Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

позивач звернулася до суду, посилаючись на ті обставини, що 23 квітня 2013 року вона звернулася до завідуючої Миронівського Центру розвитку дитини «Зернятко» [PERSON] зі скаргою на дії вихователя [PERSON] після виявлення того факту, що її син [PERSON] не приймає участі у підготовці до випускного балу, як це роблять інші дітки, а у цей час просто сидить на стільчику і спостерігає за ними. На її звернення [PERSON] по даному факту пояснила, що вона не здала 400 грн. на подарунки вихователям вказаного дитсадочка до випускного свята. Дану скаргу завідуюча [PERSON] відмовилася зареєструвати, забравши у неї оригінал та копію скарги, погрожувала, що звернеться за захистом до прокуратури та міського голови. Крім даного факту, у березні 2010 року, коли діти у дитсадку залишилися без догляду, її син [PERSON] в тапочках і без верхнього одягу вийшов сам на проїжджу частину вулиці при температурі повітря мінус 8 градусів. Там його зустріла жінка, яка відвела його до дитячого садочка. Сина за цей випадок вихователь набила, а їй довго не повідомляли про вказаний факт, та коли їй стало відомо, просили нікуди не скаржитись. Дитина захворіла і довго була на лікарняному. Вихователям на їх прохання вона пробачила. Другий інцидент стався із дитиною восени 2011 року, коли [PERSON] не випустили в туалет із гуртка англійської мови і син змушений був справляти природні потреби у штани, а потім його мокрим виводили на прогулянку на вулицю. Як наслідок, він застудив нирки, і їй довго довелося його лікувати. Завідуюча закладом [PERSON] покривала незаконні дії своїх підлеглих та не мала наміру вирішувати проблеми, створені в садочку, вона вимушена була звернутися до прокуратури Миронівського району, до міського голови міста Миронівка та до начальника відділу освіти Миронівської РДА. Проте перевірки за зверненнями були проведені поверхнево (формально), без виявлення будь - яких порушень з її боку. За захистом прав своєї дитини вона зверталась до Уповноваженого Президента України з прав дитини. За результатами розгляду звернення її повідомлено, що з боку вихователя [PERSON] мало місце недотримання педагогічної етики стосовно її сина [PERSON], що вплинуло на його емоційний комфорт та психічну рівновагу. Завідуючою [PERSON] порушено вимоги Закону України «Про звернення громадян», відмовляючись реєструвати її звернення. Також виявлено порушення вимог Закону України «Про благодійництво та благодійні організації», який передбачає можливість залучення лише добровільних пожертвувань та їх ретельний бухгалтерський облік. Внаслідок протиправних дій вказаних осіб вона понесла матеріальні та моральні втрати, заподіяно моральної шкоди сину [PERSON]. У період розгляду її звернень на дитину з боку працівників дитячого садочка вчинявся постійний психологічний тиск, принижувалась його гідність при дітках групи, що призвело до психологічних розладів. 17.05.2013 та 20.05.2013 вона змушена була звертатися до лікаря - психіатра та невропатолога Миронівської ЦРЛ, якими було призначено відповідний курс лікування. Протягом вказаного часу аналогічний тиск з боку вихователя [PERSON] та завідуючої дитячим закладом [PERSON] вчинявся і стосовно неї, що вплинуло на її стан здоров'я та призвело до порушення нормального способу життя, душевних страждань і безсонних ночей. З приводу цього вона проходила курс лікування в Миронівській ЦРЛ. На лікування витрачала власні кошти. Протиправними діями вихователя [PERSON] та завідуючої [PERSON] її сину [PERSON] та їй спричинено моральної шкоди. Їх життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Вона вимушена була відволікатись від роботи, була позбавлена можливості нормально працювати, реалізовувати свої звички та бажання, які могла б реалізувати, не витрачаючи часу на підготовку заяв, скарг у різні інстанції та судового позову. Моральну шкоду у розмірі 10000 гривень вважає мінімальною компенсацією за перенесені нею та сином душевні страждання. Внаслідок протиправних дій вказаних відповідачів нею зазнано матеріальних і моральних втрат. Миронівський Центр розвитку дитини «Зернятко» знаходиться у