Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]; передання позивачці неповнолітньої [PERSON], [INFO], до вирішення службою у справах дітейу Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради питання про встановлення опіки над неповнолітньою. Позов мотивує тим, що відповідач є батьком [PERSON]. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] року. Дитина проживає разом з позивачем, яка займається її вихованням і утриманням. Відповідач вже протягом десяти років не виконує своїх батьківських обов'язків щодо виховання та утримання дитини, не цікавиться її життям. Орган опіки та піклування Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] Як на підставу задоволення вимог вказує на положення ст.ст. 150, 155, 164, 165 СК України. 6 листопада 2018 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивач не з'явилась, 27 листопада 2018 року подала заяву відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просила проводи у її відсутності та позов задовольнити. Відповідач також в підготовче судове засідання не з'явився, подав 27 листопада 2018 року заяву відповідно до якої позов визнає та просить такий задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутності. В підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленим про час і місце проведення такого, не з'явився представник третьої особи, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань чи письмових пояснень на позов не подав. Перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги визнання позову зі сторони відповідача, у відповідності до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення в підготовчому засіданні та розгляд справи у відсутності сторін і третьої особи, виходячи з наступного. Згідно з ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частина 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до п.п. 15, 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року та її батьками є [PERSON], [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 1 березня 2005 року. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11 червня 2018 року. З довідки ЛКП «Під Зуброю» від 18 вересня 2018 року № 2429 вбачається, що дитина [PERSON] проживає разом з рідною сестрою [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. У відповідності до висновку Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 1 жовтня 2018 року № 31 Сихівська районна адміністрація Львівської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON], оскільки відповідач не виконує жодного з покладених на нього законом обов'язку щодо виховання, піклування та утримання дитини, щодо позбавлення його батьківських прав на засіданні комісії не заперечив. З вказаного висновку вбачається, що вихованням дитини займається сестра [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої доньки, не приймає участі в її вихованні, не цікавиться її життям, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, проживає окремо. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, висновком Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, а також визнанням позову з боку відповідача. Враховуючи наведене, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає, що слід позбавити відповідача батьківських прав щодо [PERSON], [INFO]. Частина 2 статті 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судовим розглядом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем у справі, відповідач проживає окремо, що стверджується довідкою ЛКП «Під Зуброю» від 18 вересня 2018 року № 2429. У відповідності до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Оскільки на момент розгляду справи фактично відсутній спір щодо місця проживання дитини, така перебувала та перебуває на утриманні і вихованні позивача, відповідач відносно цього не заперечував, а тому фактично відсутній спір і права позивача та дитини не є порушеними, а тому в частині позовних вимог про передачу дитини до вирішення службою у справах дітей Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради питання про встановлення опіки над неповнолітньою слід відмовити. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати в розмірі 704,8 гривень судового.

Outcome: partial