Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що він 27.07.2002 року набув право власності на ? частину квартири [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. (зареєстрованим в реєстрі за № 12075). Позивач також вказує, що 10.12.2015 року він набув право власності на ? частину квартири [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. (зареєстрованим в реєстрі за № 6486). Тобто на даний час позивач є єдиним власником вказаної квартири. Але місце проживання відповідача до теперішнього часу зареєстроване за адресою: [ADDRESS], не зважаючи на те, що відбулася зміна власника квартири, а також те, що з 2002 року відповідач не проживає за вказаною адресою, Позивач просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлені судом судові повістки відповідачу за останньою відомою судові адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, були повернуті суду з помітками пошти про те, що за такою адресою він більше не проживає. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON], є власником квартири [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М. (зареєстрованим в реєстрі за № 12075) та договору дарування від 10.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. (зареєстрованим в реєстрі за № 6486). Право власності позивача [PERSON] на цей об'єкт нерухомого майна у встановленому законом порядку зареєстровано в Одеському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомого майна 02.08.2002 року № 406, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.12.2015 р. (номер запису про право власності: 12466468). Як вбачається з довідки (виписки з будинкової книги про склад сім'ї та реєстрації) № 1505 від 09.10.2017 року, виданої дільницею № 3 КП «ЖКС «Фонтанський», з 14.10.1998 року місце проживання відповідача [PERSON] зареєстроване за адресою : [ADDRESS], як члена сім'ї, колишнього власника цієї квартири [PERSON]. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється, у разі відчуження власником свого майна. Отже право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна його колишнього власника [PERSON] є таким, що припинено. За приписами ч. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України та ч. 1 ст. 150 ЖК України власник квартири має право використовувати її для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що з дати набуття позивачем [PERSON] права власності на вищевказану квартиру, між позивачем і відповідачем укладались будь-які договори щодо користування відповідачем цією квартирою. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що право членів сім'ї власника користуватись жилим приміщенням похідне від права власності на жиле приміщення в особи, членами сім'ї якої вони є, отже із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Таким чином, відповідач втратив право користування згаданою квартирою. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України зобов'язаний протягом десятим днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Однак відповідач до теперішнього часу не вчинив будь-яких дій для його зняття з реєстраційного обліку за колишнім місцем його проживання за згаданою адресою. Відповідно до ст. 7 згаданого Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, заяви особи або її законного представника, та/або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що порушене право власності позивача [PERSON] підлягає судовому захисту. На підставі викладеного і

Outcome: approved