overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.02.2014 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики № 2014-03-00055, згідно якого позивач надає відповідачу короткострокову позику з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування позичальником грошовими коштами (732% річних). Однак, відповідач не виконує свої зобов'язання за вищевказаним договором, тому позивач просить суд стягнути з відповідача 14 750,00 гривень, з них: 1 000,00 гривень - основний борг; 6 900,00 гривень - нараховані відсотки; 6 600,00 гривень - нарахована пеня; 250,00 гривень - штраф. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану суму. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору позики № 2014-03-00055 від 11.02.2014 року позивач надає відповідачу позику у розмірі 1000 гривень з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування грошовими коштами (732%) з кінцевою датою повернення 25.02.2014 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики, як наслідок, станом на 22.01.2015 року, борг складає 14 750,00 гривень, з них: 1 000,00 гривень - основний борг; 6 900,00 гривень - нараховані відсотки; 6 600,00 гривень - нарахована пеня; 250,00 гривень - штраф. Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі, укладеному у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати, а саме: розмір судового збору в сумі 243,60 гривень та витрати на правову допомогу в сумі 1 978,78 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.02.2016 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір безвідсоткової позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 50\~000,00 гривень з терміном повернення не пізніше 15 березня 2016 року. Грошові кошти, що були отримані за даним договором, [PERSON] не повернув до сьогоднішнього дня. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 50\~000,00 гривень. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір безвідсоткової позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 50 000,00 гривень, про що свідчить копія договору позики від 03.02.2016 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики, як наслідок, борг складає 50 000,00 гривень. Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі, укладеному у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 551,2 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.02.2016 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір безвідсоткової позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 50\~000,00 гривень з терміном повернення не пізніше 15 березня 2016 року. Грошові кошти, що були отримані за даним договором, [PERSON] не повернув до сьогоднішнього дня. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 50\~000,00 гривень. У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір безвідсоткової позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 50 000,00 гривень, про що свідчить копія договору позики від 15.02.2016 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики, як наслідок, борг складає 50 000,00 гривень. Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі, укладеному у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 551,2 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15.12.2012 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 1\~000,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 25\~475,00 гривень. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Грошові кошти, що були отримані за вищезазначеною розпискою, [PERSON] зобовязувалася повернути після того, як позивач звільнить квартиру та зніметься з реєстрації. Позивач виконав свої зобовязання, але відповідач по теперішній час гроші не повернула. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 25\~475,00 гривень (екв. 1\~000,00 доларів США). У судове засідання позивач подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 1 000,00 доларів США, а відповідач зобовязувався повернути позичені кошти у разі, якщо позивач зніметься з реєстрації та звільнить квартиру № 71 по вул. Миколаївська дорога в м. Одесі, про що свідчить копія розписки від 15.12.2012 року. Позивач виконав свої зобовязання за вказаним договором, про що свідчить копія паспорту [PERSON]. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 1 ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобовязанням. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики, як наслідок борг складає 25\~475,00 гривень (екв. 1\~000,00 доларів США). Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі, укладеному у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 551,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21.10.2013 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 20 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на 18.08.2015 року становить 440 200,00 гривень для придбання дачного будинку з ділянкою. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Грошові кошти, що були отримані за вищезазначеною розпискою [PERSON] не повернув до сьогоднішнього дня. 03.08.2015 року було складено та підписано вимогу про повернення грошових коштів, яка була вручена під розписку відповідачу 06.08.2015 року. У вимозі було надано сім днів для повернення боргу у розмірі 20 000,00 доларів США, але всупереч взятих на себе зобов'язань [PERSON] так грошові кошти і не повернув. Позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 440 200,00 гривень (екв. 20 000,00 доларів США). У судове засідання представник позивача подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином за місцем його реєстрації. Заперечень від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 20 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на 18.08.2015 року становить 440 200,00 гривень, про що свідчить копія договору позики від 21.10.2013 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики, як наслідок, станом на 18.08.2015 року, борг складає 440 200,00 гривень (екв. 20 000,00 доларів США). Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі, укладеному у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 3 654,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.02.2015 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 2\~240\~000,00 гривень з остаточною датою повернення 26.03.2016 року. Даний факт підтверджується розпискою написаною власноруч відповідачем. Грошові кошти, що були отримані за вищезазначеною розпискою [PERSON] не повернула до сьогоднішнього дня. Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка станом на 31.03.2016 року становить 2 240 918,03 гривень, з них: 2\~240\~000,00 гривень сума боргу; 918,03 гривень 3% річних. У судове засідання сторони подали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позивач заявлені вимоги підтримав і просив суд задовольнити позов, відповідач заявив про визнання позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики, згідно якого позивач позичив відповідачу 2\~240\~000,00 гривень, про що свідчить копія договору позики від 24.02.2015 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, в порушення умов вищевказаного договору, не повертає позивачу суму позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, станом на 31.03.2016 року заборгованість відповідача складає 2 240 918,03 гривень, з них: 2 240 000,00 гривень сума боргу; 918,03 гривень 3% річних. Оскільки вимоги позивача ґрунтуються на договорі, укладеному у відповідності до норм ЦК України, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача сплачені ним і документально підтвердженні судові витрати у загальному розмірі 7\~165,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, третіх осіб про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] Враховуючи складність справи, суд вважає, що по справі слід проголосити вступну та резолютивну частину рішення, а складання повного рішення відкласти на строк 10 днів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, у якій просить стягнути аліменти на користь та на утримання її доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, на час її навчання в Дніпропетровській медичній академії до 29 червня 2021 року. Свої вимоги мотивувала тим, що донька навчається на денному відділенні стаціонарної форми навчання, не має ніякого джерела доходів та знаходиться на утримання матері. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає,хоча має таку можливість. Позивач у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала та просить суд розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, відповідно до якої просить суд закрити провадження по справі в звязка з тим, що його донька [PERSON] не проживає разом із мамою [PERSON], яка являється позивачем по справі. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає відмовити в задоволенні позову за таких підстав. Батьком [PERSON] являється [PERSON]. На даний час повнолітня [PERSON] навчається на 2 курсі медичного факультету денного відділення бюджетної форми навчання Державного закладу «Дніпропетровська медична академія МОЗ України» (а.с. 6,8). Відповідно до ч.1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частина 3 ст. 199 передбачає, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, позов повинен був подаватися позивачкою (матір'ю) в інтересах своєї повнолітньої доньки, яка мала б бути позивачем у справі, а з урахуванням того, що остання є дієздатною, то аліменти мали стягуватися саме на її користь, а не користь інших осіб, в тому числі і тоді, коли такі особи наділені правом на звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб. Позивач не довела ту обставину, що донька проживає разом з нею, та вона має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину, тому суд вважає в задоволенні позову відмовити. Також суд вважає не підлягає задоволенню клопотання відповідача про закриття провадження по справі в звязку з тим, що стаття 205 ЦПК України передбачає виключний перелік підстав для закриття провадження по справі серед яких відсутня така підстава, як неналежний позивач.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідачів про продовження строку для прийняття спадщини, пояснивши суду, що [INFO] відкрилась спадщина після смерті [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно. Однак позивач пропустила установлений строк для прийняття спадщини, оскільки був необізнаний. Продовжити строк для прийняття спадщини позивачу потрібно для того, щоб прийняти спадщину після померлого [PERSON]. В судове засідання позивач подав заяву про слухання справи за його відсутності, та позовні вимоги підтримав і просить їх задовольнити, визначити додатковий строк для прийняття спадщини. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач дійсно пропустив строк прийняття спадщини, чим порушив вимоги ч.1. ст.1270 ЦК України, де для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Проте, згідно ч.3 ст.1272 ЦК України, суд, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини внаслідок того, що був необізнаною в тому що треба подавати заяву про прийняття спадщини, тому суд вважає за можливе визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до Гребінківської міської ради Полтавської області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка на час смерті мала у власності однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначила, що вона звернулася до Гребінківської ДНК для отримання на своє ім'я Свідоцтва про право на спадщину за законом, але їй було відмовлено у видачі Свідоцтва у зв'язку із тим, що нею не надано доказів підтверджуючих належність спірної квартири спадкодавцю. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи у межах наданих письмових доказів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим спеціальним відділом РАЦС управління РАЦС адміністрації міського округу «Місто Калінград» 13.08.2013 року (а.с. 13). На час смерті спадкодавець мала у власності житлову квартиру, що розташована по [ADDRESS] згідно рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 10.04.2012 року в справі №2/1605/36/12, яке набрало законної сили 21.04.2012 року (а.с.8). З метою переоформлення спадщини, позивач звернулась до Гребінківської державної нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спірну житлову квартиру, що підтверджено постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №159/02-31 від 19.03.2014 року (а.с.5). Відповідно до ч.2 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його не дійсним, неприйняття спадщини або відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. На підставі викладеного,

Outcome: approved