Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради, про визнання права власності на самочинне будівництво. Посилались на те, що 29 вересня 1990 позивач на підставі договору купівлі-продажу придбала 22/100 частин житлового будинку, який складається з трьох кімнат загальною площею 57.7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За житловим будинком [ADDRESS] , позивач самочинно збудувала капітальний гараж. Вказує, що в 1995 році вона звернулась із заявою про виготовлення технічної документації(креслення) на самочинно збудований гараж загальною площею 20,0 м.кв., що знаходиться за адресою [ADDRESS] , за інвентарним номером 117. Виготовивши технічну документацію (креслення) на самовільно збудований гараж позивач вирішила його узаконити звернувшись із заявою до Першотравневої районної Ради народних депутатів Чернівецької області про прийняття самовільно побудованого гаражу на баланс місцевих Рад з подальшою передачею його у безстрокове орендне користування. Рішенням Першотравневої районної Ради народних депутатів Чернівецької області від 26.06.1996 року 80/7 було надано дозвіл обласному бюро техінвентаризації внести зміни згідно додатку № 2, та прийнято у комунальну власність міської Ради самовільно побудований гараж; надано гараж в безстрокове орендне користування згідно договору оренди гаража від 1997 року. Позивач стверджу, що вона за власні кошти створила нову річ - гараж, який побудований з дотриманням відповідних норм і правил, без порушення прав та інтересів інших осіб, з дозволу власника земельної ділянки. Проте ввести в експлуатацію та зареєструвати своє право власності на вищевказаний гараж я не має можливості. Побудувавши гараж позивач опинилася у ситуації, коли єдиним способом захисту його права на належне оформлення права власності є звернення до суду. У зв`язку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просить визнати за нею право власності на капітальний гараж, розташований по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 09.02.2021 року відкрито провадження по цивільній справі, судовий розгляд постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. 01.03.2021 року представник відповідача подала до суд відзив на позовну заяву у якому зазначили, що вимоги позивача вважає необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягаю з наступних підстав. А саме зазначила, що нежиле приміщення гаражу літ. В, розташоване за адресою: [ADDRESS] перебуває у власності територіальної громади м. Чернівці, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.06.2014 року, САМ № [NUMBER] , № [NUMBER] . В своїй позовній заяві позичка сама вказує на те, що вона самочинно будувала гараж за адресою [ADDRESS] , площею 20 кв.м. Оскільки гараж був збудований без дозволу власника земельної ділянки, а саме територіальної громади міста Чернівці в особі Чернівецької міської ради, то за проханням позивачки, з метою уникнення його знесення як самочинно побудованого його в 1996 році було прийнято у комунальну власність. Позивачка усвідомлюючи те, що вона самовільно збудувала гараж з метою уникнення його знесення та намаганням правомірного використання, вернулась до виконавчого комітету Першотравневої районної в місті Чернівці із заявою про узаконення даного гаражу за місцевою радою та подальшою передачею їй його в оренду. Самовільно займаючи земельну ділянку та здійснюючи на ній самовільне будівництво, Позивачкою свідомо порушено встановлений законодавством порядок набуття права на землю, невід`ємним елементом якого є управлінська діяльність органів місцевого самоврядування у галузі земельних відносин. Стверджує, що пунктом 5 ст. 376 Цивільного кодексу України законодавець передбачив, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Позивачка не є ні власником ні користувачем земельної ділянки, окрім того свідоцтво про право власності за територіальною громадою міста Чернівці не визнано незаконним та не скасовано. На підставі вищевикладеного просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 09.04.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. До початку судового засідання представник позивача, подала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. До початку судового засідання представник відповідача подала до суду письмову заяву, в якій просить суд справу розглядати за її відсутності, обставини викладені у відзиві підтримує, просила відмовитиу задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 29 вересня 1990 року [PERSON] придбала 22/100 частин житлового будинку, який складається з трьох кімнат загальною площею 57.7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Виконавчого комітету Першотравневої районної Ради народних депутатів Чернівецької області від 26.06.1996 року 80/7 надано дозвіл обласному бюро техінвентаризації внести зміни згідно додатку № 2, та самочинно збудований гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS] прийнято у комунальну власність міської Ради з подальшою передачею його в безстрокове орендне користування гр. [PERSON] . Згідно договору оренди від 03.03.1997 року укладеного між Виконавчим комітетом Першотравневої районної Ради народних депутатів Чернівецької області та гр. [PERSON] . Виконком передав [PERSON] в безстрокову оренду нежитлове приміщення гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2014 р. право власності на нежитлове приміщення гараж, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за Територіальною громадою м. Чернівці, в особі Чернівецької міської ради, форма власності комунальна, що також підтверджується копією свідоцтва про право власності не нерухоме майно. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених цим Кодексу. Так, відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиравно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно положень ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно норм ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що право власності на спірне майно зареєстровано за Територіальною громадою міста Чернівці, в собі Чернецької міської ради, то підстави для визнання право власності на це майно за позивачем відсутні. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed