Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, який змінював та уточнювала /а.с.164-166/, та якому просить стягнути з відповідача на її користь 120000 грн. моральної шкоди, 2661 грн. майнової шкоди, відшкодування судових витрат в розмірі 14720 грн., витрат з відривом від звичайних занять 500 грн., витрат на виготовлення документів 272 грн. Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2015 року було звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у звязку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження про її обвинувачення закрито. Відповідача було визнано винною у вчиненні зазначеного злочину, оскільки [PERSON] 26.12.2012 року в період часу з 15.00 год. до 15.30 год., перебуваючи на третьому поверсі в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери,3, маючи умисел на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, стала умисно наносити потерпілій [PERSON] удари руками по голові та обличчю, в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2832 від 27.12.2012 року спричинила потерпілій [PERSON] садна на верхній і нижній губах, підшкірний крововилив на верхній губі, які утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 26.12.2012 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження. Вона витратила на лікування 2661 грн. Крім того, їй було нанесено моральну шкоду, яка полягала, як у фізичних , так і душевних стражданнях. В звязку з навченим, просить позов задовольнити. У судовому засіданні відповідач проти задоволення позову [PERSON] заперечила подала зустрічний позов /а.с.151-153/, в якому просить стягнути з [PERSON] 10000 грн. моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що суть первісного позову полягає в тому, що вона завдала [PERSON] матеріальної та моральної (немайнової) шкоди 26.12.2012р. під час конфлікту в приміщенні Залізничного районного суду. При цьому [PERSON] умовчує, що тільки завдяки, тому що дочка [PERSON] є діючий підполковник міліції в м. Львові цей конфлікт був розкручений за тиждень часу і доведений до суду. Ініціатором конфлікту, який стався 26.12.2012р. в приміщенні Залізничного районного суду між ними була саме [PERSON], яка своїми образливими словами на мою адресу принизила її честь і гідність в публічному місці, чим здійснила провокативні дії до створення даного конфлікту між нами. Не потребує доведення, що поширені [PERSON] слова на її адресу - людини жіночої статі, ганьблять її гідність та честь в очах чоловіка, працівників державної влади, працівників суду. Але [PERSON] не зупиняється, та переступила верхню планку цинізму. Під час розгляду кримінальної справи в заяві від 12.06.2014р. та в поданій заяві [PERSON] 1.1., звинувачує її у причетності до смерті свого батька, в стрільбі по вікнах її будинку в ніч з 18 на 19 лютого 2014р., в найнятті групи молодих людей для залякування її родини, повідомляє суд про невідому їй судимість її чоловіка [PERSON] В результаті того, їй нанесена моральна шкода. У судовому засіданні позивач за первісним позовом свій позов підтримала, проти задоволенні зустрічного позову заперечила, дала пояснення аналогічні доводам, наведеним у первісному позові, просить її позов задовольнити, в задоволенні зустрічного відмовити. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом свій позов підтримала, проти задоволенні первісного позову заперечила, дала пояснення аналогічні доводам, наведеним у зустрічному позові, просить її позов задовольнити, в задоволенні первісного відмовити. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до п. «1» ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У пункті 9 постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2015 року було звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у звязку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження про її обвинувачення закрито /а.с.19,20/. Зі змісту вищезазначеної ухвали суду вбачається, що обвинувачена [PERSON] 26.12.2012 року в період часу з 15.00 год. до 15.30 год., перебуваючи на третьому поверсі в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова, що за адресою: м. Львів, вул. С. Бандери,3, маючи умисел на спричинення умисного легкого тілесного ушкодження, стала умисно наносити потерпілій [PERSON] удари руками по голові та обличчю, в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи № 2832 від 27.12.2012 року спричинила потерпілій [PERSON] садна на верхній і нижній губах, підшкірний крововилив на верхній губі, які утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 26.12.2012 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження. Оцінюючи докази у їх сукупності, Галицький районний суд м. Львова знайшов, що факт скоєння злочину та винність обвинуваченої [PERSON] у вчиненні злочинних дій доведені повністю. Дії обвинуваченої [PERSON] слід кваліфікувати за ч.1\~ст.125 КК України,\~оскільки вона заподіяла потерпілій умисне легке тілесне ушкодження. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. За таких обставин, суд критично ставиться до твердження відповідача за первісним позовом про те, що в іі діях відсутня вина у нанесенні легкого тілесного ушкодження [PERSON] 26.12.2012 року в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова, оскільки таки її твердження спростовуються обставинами, встановленими ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.04.2015 року. Таким чином, достовірно встановлено, що 26.12.2012 року позивачу за первісним позовом [PERSON] діями [PERSON] була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких позивач зазнала у звязку з нанесенням їй ударів по голові та обличчю, чим їй було спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до легкого ступеня тяжкості. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 120000 грн. задоволенню підлягають частково, оскільки позивачем за первісним позовом не представлено доказів того, що внаслідок нанесення тілесних ушкоджень позивачем були перенесені такий біль та страждання, які можуть бути виражені у грошовому еквіваленті розміром у 120000 грн., тому, беручи до уваги характер і біль страждань, які зазнала [PERSON], а також, особу [PERSON], яка є пенсіонеркою, інвалідом 2-ої групи /а.