Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що вона 15.11.2003 р. взяла шлюб із відповідачем, подружжя має дитину - сина [PERSON], [INFO] Як зазначається позивачем при зверненні до суду приблизно з червня 2013 року подружжя припинило шлюбні стосунки, на протязі даного періоду не веде спільного господарства. Посилаючись у позові на те, що почуття любові та поваги втрачені, подальше збереження шлюбу неможливе, у позові й заявлено вимогу про розірвання шлюбу. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та просила суд повністю задовольнити поданий позов. Разом з тим, відповідно до пояснень позивача рішення про розірвання шлюбу з її боку є добре виваженим, на протязі 10 років відносини між подружжям не складувалися, відповідач доросла людина та весь цей час він жив власними проблемами та власним життям, займався своїми друзями, зловживав алкогольними напоями, та по п'яницям забував про те, що у нього є родина, до дому його приводили друзі. Позивач пояснила, що не має наміру приносити себе у жертву та більше так жити не бажає, та повідомила про випадок з боку її чоловіка, який одного разу, влаштував сварку, погрожував проломити дружині череп, щоб вона лікувалася. Відповідач позов не визнав, пояснив, що займався дитиною, водив його до школи та зі школи. Заслухав пояснення сторін та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Як було встановлено судом, 15.11.2003 р. між сторонами у цій справі був зареєстрований шлюб, про що був зроблений відповідний актовий запис та видано свідоцтво; подружжя має дитину - сина [PERSON], [INFO] За ст. 51 Конституції України шлюб грунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно з ч. 1 ст. 110 ЦПК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя; згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Таким чином, суд, з'ясував фактичні взаємини подружжя, зокрема те, що подружжя відсторонилося один від одного, шлюбні відносини подружжя припинені з червня 23013 року та кожен з подружжя живе окремим життям та не цікавиться проблемами та інтересами іншого, не підтримує один одного, почуття любові та поваги втрачені, а також дійсні причини позову про розірвання шлюбу (зловживання відповідача алкогольними напоями, різні погляди подружжя на шлюб та сімейні відносини, відсутність розуміння, сварки, зневажливе ставлення чоловіка до дружини), які у свою чергу вплинули на шлюбні стосунки, дійшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам цього подружжя, що має істотне значення. Разом з тим, приймаючи рішення про задоволення позову, суд бере до уваги те, що відповідач, будучи обізнаним заздалегідь про подання позову до нього про розірвання шлюбу, не намагався налагодити відносини із дружиною, та остання категорично заперечувала про можливість примирення, пояснила, що не бажає так більше жити. Зазначене вище вочевидь свідчить про відсутність обов'язкової ознаки шлюбу - вільної згоди та про формальність його існування, про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох подружжя, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити повністю. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Outcome: approved