Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 1994 року вона проживала однією сім'єю разом з відповідачем [PERSON], у шлюбі не перебували, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON]. За час спільного проживання сторони набули наступне майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який був закінчений будівництвом у 1995 році, однак в подальшому сторони продовжували його ремонтувати і приводити до ладу; вантажний автомобіль КАМАЗ-5511, 1983 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER], зареєстрований 12 березня 2003 року; вантажний автомобіль МАN 18.220, 2005 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER], зареєстрований 15 серпня 2014 року. У 2016 році відповідач повідомив позивача про намір розійтися з нею і став вимагати від позивача виселитися з будинку, на даний час позивач не має можливості проживати у вказаному будинку через створення відповідачем та його новою жінкою нестерпних умов проживання. Позивач вважає, що поділ вищенаведеного спільного майна можливий шляхом визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку та, з урахуванням того, що вантажні автомобілі є речами неподільними і знаходяться у користуванні відповідача, на її користь з відповідача необхідно стягнути суму компенсації в розмірі ? частини вартості транспортних засобів. Також позивач посилається на вимоги ст.74 СК України, згідно якої правила щодо поділу майна осіб, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі. Вважає вищезазначене майно спільною сумісною власністю її і відповідача, у зв'язку з чим просить суд встановити факт спільного проживання однією сім'єю її та відповідача без шлюбу з січня 1994 року по березень 2016 року, визнати вищезазначене майно спільно нажитим майном її та відповідача, визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку, стягнути з відповідача на її користь в рахунок компенсації вартості ? частини вантажних автомобілів грошову суму 262493,50 грн. Відповідач надав суду письмові пояснення, де зазначив, що позовні вимоги він не визнає, оскільки однією сім'єю він з позивачем не проживав. Дійсно у 1994 році у них виникли близькі стосунки, після народження доньки він поселив її в будинку, оскільки їй ніде було проживати, з 15 грудня 1995 року позивач зареєстрована у вказаному будинку. Однак сім'ї створити не вдалося і само по собі проживання осіб в одному житловому приміщенні не свідчить, що у них був спільний бюджет, що вони вели спільне господарство. Що стосується житлового будинку, то на підставі рішення сесії Мар'ївської сільської ради народних депутатів від 14 квітня 1993 року відповідачеві була виділена земельна ділянка для будівництва житлового будинку площею 0,15 га і на початку 1995 року на даній зе6мельній ділянці був побудований житловий будинок за особисті кошти відповідача, позивач жодної участі у будівництві будинку не приймала. Як зазначено в акті Держаної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, будівництво розпочато у 1992 році і закінчено у 1995 році. Оформленням будинку відповідач одразу не займався і узаконені за ним побудовані будівлі були рішенням виконкому Мар'євської сільської ради народних депутатів від 31 жовтня 2003 року. Право власності на будинок зареєстровано за відповідачем 19 січня 2004 року. У 2007 році відповідачем були побудовані гараж, баня, два сараї, літня кухня, які згідно листа КП «Синельниківське МБТІ» від 08 листопада 2011 року, а також листа від 06 червня 2017 року є самовільними будівлями. Відповідач вважає, що норми ст.74 СК України застосовуються виключно до правовідносин, які виникли після дати набрання ними законної сили, у зв'язку з чим застосування даної норми з метою встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з січня 1994 року неможливе, а нормами КпШС України такої можливості не передбачалося. Відповідно до ст.22 КпШС України, діючого до 01 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалося майно, нажите подружжям за час шлюбу, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю. В інших випадках спільна власність громадян визнавалася частковою. Нормами КпШС України також не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Отже, лише факт проживання сторін разом в одному житловому будинку не є доказом участі позивача в набутті спірного будинку і позивачем не надано доказів про власну участь у набутті спірного майна. Що стосується автомобіля КАМАЗ-5511, то зазначений автомобіль відповідач придбав за свої особисті кошти 12 березня 2003 року, тобто до набрання чинності ст.74 СК України, тому автомобіль є його особистою власністю. Що стосується автомобіля МАN 18.220, то вказаний автомобіль був придбаний відповідачем за його особисті кошти 15 серпня 2014 року. На час придбання даного транспортного засобу відповідач не проживав з позивачем однією сім'єю, не вів з нею спільне господарство, а сам лише факт проживання сторін в одному будинку не свідчить про наявність у них сім'ї. Що стосується присудження позивачеві грошової компенсації, то таке стягнення можливе за наявності згоди відповідача. Крім того, згідно з ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, інакше суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу, якщо такий поділ неможливий. Звіти про оцінку майна надані позивачем не на час розгляду справи, а станом на 05 квітня 2016 року. Крім того, вказані звіти зроблені не атестованим експертом, який не внесений до реєстру атестованих експертів, який ведеться Міністерством юстиції України. У самих звітах зазначено, що вони діють шість місяців з часу складення. Відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити. Також зазначила, що з 1994 року вона проживала разом з відповідачем [PERSON] однією сім'єю, вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство. [INFO] у них народилася донька. Також разом з ними проживала її мати [PERSON] Шлюб вони не реєстрували, оскільки відповідач вже був розлучений, але в паспорті не поставив штамп про розлучення. Всі працювали, брали участь в будівництві будинку, її мати також надавала матеріальну допомогу. Належний її матері будинок був проданий і отримані грошові кошти також були вкладені в будівництво спірного будинку. Коли вони стали проживати разом, спірний житловий будинок не був побудований, були лише стіни, а все інше вони будували за спільні кошти. Транспортні засоби також були придбані за спільні кошти. На даний час відповідач не дає можливості їй і доньці проживати в будинку, проживає там з іншою жінкою. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала і просила у їх задоволенні відмовити. Підтримала письмові пояснення відповідача і зазначила, що сторони однією сім'єю не проживали, спали в різних кімнатах, не мали спільного бюджету, не вели спільне господарство. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча судом було визнано потрібним дача його особистих пояснень по справі. За клопотанням позивача судом були допитані наступні свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою сторін по справі. Вона також будувала будинок в той час, коли будували сторони. Вона бачила, що коли сторони зійшлися, то на території домоволодіння [PERSON] були лише стіни, в подальшому сторони спільно здійснювали будівництво будинку. Вона зокрема бачила, що позивач клеїла обої, надавала інше допомогу в будівництві. Сторони працювали. Зі слів позивача автомобіль КАМАЗ був придбаний за кошти, надані матір'ю позивача, яка приїхала до них з Казахстану. Прибудови до будинку сторони також будували разом в період приблизно з 1994 до 2000 роках. За чиї гроші будувався будинок їй невідомо. Сторони прожили разом більше 20 років. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є племінницею позивача. Їй відомо, що сторони довгий час прожили разом як сім'я. Вони разом з донькою приїжджали до них в Казахстан, свідок також тиждень проживала у них вдома. Позивач торгувала м'ясом, відповідач працював на намазі. Мати позивача продала свій будинок в Казахстані і переїхала до них на постійне проживання. Відповідач називав її тещею, вона давала сторонам гроші на будівництво, допомагала по господарству. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторони познайомилися у неї вдома і стали проживати однією сім'єю. Вона є хрещеною матір'ю їх доньки. Дала суду пояснення, які аналогічні поясненням свідка [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю позивача. У дев'яностих роках вона продала все своє господарство в Казахстані і переїхала жити до доньки, яка проживала разом з відповідачем і донькою. Будинок продала за 2000 доларів США, за 1000 доларів США продала корову, ще у неї були гроші в сумі 80000 карбованців. Вона все віддала доньці і її сім'ї, бо жила разом з ними. В подальшому вона працевлаштувалася вчителем у школі і біля 20 років працювала, надавала сторонам матеріальну допомогу. Також вона надавала допомогу по господарству, держала качок і кролів. Сторони проживали однією сім'єю, у них був спільний бюджет. Коли вона переїхала до сторін, то бачила лише стіни і поклеєні обої, багато чого вони ще робили в будинку. Вона також їздила в Казахстан на річницю загибелі чоловіка, де їй виплатили більше 70000 грн., зазначені гроші вона віддала сторонам. Також вона мала певні пільги по оплаті комунальних послуг і сторони користувалися цими пільгами. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною донькою сторін у справі. Батьки проживали однією сім'єю, мали спільний бюджет, працювали, спільно вирішували куди витрачати грошові кошти. Також батьки мали друзів, ходили до них у гості. Бабуся допомагала батькам матеріально, вела господарство. Протягом 2006 року батьки робили капітальний ремонт будинку, в подальшому ремонт продовжувався. Напротязі усього життя батьки нічого ніколи не ділили, а в останні два роки почалися сварки. Батько привів свою коханку, став виганяти її з матір'ю з будинку, мати викликала поліцію. В подальшому батько почав застосовувати фізичну силу і вона з матір'ю пішла з будинку. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що відповідача він знає з дитинства, позивача знає з 1994 року, коли вони стали проживати разом. У них була сім'я, вони разом будували будинок, працювали, вважає, що у них був спільний бюджет. Будівництво у сторін продовжувалося до 2014 року, наскільки йому відомо почалося будівництво за грошові кошти, надані матір'ю позивача. За клопотанням відповідача судом були допитані наступні свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що сторони проживали в одному будинку, але [PERSON] не вважав [PERSON] своєю дружиною, просто проживали заради дитини. Йому відомо, що навіть до 1994 року [PERSON] мав іншу жінку [PERSON]. Як повідомив йому [PERSON], земельну ділянку купила йому мати, житловий будинок також будувався за кошти матері, за будівельні матеріали завжди платив [PERSON] Коли відповідач зійшовся з позивачем будинок був вже побудований. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, які аналогічні показанням свідка [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що спірний житловий будинок будувався за кошти матері відповідача. До того, як сторони посилилися до будинку, він вже був побудований. Вважає, що сім'ї у [PERSON] з [PERSON] не було, жили в одному будинку заради дитини. Поселилися сторони до будинку у 1994 році, [PERSON] одночасно мешкав з [PERSON] на протязі усього часу. [PERSON] йому скаржився, що у нього крадуть гроші, казав, що [PERSON] завжди просила у нього гроші. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що земельну ділянку, на якій розташований спірний житловий будинок, купувала мати відповідача. Наскільки він пам'ятає, будинок був побудований на початку дев'яностих років. Коли [PERSON] почав жити з [PERSON] йому не відомо. Чи брала участь [PERSON] у будівництві будинку сказати не може. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що спірний житловий будинок будувався за кошти матері відповідача. До того, як сторони посилилися до будинку, він вже був побудований. Вважає, що сім'ї у [PERSON] з [PERSON] не було, жили в одному будинку заради дитини. Пізніше до будинку поселилася також мати позивача. Судом під час судового розгляду справи по суті були оглянуті письмові докази у справі. Таким чином, суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно копії Акту Державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], був прийнятий в експлуатацію у листопаді 2003 року, при цьому в Акті зазначено, що будівництво вказаного будинку розпочато у 1992 році і закінчено у 1995 році. Випискою із рішення виконкому Синельниківської міської ради народних депутатів від 31 жовтня 2003 року підтверджується той факт, що відповідачеві було вирішено узаконити самовільне будівництво вищезазначеного житлового будинку. Копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 січня 2004 року, а також копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2004 року підтверджується факт належності відповідачеві [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Факт належності відповідачеві вантажного автомобіля КАМАЗ-5511, 1983 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER], зареєстрований 12 березня 2003 року, а також вантажного автомобіля МАN 18.220, 2005 року випуску, реєстраційний номер: [NUMBER], зареєстрований 15 серпня 2014 року, підтверджується довідкою начальника сектору Рибакова А.П., а також відповідними картками. Згідно довідки виконавчого комітету Мар'ївської сільської ради від 07 червня 2017 року позивач [PERSON] з 15 грудня 1995 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], і має склад сім'ї: доньку [PERSON], мати [PERSON] і батька доньки [PERSON] Копією свідоцтва про народження [PERSON], яка народилася [INFO], доводиться факт того, її матір'ю є [PERSON], а батьком [PERSON] Таким чином, суд вважає доведеним факт проживання сторін та її доньки в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], з 1994 року. Також не заперечувався факт проживання за вказаною адресою і матері позивача - [PERSON] Показаннями допитаних у судовому засіданні свідків зі сторони позивача підтверджується факт перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах з 1994 року. Так, свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою сторін у справі і особисто бачила, що будівництво спірного будинку велося сторонами спільно. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є племінницею позивача, бувала у неї в гостях і бачила, що сторони дійсно проживали однією сім'єю. Свідок [PERSON] вказала, що вона є хрещеною матір'ю доньки сторін і підтвердила факт проживання сторін однією сім'єю. Також судом буди допитані в якості свідків мати позивача [PERSON] і доньку [PERSON], які підтвердили факт проживання сторін однією сім'єю, наявність у них спільного бюджету. В той же час до показань допитаних у судовому засіданні свідків зі сторони відповідача суд ставиться критично. Так, свідок [PERSON] взагалі зазначив, що йому невідомо коли саме позивач поселилася до спірного будинку, а також невідомо чи брала участь позивач в будівництві будинку. