Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання за нею права власності на земельні ділянки, площею 0,2521 га, кадастровий номер 4820684202:01:001:0003, та площею 0,2500 га, кадастровий номер 4820684202:01:001:0002, які розташовані в межах території Новопавлівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на вказані земельні ділянки, які належали спадкодавцю на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку. Позивач є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] та прийняла спадщину після нього у виді житлового будинку по [ADDRESS] , подавши заяву про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями після померлого за правом представлення є його онуки відповідачі [PERSON] та [PERSON] Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] , площею 0,2151 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, оскільки державні акти на право власності на вказані земельні ділянки були отримані спадкодавцем після складення заповіту, й тому зазначені земельні ділянки не були включені до заповіту. На підставі викладеного, позивач просила про задоволення позову та визнання за нею права власності на вище вказані земельні ділянки. Від позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності. Від відповідачів [PERSON] та [PERSON] до початку розгляду справи по суті надійшли заяви про визнання позову та проведення розгляду справи за їх відсутності. Визнання відповідачами позову не є таким, що очевидно суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, оскільки відповідно до наданої суду копії спадкової справи №96/2018 позивач є єдиним власником житлового будинку по [ADDRESS] , який вона отримала у спадщину після смерті [PERSON] , а відповідачі отримали у спадщину після смерті [PERSON] іншу земельну ділянку, площею 13,1217 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Від третьої особи приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенка В.В. надійшла заява про розгляд справи без його участі та відсутність заперечень проти позову. З огляду на те, що належним чином повідомлені сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши наявні у справі матеріали (світлокопію свідоцтва про смерть [PERSON] ; світлокопію заповіту [PERSON] від 15.05.2007 року; світлокопію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.05.2019 року на ім`я [PERSON] ; світлокопію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №804183; світлокопію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №805390; світлокопію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.05.2019 року; світлокопії звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок; світлокопії паспортів громадян України на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру № 57181485 від 12.08.2019 року; копію спадкової справи № 96/2018 після смерті [PERSON] ), суд, з урахуванням визнання відповідачами позову, приходить до висновку про можливість задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина, в тому числі на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер 4820684202:01:001:0002, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельну ділянку площею 0,2521 га, кадастровий номер 4820684202:01:001:0003, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по [ADDRESS] та належали спадкодавцю на підставі державних актів на право власності на земельну ділянку. Позивач є спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] та прийняла спадщину після нього у виді житлового будинку по [ADDRESS] , подавши заяву про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями, які прийняли спадщину після померлого за правом представлення, є його онуки відповідачі [PERSON] та [PERSON] , кожен із яких отримав свідоцтво про право на спадщину на інше спадкове майно, а саме на Ѕ частку земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 13,1217 га кадастровий номер 4820684200:02:000:0132. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] , площею 0,2151 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, оскільки державні акти на право власності на вказані земельні ділянки були отримані спадкодавцем [PERSON] після складення заповіту, й тому зазначені земельні ділянки не були включені до заповіту. Із змісту статей 1268, 1297 ЦК України слідує, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При цьому в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] отримала у власність у порядку спадкування після смерті [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] , який розташований на земельних ділянках площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, та площею 0,2151 га для ведення особистого селянського господарства, що вказує на те, що до [PERSON] перейшло право власності на вказані земельні ділянки без зміни їх цільового призначення, які належали на праві власності померлому [INFO] [PERSON] . На підставі встановлених судом обставин та у зв`язку з тим, що відповідачі визнають позовні вимоги та таке визнання не суперечить вимогам закону, матеріалам справи та не порушує прав інших осіб - позов про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Крім того, до участі в даній справі в якості відповідачів залучені всі спадкоємці, які разом з позивачем прийняли спадщину після померлого [PERSON] , і вказані спадкоємці відповідно до ч.1 ст. 1256 ЦК України після відкриття спадщини мають право між собою розтлумачити заповіт, а тому подані відповідачами суду заяви про визнання позову вказують на те, що спадкоємці погодили між собою, що спадкодавець заповівши позивачу будинок, заповів і земельні ділянки, на яких вказаний будинок розміщений. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні останнім судові витрати по справі. При цьому, оскільки позов задоволений у зв`язку з визнанням відповідачами позову до початку розгляду справи по суті, то в даному випадку позивач при зверненні до суду з позовом за квитанцією № 147 від 10.06.2019 року сплатила 1536,80 грн, отже 768,40 грн має бути повернуто позивачу з державного бюджету. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1268, 1297 ЦК України та

Outcome: approved