Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, про стягнення заробітної плати. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що наказом № 25 від 01 серпня 2003 року була прийнята до відповідача на посаду бухгалтера фінансиста та 01 лютого 2012 року переведена на посаду провідного бухгалтера. На підставі наказу № 6-К від 31 січня 2017 року вона була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. В день її звільнення та по теперішній час їй не виплачено заробітну плату. Оскільки при звільненні відповідач не провів повний розрахунок, просила суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату у розмірі 5882,47 грн. та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у розмірі 7523,04 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила у задоволенні позову відмовити, а так надав письмові заперечення в яких вказував, що відповідач перебуває у критичній фінансовій ситуації, за якої залишки коштів на розрахункових рахунках підприємства не покривають у повному обсязі потреб по сплаті щомісячних обовязкових платежів. Також відповідач не має резервних джерел фінансування та перспектив отримання додаткового доходу. Сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, яку просить стягнути позивач є такою, що не відповідає дійсності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], наказом № 25 від 01 серпня 2003 року була прийнята до ДП «Центр державного земельного кадастру» Черкаська регіональна філія на посаду бухгалтера фінансиста та 01 лютого 2012 року переведена на посаду провідного бухгалтера. На підставі наказу № 6-К від 31 січня 2017 року позивач була звільнена з роботи згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. У силу ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Однак в порушення зазначених норм відповідач при звільненні не виплатив позивачу нараховану заробітну плату. Згідно з відомостями про заборгованість, нарахована позивачу заробітна плата складає 5882,47 грн. Частиною І ст. 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. І ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в стати 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі. - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користі, працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 8 лютого 1995 р. № 100. середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 7523,04 грн. (179,12 * 42 робочі дня = 7523,04 грн.), при цьому як розрахункову величину суд бере до уваги два останні місяці роботи, що передували звільненню позивача з роботи, а саме грудень та січень, оскільки позивач була звільнена 31 січня 2017 року, тобто відпрацювала повний місяць. Що стосується заперечень представника відповідача на те, що відповідач перебуває у критичній фінансовій ситуації, за якої залишки коштів на розрахункових рахунках підприємства не покривають у повному обсязі потреб по сплаті щомісячних обовязкових платежів, останні не грунтуються на вимогах Закону. Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Нетривалий час роботи працівника на підприємстві й незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті заробітної плати також не є підставою для звільнення роботодавця від зазначеної відповідальності. Таким чином, суд вважає, що з відповідача ДП «Центр державного земельного кадастру» підлягає до стягнення на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 5\~882,47 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 7\~523,04 грн., а всього 13\~405,51 грн. Крім того, з відповідача підлягають до стягнення судові витрати.

Outcome: approved