Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивач звернулася з названою позовною заявою в суд, в якій уточнюючи свої позовні вимоги зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS]. В зазначеному домоволодінні з січня 2013 року зареєстрована відповідач [PERSON], яка є її знайомою та зареєстрована з її згоди. З січня 2013 року відповідач в спірному будинку не проживає, де місце її знаходження їй не відомо. В теперішній час вона має намір продати будинок, однак у зв'язку з тим, що в ньому зареєстрована відповідач не має такої можливості, тому просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю, визнавши [PERSON], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволені. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача за адресою: [ADDRESS], неодноразово були направлені судові повістки про виклик до суду, однак поштові конверти повернулися до суду з відміткою поштового відділення «за вказаною адресою не проживає» (а.с. 27, 29, 31). А отже відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідно до положень п. 4 ч.5 ст. 74 ЦПК України. Представник третьої особи - Головне управління Державної Міграційної служби у Дніпропетровській області в судове засідання також не з'явився, в матеріалах справи є їх письмова заява про розгляд справи за їх відсутності, при задоволенні позовних вимог покладаються на розсуд суду (а.с. 22). Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не проводилося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до абзацу 1 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої власності належить будинок [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу засвідченого виконкомом Орджонікідзенської сільської ради 16.04.1990 року в реєстрі за № 26, що підтверджується реєстраційним посвідченням Криворізького БТІ від 13.06.2001 року, зареєстрованого в реєстраційній книзі № 13 сторінка № 322 запис № 4071 (а.с. 7). Зі згоди позивача відповідач [PERSON] в січні 2013 року була зареєстрована в зазначеному будинку, що в судовому засіданні зазначила позивач. Довідкою Орджонікідзенської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області № 1027 від 14.11.2013 року підтверджено, що відповідач - [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі підтверджується також випискою з домової книги, виданою Орджонікідзенською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.14-15). Факт того, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з січня 2013 року, підтверджується актом про не проживання від 12.11.2013 року жителів вулиці Степова с. Орджонікідзе і затвердженим секретарем селищної ради (а.с. 9). Як вказувала позивач та ці доводи нічим не спростовані, відповідач, яка зареєстрована у квартирі позивача, не проживає в ній рік, проживає за іншою адресою, за місцем своєї реєстрації не з'являється, добровільно не бажає її відмінити, місце теперішнього її проживання позивачу не відомо. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Суд приходить до висновку, що дії відповідача по відношенню до позивача, що проявляються в перешкоджанні їй користуватися, шляхом нездійснення відміни своєї реєстрації, належним їй на праві власності майном, у вигляді будинку [ADDRESS], є неправомірними та такими що порушують законні права та інтереси позивача, передбачені ст. 41 Конституції України. Нескасована реєстрація відповідача за адресою розташування квартири позивача створює останній перешкоди у користуванні її власністю. При цьому суд вважає, що позивач надала достатніх доказів, які підтверджують її право власності на будинок та факт не проживання відповідача у будинку протягом шести місяців. Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не проживає в [ADDRESS] понад 6 місяців, не оплачує комунальні і інші платежі, не користується житловим приміщенням, тому вважається такою, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved