Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Дочірнього підприємства «ЛПП Україна» акціонерного товариства «ЛПП», у якому просив стягнути з відповідача на свою користь 26 167,68 грн. середнього заробітку, а також 10 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24.06.2015 року звільнена за власним бажанням, при цьому у день звільнення роботодавцем не видано позивачеві трудову книжку. За таких обставин, позивач вважає, що з останнього підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок неможливості працевлаштуватись. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив. [PERSON] (відповідно до Свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] від 26.12.2015 року змінено прізвище на «[PERSON]») прийнята на посаду продавця непродовольчих товарів ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» згідно Наказу № 670-к від 16.04.2015 року (а.с.42). У відповідності до наказу 922-к від 29.05.2015 року [PERSON] з 29.05.2015 року переведено на посаду касира торговельного залу магазину ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» т/м «House» (а.с. 44). 10.06.2015 року позивачем написано заяву на ім'я генерального директора відповідача з проханням звільнити її із займаної посади за власним бажанням 24.06.2015 року (а.с. 45). Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В день звільнення з позивачем було проведено повний розрахунок, що не заперечувалося і представником позивача у судовому засіданні. У поданому позові [PERSON] вказує, що нею не було отримано трудову книжку у день звільнення. Згідно заяви [PERSON] на ім'я генерального директора відповідача, позивач просив надіслати трудову книжку рекомендованим листом на адресу: [ADDRESS] (а.с. 46). За змістом п.п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. У відповідності до п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. За умовами п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. Як вбачається із опису вкладень у цінний лист, 29.06.2015 року на адресу позивача, а саме: [ADDRESS] було відправлено трудову книжку [NUMBER] (а.с. 47). Згідно довідки Укрпошти конверт, яким трудова книжка направлялась позивачеві, було повернуто на адресу відправника із зазначенням причини повернення: «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с. 49). При цьому, відповідачем трудову книжку було направлено повторно 28.08.2015 року на ту ж саму адресу, однак, кореспонденція знову повернулась за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 51, 52). За таких обставин, суд приходить до висновку, що роботодавцем було вжито всіх необхідних заходів для вчасного отримання позивачем трудової книжки, при цьому, вина у причинах затримки отримання трудової книжки [PERSON] у діях відповідача відсутня. Що стосується зауважень позивача щодо невірного зазначення адреси, на яку направлялась трудова книжка, то вони не відповідають дійсності, оскільки, двічі трудова книжка була направлена за адресою, зазначеною у заяві [PERSON], а саме: [ADDRESS]. Помилкове зазначення поштового індексу «03110» при повторному направленні трудової книжки не свідчить про зазначення невірної адреси в цілому, крім того, обидва рази конверти повернулися за закінченням встановленого терміну зберігання, а не з причини невірного зазначення адреси. Також, суд не приймає до уваги посилання позивача на невжиття відповідачем всіх заходів для належного виконання обов'язку вручення трудової книжки, зокрема не повідомлено про направлення засобами телефонного зв'язку, з огляду на те, що законодавством такого обв'язку роботодавця при відправлення трудової книжки поштою не передбачено. Крім того, стороною позивача не надано до суду доказів повідомлення ДП «ЛПП Україна» АТ «ЛПП» контактних даних [PERSON], а саме номеру телефонного зв'язку. Разом з тим, законодавство не встановлює обов'язок роботодавця відправляти трудову книжку доти, доки така не буде отримана. При цьому, слід врахувати, що трудова книжка направлялась двічі. Враховуючи вищевикладене, обставини, що викладені у позові, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, вина відповідача у затримці видачі трудової книжки відсутня, а відтак, відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною, а отже також задоволенню не підлягає .

Outcome: dismissed