Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщеннями в квартирі [ADDRESS], частка в праві праві спільної часткової власності належить їй. В позові зазначила, що вона і її діти [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2004 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованому в реєстрі за № 1-1361. Їй належить 1/2 частина квартири, а [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині кожному. Зазначене право зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». Відповідач є колишнім чоловіком позивачки. У 2013 році він виїхав з квартири, вивіз всі свої речі, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, однак до теперішнього часу перебуває на реєстраційному обліку в спірній квартирі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02.07.2015 року шлюб між ними було розірвано. Перебування відповідача на реєстраційному обліку в належному позивачці житлі створює перешкоди у здійсненні нею права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг виходячи із кількості зареєстрованих осіб, тому вона просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеною квартирою, оскільки він не мешкає в ній без поважних причин понад встановлені законом строки. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідач до суду не зявився з невідомих причин. Заперечень проти позову не надав. За згаданих обставин за згодою позивачки суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Третя особа [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність, що в силу ст. 36 ЦПК України є підставою для вирішення справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили факт непроживання відповідача в спірному житлі з 2013 року, а також ті обставини, що спірне житло позивач набула за гроші, які предала їй мати [PERSON], продавши в той же день, а саме: 27 жовтня 2004 року, належну їй квартиру [ADDRESS], зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці та її дітям, [PERSON] та [PERSON] належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2004 року, посвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованому в реєстрі за № 1-1361. Їй належить 1/2 частина квартири, а [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частині кожному (а. с. 8-15). Зазначене право зареєстроване в товаристві з обмеженою відповідальністю «ЗМБТІ». В квартирі зареєстрований [PERSON], який фактично в ній не проживає з 2013 року (а. с. 19, 20). Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в силу ст. 383 ЦК власник жилого будинку має право використовувати помешкання, зокрема, для власного проживання, проживання інших осіб. До видів речових прав на чуже майно в силу ст. 395 ЦК України відноситься, зокрема, право користування, а в силу ст. 401 ЦК право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Згідно зі ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вирішуючи вимоги позову про позбавлення відповідача права користування належним позивачці житлом на користь позивача, суд виходить з того, що існування цього права може бути зумовлене його реалізацією, тобто постійним проживанням в житлі. Між тим судом встановлено, що відповідач впродовж трьох років в квартирі не мешкає без поважних причин, залишивши житло добровільно та виїхавши з усіма своїми речами до іншого населеного пункту. Перебування [PERSON] на реєстраційному обліку створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для знаття з реєстрації є, зокрема, остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням або про виселення. У звязку з викладеним право позивачки, як вже зазначено, підлягає захисту в обраний нею спосіб.

Outcome: approved