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зазначили, що коли сторони поселилися до будинку він вже був побудований. Однак згідно копії Акту Державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, будівництво спірного житлового будинку було розпочато у 1992 році і закінчено у 1995 році, тоді як сторони стали проживати разом з 1994 року, тобто показаннями вказаних свідків особиста участь позивача в будівництві будинку не виключається. Крім того, показання вказаних свідків здебільшого зводяться до того, що викладені ними обставини відомі свідкам зі слів відповідача [PERSON], тоді як сам [PERSON] жодного разу в судове засідання не з'явився, хоча судом визнавалося потрібним дача його особистих пояснень в судовому засіданні. Також суд бере до уваги тривалий час проживання сторін за однією адресою, факт народження у сторін дитини наприкінці 1994 року, проживання у спірному будинку крім сторін і дитини також матері позивача. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що сторони по справі дійсно перебували у фактичних шлюбних відносинах з 1994 року до 2016 року і позбавлення позивача права на майно, у створенні і придбанні якого вона брала участь, не буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства, таким як справедливість, добросовісність, розумність. Позовні вимоги щодо встановлення факту спільного проживання позивача і відповідача однією сім'єю без шлюбу в період з січня 1994 року по березень 2016 року не підлягають задоволенню, оскільки нормами КпШС України не передбачалося можливості встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Вантажний автомобіль «MAN 18/220», реєстраційний номер: [NUMBER], 2005 року випуску, був зареєстрований за відповідачем 15 серпня 2014 року, тобто під час дії ст.74 СК України, що свідчить про розповсюдження даної норми на виникли між сторонами правовідносини і за позивачем повинно бути визнано право власності на ? частину автомобіля. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за автомобіль не підлягають задоволенню. Так, відповідно до ч.5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У даному випадку відповідач не погоджується з виплатою грошової компенсації вартості ? частини автомобіля, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки автомобіля без його реального поділу. Позовні вимоги щодо стягнення грошової компенсації вартості ? частини автомобіля КАМАЗ-5511 не підлягають задоволенню. Так, зазначений автомобіль був зареєстрований за відповідачем 12 березня 2003 року, тобто під час дії КпШС України. Відповідно до ст.22 КпШС України спільною сумісною власністю визнавалося майно, нажите подружжям за час шлюбу, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю. Нормами КпШС України також не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Отже, у даному випадку факту власної участі позивача в придбанні зазначеного автомобіля не доведено, у зв'язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Що стосується житлового будинку, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно копії Акту Державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], був прийнятий в експлуатацію у листопаді 2003 року, при цьому в Акті зазначено, що будівництво вказаного будинку розпочато у 1992 році і закінчено у 1995 році. Випискою із рішення виконкому Синельниківської міської ради народних депутатів від 31 жовтня 2003 року підтверджується той факт, що відповідачеві було вирішено узаконити самовільне будівництво вищезазначеного житлового будинку. Копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19 січня 2004 року, а також копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19 січня 2004 року підтверджується факт належності відповідачеві [PERSON] житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Отже, відповідач набув право власності на вищезазначений житловий будинок 19 січня 2004 року, тобто під час дії Цивільного кодексу України і Сімейного кодексу України, які діють з 01 січня 2004 року. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У ст.74 СК України зазначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Отже, правовідносини у сторін виникли у 1994 році і продовжували існувати і після 01 січня 2004 року, право власності на будинок за відповідачем зареєстровано 19 січня 2004 року, у зв'язку з чим суд вважає, що на дані правовідносини поширюються вимоги СК України 2002 року і вказаний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. В той же час, позивачем було зазначено, що коли вона стала проживати разом з відповідачем спірний житловий будинок не був побудований, були лише стіни, а все інше вони будували за спільні кошти. Отже, частки сторін в спірному будинку не є рівними, оскільки зроблений відповідачем внесок в будівництво будинку є більшим, ніж внесок позивача, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне визнати за позивачем право на 1/3 частину спірного житлового будинку. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою частково. Понесені позивачем судові витрати по справі підлягають стягненню з відповідача на її користь у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, який становить 3159,37 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial