Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача - Страхова компанія «ВУСО», в якому просить стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями, у розмірі 100000 грн. та матеріальні збитки у розмірі 2780,75 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 22.02.2019 близько 11:45 год. відповідач, керуючи мотоциклом марки «ИЖ Юпитер 3К», д.н.з. [NUMBER] з боковим причепом, рухаючись по вул.Довженка в м.Козятині Вінницької області в напрямку автобусної станції на нерегульованому пішохідному переході допустив наїзд боковим причепом на неї, коли вона переходила проїзну частину дороги з права на ліво по ходу руху мотоцикла. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримала тілесні ушкодження та змушена була лікуватися, понесла матеріальні витрати та зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, нервовому стресі, який пережито нею під час наїзду, стресовому стані, необхідності лікування та, у зв`язку з цим, зміні звичного способу життя. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначених вимог, а також у відповіді на відзив, вказала, що у зв`язку з даною подією змушена змінити свій спосіб життя, провела тривалий час у лікарні, не могла ходити на роботу та отримувати стабільну заробітну плату. Також не змогла відвідати конференцію, що вплинуло на її професійний рівень. Дані обставнити, на думку позивача, підтверджуються доказами, доданими до позовної заяви (висновком експерта, висновками консультативного огляду лікарів невропатолога, хірурга, фізіотерапевта, ортопеда-травматолога, хірурга). Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши на відсутність його вини у тому, що сталася дорожньо-транспортна пригода, оскільки позивач, перетинаючи дорогу, розмовляла по мобільному телефону та не переконалася у відсутності транспортних засобів. Також послався на те, що надані [PERSON] документи на підвердженення витрат є підробленими. Представник відповідача - адвокат Пилипчук В.О. в поданому відзиві, а також в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову в повному обсязі, зазначивши, що оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована, що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то, з урахуванням лімітів відповідальності за договором страхування, спричинені збитки позивачу мають відшкодовуватись саме страховою компанією відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», а тому, звернувшись до суду із відповідним позовом, позивачем порушено порядок відшкодування шкоди. Крім того, зауважив, що вина відповідача належним чином не доведена, оскільки постановою суду закрито провадження в адміністративній справі щодо [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, а слідчим, при закритті кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, не була проведена трасологічна експертиза для визначення вини учасників дорожньо-транспортної пригоди. Третя особа - Страхова компанія «ВУСО», будучи належним чином повідомленою про дату час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. З`ясувавши обставини справи, заслухавши пояснення сторін і дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом встановлено, що 22.02.2019 близько 11:45 год. сталась дорожньо-транспортна пригода за тих обставин, що [PERSON] , керуючи мотоциклом марки «ИЖ Юпитер 3К», д.н.з. [NUMBER] з боковим причепом, рухаючись по вул. Довженка в м. Козятин, Вінницької області в напрямку автобусної станції, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд боковим причепом на [PERSON] , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво по ходу руху мотоцикла. 22.02.2019 відомості про дану подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019020170000143 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.02.2019 близько 11:45 год. водій [PERSON] , керуючи технічно справним мотоциклом марки «ИЖ Юпитер ЗК», д.н.з. [NUMBER] , з боковим причепом, рухаючись по вул. Довженка в м. Козятин, Вінницької області в напрямку автобусної станції м. Козятин, Вінницької області, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, а саме п. 18.1 (відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека), не впорався з керуванням, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де допустив наїзд боковим причепом на [PERSON] , яка переходила проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході з права на ліво по ходу руху мотоцикла. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження, з якими її доставлено та госпіталізовано в КП «Козятинська ЦРЛ» (матеріали крим. пров. а.с.45). Відповідно до висновку експерта №44 у [PERSON] мали місце ушкодження: забій лівого стегна, що супроводжувався підшкірною гематомою, обмеженими рухами, поверхнева рана в ділянці лоба. За ступенем тяжкості дані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с.69-71). Проходження лікування позивачем підтверджується листками непрацездатності, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, висновком консультативного огляду лікаря-невропатолога, лікаря-хірурга, лікаря-фізіотерапевта, лікаря-ортопеда-травматолога, даними магнітно-резонансної томографії, ультразвукового обстеження м?яких тканин лівого стегна (13-26), медичною картою стаціонарного хворого (а.с.52-58). Постановою слідчого СВ Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 28.03.2019 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019020170000143 від 22.02.2019 за фактом дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце по [ADDRESS] , закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Постановлено притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за порушення вимог п.18.1 ПДР України в порядку ст.124 КУпАП (матеріали крим. пров. а.с.45). Постанова слідчого мотивована тим, що за наслідками дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримано легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, в той час як згідно з ст. 286 КК України відповідальність настає за порушення безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо потерпілому було спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, тяжке тілесне ушкодження або смерть. Відповідно до постанови Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07.05.2019 у справі №133/950/19 провадження в адміністративній справі щодо [PERSON] про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (матеріали адмін. справи а.с.21). Вирішуючи питання щодо обгрунтованості позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків, суд враховує те, що відповідальність [PERSON] - водія транспортного засобу марки ИЖ Юпитер, номерний знак [NUMBER] , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована, що підверджується копією поліса №АМ/6769667 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховик - СК ВУСО) (а.с.114). Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 вказаної статті ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.у. Статтею 1 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 №85/96-ВР передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц. Зокрема у п. 74 вказаної постанови Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, то, у даному випадку, позивач мала самостійно звернутись до страхової компанії про виплату страхового відшкодування за полісом, при цьому саме страховик після виплати страхового відшкодування має право регресної вимоги до особи, яка завдала шкоди, у разі наявності для цього правових підстав, визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Разом з тим, судом встановлено, що позивач не зверталась до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. З огляду на наведене вище, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача завданої майнової шкоди відсутні. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, суд виходить з такого. Статтями 23, 1167 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п.1 ч.2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Надаючи оцінку доказам у їх сукупності, суд приходить до висновку, що протиправними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди, яка полягала у зміні способу її життя, оскільки після дорожньо-транспортної пригоди остання була змушена лікуватись, у зв?язку з чим не відвідувавала роботу та не змогла прийняти участь в конференції, порушились її нормальні життєві зв`язки. Крім того, душевні страждання [PERSON] обумовлюються переживаннями щодо неправомірної поведінки відповідача, пов`язаної з вчиненням ДТП, та відмовою добровільно відшкодувати завдану шкоду. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, тривалості її страждань, позбавлення позивача можливості реалізації своїх планів, суб`єктивного відношення до вчиненого відповідача. Крім того, суд враховує, що закриття провадження на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП, є нереабілітуючою підставою для закриття провадження. В той час як заперечень проти закриття провадження з нереабілітуючої підстави, встановленої п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, [PERSON] не висловив, а тому доводи про недоведеність його вини, що виключає цивільну відповідальність, є необгрунтованими та твердження представника відповідача щодо непроведення трасологічної експертиза для визначення вини учасників дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними. Жодних доказів на спростування доводів позивача в цій частині позовних вимог відповідачем не надано. Враховуючи вище викладене, а також, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд вважає за можливе задовольнити позов частково і визначити розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, в сумі 20000 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial