Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з 2007 року по 2010 рік перебувала у фактичних шлюбних відносинах та проживала однією сім'єю з відповідачем [PERSON]. [INFO] в них народилася дочка [PERSON]. Запис про батька дитини складено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька за її вказівкою - [PERSON]. З травня 2010 року шлюбні стосунки припинено. Відповідач має іншу сім'ю. 24 листопада 2017 року вона зареєструвала шлюб з іншим чоловіком та змінила прізвище на [PERSON]. Після припинення шлюбних відносин відповідач повідомив, що матеріальної допомоги на утримання дитини надавати не буде, буде сплачувати аліменти на утримання дочки лише за рішенням суду. В березні 2018 року вона звернулась до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до її повноліття. Миронівський районний суд відмовив у видачі судового наказу, оскільки із поданої заяви про видачу судового наказу не вбачалося виникнення у стягувана права грошової вимоги до боржника [PERSON] Просила визнати відповідача [PERSON] батьком [PERSON], [INFO]. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 22 травня 2018 року відкрито провадження у справі. 12 червня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. Позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими. Зазначив, що фактично проживав з позивачем спільно у липні 2009 року та у листопаді і грудні 2009 року. [INFO] у неї народилася дочка [PERSON]. Позивачка займалася доглядом за малолітньою дитиною. Через побутові та фінансові негаразди у період спільного проживання стосунки між ними були напружені, часто виникали сварки, під час яких позивач неодноразово зазначала, що він не являється батьком її дочки [PERSON]. Щодо батьківства стосовно [PERSON] він завжди мав сумнів. Позивач сама не була впевнена в тому, хто є насправді батьком її доньки. З народження дитини і по даний час він опікувався дитиною, постійно допомагав матеріально утримувати її, придбавав продукти харчування, іграшки, одяг, піклувався про стан здоров'я дитини. Турбується про дитину до даного часу. Вважає, що рішення суду у даній справу стане лише підставою для подачі заяви про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. 24 липня 2018 року позивач подала до суду клопотання про призначення у справі судово-медичної генетичної експертизи для з'ясування питання чи є відповідач батьком [PERSON]. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року у справі призначена судово-медична генетична ідентифікаційна експертиза. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги уточнив. Підтримав вимогу про визнання відповідача батьком дитини позивача та просив внести зміни до актового запису про народження [PERSON], вчиненого 19 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області за № 5, виключивши відомості про батьківство [PERSON] та зазначивши [PERSON] батьком дитини, та змінивши прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, у якій вказав, що позовні вимоги визнає. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Судом встановлено такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З 2007 року по 2010 рік сторони проживали однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обов'язки. Для спільного проживання вони винаймали будинок [ADDRESS]. Під час спільного проживання [INFO] в них народилася донька [PERSON]. Вказані обставини підтверджені показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що позивач та відповідач проживали однією сім'єю протягом 2007 - 2010 років з нею по-сусідству. Жили як чоловік та жінка, у 2009 році у них народилося дитина. Допитаний як свідок [PERSON] показав, що позивач та відповідач винаймали по сусідству з ним будинок для проживання, жили у ньому з 2007 року до 2010 року як чоловік та жінка. Під час спільного проживання у них народилася дитина. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Вказані показання підтверджуються доданими до позовної заяви письмовими доказами. Згідно правил частини 1 статті 135 при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У свідоцтві про народження дитини у графі «батько» зазначено «[PERSON]». Запис про батька у Книзі реєстрації народжень було проведено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини - за її вказівкою, оскільки батьки не перебували у зареєстрованому шлюбі. Наведені обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 19 січня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області. Вказані обставини підтверджують той факт, що запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 СК України. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до положень статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень cт. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. При прийнятті рішення про встановлення батьківства суд приймає до уваги наступні обставини : спільне проживання та ведення спільного господарства сторонами, спільне виховання та утримання ними дитини, факт визнання батьківства. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 24 липня 2018 року за клопотанням представника позивача у справі була призначена судово-медична генетична ідентифікаційна експертиза. На вирішення експертам поставлено питання, чи є чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком [PERSON], яка народилася [INFO] у [PERSON]? За результатами проведеної експертизи молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 відсотків. Таким чином біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено. Такі обставини підтверджені висновком судово-медичної генетичної ідентифікації № 309 від 10 жовтня 2018 року, складеним експертом Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи. Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 постановлено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Згідно п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану є відповідне рішення суду, в якому зазначено, які саме зміни необхідно внести до того чи іншого актового запису цивільного стану. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, якими обґрунтовані заявлені вимоги, мали місце, позовні вимоги є доведеними. При подачі позову позивачем було сплачено 704 гривні 80 копійок судового збору. Вказані витрати підтверджені документально та згідно з правилами ст. 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 128, 134 Сімейного Кодексу України, п.п. 3, 6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793,

Outcome: approved