Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 27 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька, за актовим записом № 356. Під час спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що спільне життя сторін не склалося у зв`язку із взаємними непорозуміннями один одного, різними поглядами на шлюб та сім`ю, у зв`язку з чим шлюбні стосунки сторін припинені, спільне господарство не ведеться. З липня 2019 року сторони проживають окремо один від одного. Спір про поділ майна та місце проживання дитини між сторонами у справі відсутній. Позивач неухильно наполягає на задоволенні вимог, та після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Позивач у підготовче засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у підготовче засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 27 серпня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька, за актовим записом № 356. Під час спільного проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем по справі. Позивач неухильно наполягає на розірванні шлюбу, вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз`яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Окрім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України об ставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до стовірно сті цих об ставин або добровільно сті їх визнання. Об ставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх пред ставників. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн., то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення вказаної суми судового збору з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved