Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. При оформлені договору купівлі-продажу відповідач зобовязався знятися з реєстраційного обліку та звільнити квартиру не пізніше 14.12.2016 року. Відповідач зібрав всі свої особисті речі та виїхав зі спірної квартири. Реєстрація відповідача тягне за собою додаткові витрати щодо утримання квартири, оскільки доводиться сплачувати комунальні платежі відповідно до кількості осіб, зареєстрованих у квартирі. У звязку з наведеним просить визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою № 28 по вул. Поповича, 4 в м. Херсоні. Позивач в судове засідання не зявилася, однак надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд встановив, що [PERSON] є власником квартири № 28, яка розташована за адресою: м. Херсон, вул. Поповича, 4, відповідно до договору купівлі-продажу від 10.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4587, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 75423043 від 10.12.2016 року. Згідно довідки КП «Дніпровський» виконавчого комітету Херсонської міської ради від 15.02.2017 року № 301 за адресою [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], колишній власник. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997р. відповідно до Закону України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також закріплено в статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з правом володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом права власності може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира, як то передбачено ст.ст. 379, 382 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки позивач є власником спірної квартири, а тому має право на володіння, користування та розпорядження належним їй майном на власний розсуд.

Outcome: approved