власності Миронівської територіальної громади, фінансується з місцевого бюджету, а тому спричинена їй та сину шкода підлягає стягненню з Миронівської міської ради Київської області. З вказаного органу місцевого самоврядування просила стягнути 10000 грн. моральної та 469,67 грн. матеріальної шкоди. До судового розгляду позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 469,67 грн., моральну шкоду, що спричинена їй - в сумі 3000 грн., моральну шкоду, спричинену сину, - в сумі 10000 грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги в черговий раз уточнила та просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 469,67 грн., моральну шкоду, що спричинена їй - в сумі 3000 грн., моральну шкоду, спричинену сину, - в сумі 7000 грн., а також понесені судові витрати. В поясненнях послалась на обставини, викладені в поданій до суду заяві, підтвердила факти, які виклала у позовній заяві. Крім того зазначила, що по факту, який мав місце у березні 2010 року завідуюча дитячим закладом [PERSON] вибачилась та сплатила їй кошти в сумі 100 грн. Інцидент був вичерпаний. У жовтні 2011 року [PERSON] не випустили в туалет із гуртка англійської мови і він змушений був справляти природні потреби у штани, мокрим виходив на прогулянку, застудив нирки, проходив курс лікування. Вказаний факт працівники дитячого закладу, в тому числі завідуюча закладом [PERSON], заперечували. 18 квітня 2013 року вона виявила, що її син [PERSON] не приймає участі у підготовці до випускного свята, як це роблять інші дітки, а у цей час просто сидить на стільчику і спостерігає за ними. На її звернення [PERSON] по даному факту пояснила, що вона не здала 400 грн. на подарунки вихователям вказаного дитсадочка до випускного свята. 23 квітня 2013 року вона звернулася до завідуючої центром [PERSON] зі скаргою на дії вихователя [PERSON] Дану скаргу завідуюча [PERSON] відмовилася зареєструвати в її присутності, забравши у неї оригінал та копію скарги. Представник позивача підтримав заявлені нею вимоги, в поясненнях послався на обставини, що викладені позивачем, додатково вказав, що відповідальність за дії працівників Миронівського Центру розвитку дитини «Зернятко» має нести Миронівська міська рада, оскільки вона є засновником центру та здійснює його фінансування. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, посилаючись на ті обставини, що міська рада не відповідає за шкоду, спричинену працівниками дошкільного закладу. Представник Миронівського Центру розвитку дитини «Зернятко» та третя особа [PERSON] вважає заявлений позов необґрунтованим. Підтвердила факт, який мав місце у березні 2010 року. Вказала, що [PERSON] дійсно лікувався, позивач звернулась до неї через декілька днів і повідомила, що на лікування дитини витратила 100 грн. Вказані кошти вона повернула позивачу. Вихователю центру [PERSON] було оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків. По даному факту з позивачем порозумілись. Пояснила, що не мав місця випадок, коли у жовтні 2011 року [PERSON] не випустили в туалет із гуртка англійської мови і він змушений був справляти природні потреби у штани та мокрим виходив на прогулянку. У працівників центру вона з'ясувала, що перед гуртком та після гуртка вихователь запитувала дітей, чи не бажають вони відвідати туалет, на гуртку англійської мови [PERSON] не просився до туалету, після гуртка діти полуднали і [PERSON] не був в мокрому одязі. Коли по [PERSON] прийшла бабуся, вона його переодягала у інший одяг, в якому він має виходити на вулицю, і лише тоді він справив природні потреби у штани. По даному факту позивач не зверталась з будь-якими претензіями. 23 квітня 2013 року позивач звернулась до неї з письмовою скаргою на дії вихователя [PERSON], посилаючись на ті обставини, що її син [PERSON] не приймає участі у підготовці до випускного балу, сидить на стільчику і спостерігає за іншими дітьми. Вихователь [PERSON] по даному факту пояснила позивачу, що вона не здала 400 грн. на подарунки вихователям вказаного дитсадочка до випускного свята. Дану скаргу вона дійсно взяла у позивача разом з копією, скаргу не зареєструвала в присутності позивача, пояснила їй, що з'ясує викладені у скарзі обставини. Журнал реєстрації скарг та пропозицій у центрі не був заведений, оскільки не було жодних скарг на дії працівників центру. Того ж дня вона зареєструвала скаргу позивача у журналі реєстрації вхідної кореспонденції. Після того, як завела журнал реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян, занесла до нього інформацію про скаргу позивача. Скарга була розглянута, відповідь позивачу надана. Їй було оголошено догану з тих підстав, що у центрі не вівся журнал реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян. Після з'ясування обставин події, їй стало відомо, що вихователь [PERSON] не відсторонювала [PERSON] від підготовки до участі у випускному святі, вона передала позивачу на прохання членів батьківського комітету інформацію про те, що комітет збирає кошти на випускне свято. Даному вихователю відділом освіти Миронівської РДА за недотримання педагогічної етики було оголошено догану. До збору коштів працівники центру не мають жодного відношення. Вважає, що не вчинила дій, які завдали чи могли завдати позивачу та її дитині матеріальної і моральної шкоди. До дитини позивача у садочку було відношення таке ж як і до інших дітей. З претензіями щодо хвороби сина та його психологічного стану позивач не зверталася, з 2009 року по 2014 рік жодної довідки від лікаря-психіатра чи іншого лікаря не надавала. Третя особа [PERSON] також вважає безпідставними заявлені позивачем вимоги. Суду пояснила, що була вихователем у групі, яку відвідував [PERSON], у 2012 -2013 роках. Всі діти групи брали участь у підготовці до випускного свята, вчили пісні і таночки. 18 квітня 2013 року прийшла позивач та запитала, чому [PERSON] не бере участі у підготовці до свята. Вона сказала, що [PERSON] буде брати участь у святі та передала позивачу інформацію, яку просила передати голова батьківського комітету, про необхідність здачі коштів в сумі 400 грн. на випускне свято. Того та наступного дня позивач з'ясовувала з нею відносини. За недотримання педагогічної етики їй було оголошено догану, дане стягнення вважає безпідставним. Представник третіх осіб Миронівського Центру розвитку дитини «Зернятко», [PERSON] та [PERSON] [PERSON] вважає, що підстави для відшкодування шкоди відсутні, заявлений позов є недоведеним. В разі доведення факту спричинення шкоди вона повинна відшкодовуватися Миронівським Центром розвитку дитини «Зернятко», який є юридичною особою, а не Миронівською міською радою. Зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів обґрунтованості позовних вимог, не підтверджені доказами витрати позивача на лікування її та сина, не доведено причинно-наслідкового зв'язку між фактами, на які вони посилається, та лікуванням, яке призначалось. Представник відділу освіти Миронівської РДА Васєчко С.В. вважає заявлені позивачем вимоги такими, що не ґрунтуються на законі. Суду показала, що працівники дитячого закладу допустили помилки при спілкуванні з позивачем, проте такі помилки не потягли шкоди. Завідуюча та вихователь притягнуті до відповідальності. Суд, заслухавши позивача, представників сторін, третіх осіб, їх представників та свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. За правилами ст. 39 ЦПК України права свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Відповідно до ст. 201 ЦК України здоров'я є особистим немайновим благом, яке охороняється цивільним законодавством. Для захисту вказаного нематеріального блага одночасно можуть бути використані як спеціальні, так і загальні способи захисту, в тому числі відшкодування завданих збитків та компенсація моральної шкоди. В судовому засіданні встановлено, що позивач є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про його народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області 08 січня 2008 року. Дитина з 2009 року по квітень 2014 року відвідувала Миронівський Центр розвитку дитини «Зернятко». По 01 вересня 2013 року [PERSON] був вихованцем групи «Дзвіночок», після чого - вихованцем старшої групи «Капітошка». Вказані обставини сторонами не заперечуються, отже є встановленими. У березні 2010 року, коли діти у садочку одягалися після сну, [PERSON] в тапочках і без верхнього одягу вийшов на вулицю, де перебував деякий час в холодну пору року, його зустріла стороння особа, яка відвела дитину до дитячого садочка. Вказаний факт не спростований відповідачем, не оспорюється третьою особою [PERSON], підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], а тому є встановленим. Факт, що дитині працівники дитячого закладу завдавали фізичних ушкоджень, не підтверджений доказами. Встановлено, що [PERSON] відшкодувала позивачу витрати на лікування дитини в сумі, яка була нею зазначена, та вибачилась за подію, що мала місце. Позивач вибачила їй та вихователю за факт неналежного виконання службових обов'язків, інцидент був вичерпаний. Позивачем не доведено того факту, що 06 жовтня 2011 року [PERSON] не випустили в туалет із гуртка англійської мови і з цієї причини він змушений був справляти природні потреби у штани, а потім його мокрим виводили на прогулянку на вулицю, наслідком чого була застуда нирок. Свідок [PERSON], яка 06 жовтня 2011 року у групі, яку відвідував [PERSON], була вихователем, показала, що запитувала дитину після сну, чи не бажає він до туалету, аналогічне питання задавала перед гуртком та після повернення з гуртка. Після гуртка діти полуднали та пили чай. Коли бабуся [PERSON] прийшла його забирати та одягала, у роздягальні він справив природні потреби у штани. З показань свідка [PERSON], яка є керівником гуртка англійської мови, вбачається, що про вказаний інцидент їй не було відомо, дитина на гуртку в туалет не просилася. Аналогічні пояснення надавали вказані особи завідуючій центром розвитку дитини [PERSON] у пояснювальних записках від 07.10.2011. Бабуся [PERSON] [PERSON] показала суду, що у жовтні 2011 року прийшла забирати дитину із садочку, а він мокрий. Зі слів дитини їй стало відомо, що його не відпустили з уроку. Показання вказаного свідка про обставини, які стали відомі зі слів малолітньої дитини, суд не може розцінювати як доказ з урахуванням інтелектуальних можливостей дитини, розуміння нею певних ситуацій та уявлення про обставини, що мали місце. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що дитина позивача вихователем [PERSON] була відсторонена від підготовки до випускного свята у квітні 2013 року. На звернення позивача вихователь повідомила, що [PERSON] буде брати участь у святі в разі, якщо позивач здасть кошти в сумі 400 грн. на випускне свято. Вказані обставини підтверджені показаннями свідка музичного керівника центру [PERSON] Свідок показала, що готувала випускне свято у 2013 році, займалася складанням сценарію, роздавала дітям ролі. [PERSON] не отримував ролі, оскільки вихователь [PERSON] поставила її до відому, що [PERSON] не буде брати участь у святі. Свідок [PERSON] показала суду, що була головою батьківського комітету у 2012-2013 роках. Батьківський комітет приймав рішення про збирання коштів на випускне свято в сумі 400 грн. з батьків. Оскільки позивача не бачила, просила передати їй інформацію про необхідність здачі коштів вихователя [PERSON] В який спосіб передала вихователь інформацію їй не відомо. Допитана як свідок вихователь [PERSON] надала показання, які різняться з наданими нею в судовому засіданні поясненнями. Як свідок вихователь показала, що зимою мала розмову з позивачем, з якої зрозуміла, що [PERSON] залишається у дитячому садочку ще на рік. В зв'язку з цим дитина дійсно не брала участі у святі до 18 квітня 2013 року, коли прийшла мама дитини з питанням, чому він не бере участь у підготовці до свята. Позивач повідомила, що дитина буде брати участь у святі. Під час розмови 18 квітня 2013 року вона повідомила позивачу, що сказали батьки дітей, що якщо вона хоче, щоб її син брав участь у святі, то повинна передати кошти. Цього дня та наступного, розмовляючи по телефону, позивач влаштовувала їй сварки. 19 квітня 2013 року вона дала [PERSON] віршик. Встановлено, що 23 квітня 2013 року позивач звернулась до завідуючої дитячим закладом [PERSON] з письмовою скаргою на дії вихователя [PERSON] Дану скаргу [PERSON] дійсно взяла у позивача разом з копією, скаргу зареєструвала у журналі реєстрації вхідної кореспонденції того ж дня, проте у відсутності позивача. Скарга не була своєчасно зареєстрована в журналі реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян, оскільки такий журнал у закладі не вівся. Журнал реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян [PERSON] завела після отримання скарги, занесла до нього інформацію про скаргу позивача. Скарга була розглянута, 08.05.2013 відповідь позивачу надана. Вказані обставини підтверджені витягами із журналу реєстрації вхідної кореспонденції, журналу реєстрації пропозицій, заяв і скарг громадян, довідкою прокурора прокуратури Миронівського району. За захистом прав дитини позивач зверталась до Уповноваженого Президента України з прав дитини. З листа Уповноваженого Президента з прав дитини № 32-04/488 к від 22.07.2013 вбачається, що з метою захисту прав дитини та перевірки фактів, викладених позивачем, Департаменту освіти і науки Київської ОДА було запропоновано детально вивчити ситуацію, яка склалася. Департаментом було створено робочу групу, засідання якої відбулося 03.07.2013. За результатами розгляду було встановлено, що з боку вихователя [PERSON] мало місце недотримання педагогічної етики стосовно сина позивача [PERSON], що вплинуло на його емоційний комфорт та психічну рівновагу. Відмовляючись реєструвати її звернення, завідуюча [PERSON] порушила вимоги Закону України «Про звернення громадян». Також виявлено порушення вимог Закону України «Про благодійництво та благодійні організації», який передбачає можливість залучення лише добровільних пожертвувань та їх ретельний бухгалтерський облік. Департамент освіти і науки Київської ОДА порушив клопотання перед відділом освіти Миронівської РДА про вжиття відповідних заходів щодо осіб, які допустили вищезазначені порушення. Департамент освіти і науки Київської ОДА розглянув звернення позивача та листом № 12-01-16-2408 від 14.08.2013 повідомив її, що перевіркою було встановлено, що з боку вихователя [PERSON] мало місце недотримання педагогічної етики стосовно її сина [PERSON], що вплинуло на його емоційний комфорт та психічну рівновагу, відмовляючись реєструвати її звернення, завідуюча [PERSON] порушила вимоги Закону України «Про звернення громадян». Вихователя [PERSON], з вини якої було допущено порушення закону, наказом по відділу освіти Миронівської РДА від 05.08.2013 № 115-к притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Із завідуючою [PERSON] проведено бесіду стосовно правильності розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян та вказано на допущені помилки з даного питання. Наказом відділу освіти Миронівської РДА від 01.09.2013 № 164-к завідуючій центром [PERSON] оголошено догану. Зі змісту наказу вбачається, що завідуюча здійснювала недостатній контроль за діяльністю посадових осіб. Згідно положень ст. 7 Закону України «Про дошкільну освіту» завдання дошкільної освіти є, в тому числі, збереження та зміцнення фізичного, психічного і духовного здоров'я дитини. За ст. 11 вказаного Закону дошкільний навчальний заклад створює безпечні та нешкідливі умови розвитку, виховання та навчання дітей, режим роботи, умови для фізичного розвитку та зміцнення здоров'я відповідно до санітарно-гігієнічних вимог та забезпечує їх дотримання; сприяє збереженню та зміцненню здоров'я, розумовому, психологічному і фізичному розвитку дітей; здійснює соціально-педагогічний патронат, взаємодію з сім'єю; є осередком поширення серед батьків психолого-педагогічних та фізіологічних знань про дітей дошкільного віку та інше. Ст. 29 Закону передбачено, що права та обов'язки педагогічних працівників у сфері дошкільної освіти визначаються Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. В судовому засіданні не доведено фактів прикриття завідуючою центром [PERSON] протиправних дій підлеглих працівників та факту здійснення тиску на позивача і її сина. Інцидент, що мав місце у 2010 році, визнаний завідуючою, застосовані заходи притягнення відповідальної особи до дисциплінарної відповідальності та прийняті міри до відшкодування спричиненої шкоди в добровільному порядку і за власні кошти. Факт незнання окремих положень Закону України «Про звернення громадян» та недотримання даних положень, який мав місце при реєстрації заяви позивача 23.04.2013, не може бути розцінений судом як доказ протиправних дій завідуючої, що спричинили шкоду позивачу, з огляду на ті обставини, що заява в день надходження була зареєстрована та у встановлений строк розглянута, позивачу надана відповідь. Згідно посадової інструкції вихователя дошкільного учбового закладу, з якою ознайомлена [PERSON], вихователь створює оптимальні умови для фізичного та психічного розвитку дітей, обирає ефективні форми й методи навчально-виховної роботи. реалізує диференційований підхід до вихованців, виявляє, вивчає і враховує в своїй педагогічній діяльності їхні індивідуальні особливості, працює у тісній взаємодії із сім'єю, надає їй консультативну педагогічну допомогу, настановленням і особистим прикладом утверджує повагу до принципів загальнолюдської моралі: справедливості, гуманізму, доброти, інших чеснот. За п. 2.12 інструкції вихователь дотримується педагогічної етики, моралі, поважає гідність дітей, захищає їх від будь-яких форм, фізичного або психологічного насильства. В судовому засіданні доведено факт недотримання вихователем [PERSON] педагогічної етики стосовно сина позивача [PERSON], що вплинуло на його емоційний комфорт та психічну рівновагу. Встановлено, що такими діями вихователя малолітньому [PERSON] завдано моральної шкоди. Дитина зазнала дискомфорту та негативних змін у психологічній сфері, оскільки, проявляючи образу та нерозуміння, розповіла вдома мамі про факт усунення від підготовки до свята. Негативні зміни відбулися у свідомості дитини та, з врахуванням психологічних особливостей дитини, можуть настати і з часом. Дізнавшись про усунення сина від підготовки до випускного свята позивач зазнала психологічного стресу та душевних страждань. Вона була занепокоєна вказаним фактом, приймала міри до захисту прав сина, її звичайний спосіб життя зазнав змін, оскільки вона змушена була звертатися за захистом порушеного права в різні інстанції та до медичного закладу, що потребувало психологічних навантажень. Встановлено, що син позивача [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в Миронівській ЦРЛ з 13.05.2013 по 17.05.2013 з приводу ситуаційного неврозу. Дитині рекомендовано уникати стресових ситуацій. 20.05.2013 дитині встановлено діагноз: невроподібний стан. Вказані обставини підтверджені довідками поліклінічного відділення Миронівської ЦРЛ від 20.06.2014. Доводи третіх осіб [PERSON] та [PERSON] про те, що дитина після подій, на які вказує позивач, продовжувала відвідувати дитячий садок та нормально почувалася, а позивач не зверталася зі скаргами до батьківського комітету та медичної сестри закладу, не спростовують обставин щодо заподіяння їй моральної шкоди у зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї вихователя [PERSON] Статтею 280 ЦК України передбачено, що в разі, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Частини 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Частиною 3 та 4 вказаної статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер вчиненого правопорушення, тяжкість завданої травми, глибину психологічного дискомфорту, термін фізичних і душевних страждань. Враховуючи вказані фактори, принципи розумності та справедливості, моральна шкода підлягає частковому відшкодуванню на користь позивача у розмірі 3000 грн., з яких 2000 грн. на відшкодування шкоди, спричиненої дитині, та 1000 грн. на відшкодування шкоди, завданої їй. Вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно наданих позивачем письмових доказів вона зверталась до поліклінічного відділення Миронівської ЦРЛ 13.05.2013 з приводу захворювання, проставлений діагноз: псоріаз волосяної частини голови. 12.08.2013 року позивач зверталась до лікаря кардиолога з приводу діагнозу: дистонія, стан після кризу. Проводилось лікування: мілдронат, афобазол, магнерот. З 12.08.2013 по 18.08.2013 позивач амбулаторно лікувалась в Миронівській ЦРЛ з приводу ВСД змішаного типу Вказані обставини підтверджені довідками поліклінічного відділення Миронівської ЦРЛ від 04.07.2013, 23.07.2013 та 20.06.2014. Письмовими доказами підтверджено факт перебування дитини позивача на амбулаторному лікуванні в Миронівській ЦРЛ з 13.05.2013 по 17.05.2013 з приводу ситуаційного неврозу. Дитині рекомендовано уникати стресових ситуацій, проведено лікування: еглоніл, енцефабол, нота, персена. Крім того, підтверджено факт звернення позивача з сином до Миронівської ЦРЛ 20.05.2013. Дитині встановлено діагноз: негроподібний стан. Вказані обставини підтверджені довідками поліклінічного відділення Миронівської ЦРЛ від 20.06.2014. До матеріалів справи позивачем додано копії фіскальних чеків на придбання в аптечних закладах міста Миронівка 20.05.2013 заспокійливих на суму 23 грн., 22.06.2013 анальгетиків на суму 37 грн., 17.08.2013 сердечних та анальгетиків на суму 277,69 грн., 02.09.2013 анальгетиків на суму 31.98 грн. та 03.09.2013 седативних на суму 100 грн., загалом на суму 469.67 грн. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінюючи докази, надані позивачем в підтвердження заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, в їх сукупності, суд вважає їх недостатніми для задоволення вимог в цій частині, оскільки в матеріалах справи відсутні дані, що лікування проводилося за особисті кошти позивача, а копіями фіскальних чеків безпосередньо не підтверджується факт придбання саме тих медичних препаратів, які зазначені у відповідних медичних довідках, та той факт, що придбано медикаменти саме для лікування, пов'язаного з винними діями працівників дитячого закладу, а не з лікуванням інших наявних у позивача хвороб. Своїми процесуальними правами позивач та її представник розпорядилися на власний розсуд, зокрема, клопотання про надання додаткових доказів на підтвердження своїх доводів не заявляли. Відповідно до вимог ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. За положеннями ст. 31 Закону України «Про дошкільну освіту» керівника та заступника керівника державного і комунального дошкільного навчального закладу призначає на посаду та звільняє з посади відповідний орган управління освітою. Педагогічних та інших працівників державного і комунального дошкільного навчального закладу призначає на посади та звільняє з посад його керівник. Вихователь [PERSON] призначена на посаду керівником дошкільного навчального закладу, а тому шкоду, спричинену її діями має відшкодовувати заклад, в якому вона працевлаштована. Пунктами 41,42 Положенням про центр розвитку дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 05 жовтня 2009 № 1124 передбачено, що фінансово-господарська діяльність центру провадиться відповідно до законодавства та його статуту. Джерела фінансування центру визначено Законом України «Про дошкільну освіту». Відповідно до ст. 38 Закону України «Про дошкільну освіту» джерелами фінансування дошкільного навчального закладу є кошти засновника (власника), відповідних бюджетів (для державних і комунальних дошкільних навчальних закладів), батьків або осіб, які їх замінюють, добровільні пожертвування і цільові внески фізичних і юридичних осіб, інші кошти, не заборонені законодавством України. За Статутом Миронівського Центру розвитку дитини «Зернятко», прийнятим загальними зборами трудового колективу 27.06.2006, затвердженого засновником (власником) 29.06.2006, засновником центру є Миронівська міська рада. Вона здійснює фінансування центру, його матеріально-технічне забезпечення. Враховуючи вказані правові норми та той факт, що засновником Миронівського Центру розвитку дитини «Зернятко» є відповідач Миронівська міська рада Київської області, яка здійснює фінансування дошкільного навчального закладу, власних коштів заклад не має, спричинена працівником центру шкода підлягає стягненню з Миронівської міської ради. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи вказане правило, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 34 гривні 26 копійок. На підставі наведеного, ст. ст. 16, 23, 201, 280, 1172 ЦК України, ст.ст. 7, 11, 29, 31, 36, 38 Закону України «Про дошкільну освіту», Положення про центр розвитку дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 5 жовтня 2009 року № 1124, постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: approved