Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25.07.2019 року по 20.03.2020 року вона працювала офіціантом у ФОП [PERSON] . Наказом № 35 від 20.03.2020 року її було звільнено із роботи за згодою сторін (п.1 ст. 36 КЗпП). Але у день звільнення з нею не зроблено повний розрахунок, а саме: не виплачено компенсацію за невикористану відпустку (за весь час роботи вона у відпустці не перебувала). Її прохання провести повний розрахунок при звільненні залишилося не задоволеним. При звільненні їй було тільки видано трудову книжку. Вважає такі дії відповідача незаконним із наступних підстав. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Згідно із ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач зобов`язаний провести з нею розрахунок при звільненні (виплатити компенсацію за всі дні невикористаної відпустки) та виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з дати звільнення по день звернення до суду. Згідно з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Розмір її заробітної плати зафіксовано у трудовому договорі (п.3) - 4173,00 грн. Кількість календарних днів за період з 25.07.2019 року по 20.03.2020 рік - 239 календарних днів. Тривалість відпустки (виходячи із встановленої законом норми 24 календарних днів відпустки за повний рік роботи): - за період 25.07.2019 року по 20.03.2020 рік - 16 календарних днів. Так у вказаний період роботи за останні 8 календарних місяців її заробітна плата становила 33384,00 грн. Таким чином розмір компенсації за невикористані дні відпустки складає: (33384,00 : 239 днів) х 16 днів = 2234,91 грн. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить: Кількість днів затримки (з 20.03.2020 року по 10.09.2020 рік) - 174 дні. Середня заробітна плата за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню становить: 4173,00 грн. : 60 днів = 69,55 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу: 69,55 грн. х 174 дні = 12101,70 грн. Неправомірними діями відповідача їй було завдано також і моральної шкоди, яка полягає у прикладенні нею додаткових зусиль для організації свого життя. Залишившись без заробітку у день звільнення, вона, будучи інвалідом ІІІ групи з дитинства, не мала коштів для життя та підтримки свого здоров`я. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з міркувань розумності та справедливості, враховуючи поведінку відповідача, яка полягає в умисній невиплаті їй заробітку, вона оцінює розмір моральної шкоди у сумі 10000,00 грн. Разом сума до виплати складає 2234,91 грн. + 12101,70 грн. + 10000,00 = 24 336,61 грн. Щодо пропуску строку на звернення до суду з вимогою про відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Після звільнення з роботи вона неодноразово зверталася до відповідача із вимогою виплатити їй відпускні. Але він відмовився це робити. Потім вона звернулася за допомогою на «гарячу лінію» ГУ Держпраці у Херсонській області. За результатами її звернення було проведено перевірку дотримання вимог законодавства відповідачем. Але і після цієї перевірки належні їй виплати відповідач не зробив. Вона є інвалідом ІІІ групи з дитинства, що підтверджується копією посвідчення [NUMBER] , у неї не було коштів звернутися до спеціаліста у галузі права для підготовки матеріалів у суд. Внаслідок цього нею було пропущено встановлений законом строк звернення до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. Згідно із ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. А відповідно до ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Вважає, що вказані нею причини є поважними, а тому вона просить суд поновити цей строк. На підставі ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України, ст.ст. 28, 76-80, 175, 274 ЦПК України просить суд поновити їй строк для звернення до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь 24336,61 грн., в т.ч. 12101,70 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, 2234,91 грн. компенсації за невикористані дні щорічної відпустки та 10000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на її користь судові витрати по сплаті судового збору у сумі 840,80 грн. Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2020 року в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про поновлення пропущеного процесуального строку для звернення до суду відмовлено. Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 06 жовтня 2020 року по справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Великолепетиського районного суду Херсонської області від 28.12.2020 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала заяву про слухання справи у її відсутність у зв`язку з виїздом за межі області, позовні вимоги підтримує на суму 434,19 грн. (оскільки 1800 грн. вона отримала від відповідача поштовим переказом) та 840,80 грн. судового збору. У судове засідання відповідач ФОП [PERSON] не з`явився, надав клопотання, у якому зазначив що просить суд взяти до відома, що ним сплачено [PERSON] компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 2234,91 грн. з урахуванням податків, а саме ПДФО 18% та військового збору 1,5%, яку було перераховано у відділенні Укрпошта у розмірі 1800 гривень. Дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Фізичною особою - підприємцем [PERSON] з 25.07.2019 року по 20.03.2020 року та займала посаду офіціанта кафе « [INFO] », що підтверджується копією трудового договору від 25.07.2019 року, копією трудової книжки [PERSON] серія [NUMBER] від 18.06.2008 року. 20.03.2020 року [PERSON] була звільнена з посади офіціанта за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до копії посвідчення серія [NUMBER] від 05.08.2016 року [PERSON] є інвалідом ІІІ групи. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Згідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до Наказу ФОП [PERSON] № 24 від 18.03.2020 року «Про зупинення діяльності» з 18.03.2020 року було призупинено діяльність кафе « [INFO] » на час карантину у зв`язку з розповсюдженням на території України COVID-19 з метою запобігання та його поширення на невизначений строк. Згідно до Наказу ФОП [PERSON] № 25 від 12.05.2020 року «Про відновлення діяльності кафе в зв`язку з карантином на території України було відновлено поступово робочий процес кафе, з неповним робочим графіком і дотриманням всіх санітарних норм. Відповідно до розрахунку компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки ФОП [PERSON] кафе « [INFO] » за травень [PERSON] за період з 25.07.2019 року по 20.03.2020 року за 16 календарних днів нараховано 2234,91 грн. з відрахуванням ПДФО 18%, що становить 402,28 грн. та військового збору 1,5%, що становить 33,52 грн. Всього утримано 435,80 грн. До видачі 1799,11 грн. Судом встановлено, що відповідач намагався в позасудовому порядку вирішити цей спір у зв`язку з чим 18.08.2020 року направив на адресу позивача лист повідомлення, в якому просив особисто з`явитися до кафе « [INFO] » за адресою [ADDRESS] для повного розрахунку заборгованості, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення від 28.08.2020 року. Однак, позивач не з`явилася до кафе «[INFO]» для проведення розрахунку, що пітверджується копією платіжної відомості ФОП [PERSON] б/н за травень 2020 року [PERSON] була нарахована сума 1799,11 грн., де в графі «Підпис в одержанні» відсутній підпис позивача. Станом на день розгляду справи 04.01.2021 року відповідачем ФОП [PERSON] позивачу [PERSON] повністю виплачено компенсацію за 16 днів невикористанної щорічної відпустки у розмірі 1800 гривень (з відрахуванням ПДФО 18%, що становить 402,28 грн. та військового збору 1,5%, що становить 33,52 грн.), що підтверджується заявою на приймання переказу АТ «Укрпошта» від 09.11.2020 року та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 09.11.2020 року про поштовий переказ [PERSON] у сумі 1800 гривень, та визнається сторонами по справі. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про відсутність підстав стягувати з відповідача компенсацію за 16 днів невикористаної щорічної відпустки, яка була нарахована ФОП [PERSON] та отримана [PERSON] , а тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставні та задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача [PERSON] відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. 24 Закону України «Про відпустки», ст. ст. 47, 83, 116 КЗпП України,

Outcome: dismissed