті112 СК Українипозов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, зважаючи на характер і тривалість спірних відносин, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідачем не доведено необхідності наявності передбачених законом підстав для відмови у задоволенні позову, а тому приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з позовної заяви на теперішній час дитина фактично проживає з матір`ю та знаходиться на ї утриманні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способивиконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з частиною 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотнезначення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Метою законодавчого закріплення права одного з батьків, з ким проживає дитина на отримання аліментів у твердій грошовій сумі є перш за все захист інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Разом с тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач має мінливий дохід. Беручи до уваги, що батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, тобто обоє батьків: як батько так і мати, мають рівні обов`язки щодо утримання дитини, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, стан здоров`я, наявність нерухомого та рухомого майна, суд вважає, що аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. У разі зміни майнового стану відповідача позивач не позбавлена можливості звернутися до суду щодо збільшення розміру аліментів. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості,з урахуванням положеньст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлоягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного, ст. 104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved