Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, вони втратили любов та повагу один до одного. Шлюбно - сімейні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться, на протязі двох років проживають окремо. Спору про поділ майна немає. Подальше збереження шлюбу з відповідачем являється не можливим, так як це суперечить спільним інтересам. Вона твердо має намір розірвати шлюб, на примирення не погоджується, просить неповнолітню доньку на проживання залишити з нею. Ухвалою суду від 12.06.2017 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу в частині вимог про визначення місця проживання неповнолітньої дитини залишено без розгляду. В судове засідання позивачка не з»явилася, але надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, будучи повідомлений про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання, заперечення на позов не надав, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі даних та доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ТП №058600 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Овруцького районного управління юстиції Житомирської області, 13.02.2010 року сторони зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №13, прізвище після одруження: чоловіка «Тягур», дружини «Тягур» ( а.с.3). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ТП №133034 (а.с.4). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню , що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. В справі позивачем заявлена вимога про зобов»язання відповідача виконувати рішення суду №286/1154/15-ц про сплату аліментів, яким 28.04.2015 року стягнуто з [PERSON], 03.11.1991року народження, ІПН [NUMBER], зареєстрованого в [INFO], на користь [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], зареєстрованої в [INFO], на утримання їх дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з 18.03.2015 року до 13.08.2028 року, тобто до досягнення повноліття [PERSON]. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 ЦПК України. Позивачем, не надано суду належних доказів того, що рішення Овруцького районного суду від 28.04.2015 року по справі №286/1154/15-ц (про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини) відповідачем не виконується, тому в даному випадку позовні вимоги в цій частині до задоволення не підлягають. Позивач сплатила судовий збір в сумі 640,00 грн., в дохід держави, з відповідача стягувати його не бажає..

Outcome: partial