с.163/, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача 4000 грн. моральної шкоди, що буде відповідати принципам розумності та справедливості. Суд критично ставиться до твердження [PERSON], що в результаті нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] вона отримала струс головного мозку, оскільки з висновку судово-медичної експертизи № 2832 від 27.12.2012 року чітко вбачається, що позивачу за первісним позовом була спричинена садна на верхній і нижній губах, підшкірний крововилив на верхній губі, які утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 26.12.2012 року і відносяться до легкого тілесного ушкодження, ніяких інших ушкоджень 27.12.2012 року у [PERSON] виявлено не було. Щодо вимоги первісного позову про відшкодування майнової шкоди у розмірі 2661 грн., то суд вважає, що у задоволенні цієї вимоги слід відмовити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як убачається з пояснення позивача за первісним позовом строк лікування, яке вона проходила у звязку з нанесенням її 26.12.2012 року тілесних ушкоджень [PERSON] складав три тижня (21день), тобто лікування було звершене не пізніше 20.01.2013 року. Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про строки свого лікування [PERSON] суду не надала. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Позивач за первісним позовом в обґрунтування своїх вимог щодо відшкодування майнової шкоди надала суду чеки на придбання ліків /а.с.28,177/. З аналізу вказаних чеків убачається, що перший товарний чек датований 20.03.2013 року, а інші чотири чеки датовані 13.07.2013 року. Тобто, всі вказані чеки свідчать про те, що зазначені ліки були придбані вже після того, як [PERSON], з її ж слів, пройшла курс лікування, пов'язаний з нанесенням їй тілесних ушкоджень. За таких обставин, позивач за первісним позовом не довела суду той факт, що витрати на придбання ліків, які зазначені у наданих суду чеках, були викликані ушкодженням здоров'я позивача, та не подали суду жодного допустимого та належного доказу на підтвердження цього. Крім того, суд, аналізуючи записи лікарів у медичній книжці [PERSON] про її обстеження /а.с.24-26/, приходить до висновку, що з вказаних записів ніяким чином не вбачається, що курси лікування, які позивач за первісним позовом проходила, починаючи з березня 2013 року включно по 2016 рік, якимось чином повязані з тим, що [PERSON] 26.12.2012 року нанесла їй легкі тілесні ушкодження, а не припущеннях рішення суду не може ґрунтуватися. Враховуючи наведене суд вважає, що у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення майнової шкоди слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Також, не підлягають до задоволення, вимоги первісного позову про відшкодування судових витрат в розмірі 14720 грн., витрат з відривом від звичайних занять 500 грн., витрат на виготовлення документів 272 грн., оскільки [PERSON] не надала суду жодного доказу, який би свідчив, що вона фактично понесла зазначені витрати у звязку з розглядом даної цивільної справи. Суд критично ставиться до твердження позивача за первісним позовом, що вона не подала ці докази через те, що мала намір подати їх пізніше, оскільки їй неодноразово розяснювалося судом, що всі докази мають бути подані до початку розгляду справи по суті відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 ЦПК України, що позивачем за первісним позовом не було зроблено. Щодо зустрічного позову [PERSON] про захист честі і гідності та відшкодування моральної шкоди, завданої при вчиненні кримінального правопорушення відмовити, то у задоволенні такого слід відмовити, з огляду на таке. З аналізу норм, закріплених у ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичні особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за обовязковою наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Постановою Галицького районного суду м. Львова від 06.03.2013 року провадження по справі про притягнення [PERSON]\~\~до адміністративної відповідальності за\~ст. 173 КУпАП\~було закрито за відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення /а.с.45/. Зі змісту зазначеної постанови суду вбачається, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, [PERSON], 26.12.2012р., в період часу з 15.00 год. по 15.30 год. знаходячись в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. С.Бандери,3, образливо чіплялась до [PERSON], виражаючись нецензурною лайкою, чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене\~ст. 173 КУпАП.\~\~ Проте, Галицький районний суд м. Львова з огляду на відомості, які містяться в обвинувальному акті, встановив, що\~\~дії, вчинені [PERSON] відносно [PERSON] стали наслідком явної неповаги останньої до [PERSON] та супроводжувались нанесенням ударів по голові та обличчю останньої, що виключає мотив дрібного хуліганства в діях [PERSON] Дослідивши матеріали справи, Галицький районний суд м. Львова прийшов до висновку про відсутність діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 173 КУпАП, оскільки обєктивна сторона даного правопорушення\~посягання на громадський порядок і громадську безпеку, як така відсутня, та показання [PERSON] дані нею суді не спростовуються матеріалами справи, а відтак провадження по справі про адміністративне правопорушення слід закрити. Таким чином, позивачем за зустрічним позовом не доведена обставин, що в діях [PERSON], які вона вчиняла 26.12.2012 року в період часу з 15.00 год. до 15.30 год., перебуваючи на третьому поверсі в приміщенні Залізничного районного суду м. Львова, наявна вина, а відтак і правових підстав для відшкодування моральної шкоди немає. Інших належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивачу за зустрічним позовом була нанесена моральна шкода з вини [PERSON] не було надано, як і не було доведено жодної обставини, яка б свідчила про факт нанесення такої шкоди. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності прийшов до висновку, що у задоволенні зустрічного позову з підстав зазначених у ньому слід відмовити.

Outcome: partial