Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом і просить стягнути із відповідача матеріальну шкоду в розмірі 3400 грн., моральну шкоду в розмірі 20000 грн. та судові витрати по справі в розмірі 704 грн. 80 коп. Посилається на те, що 02 листопада 2017 року близько 14 год. 15 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Ford Mondeo», державний номер [NUMBER] по вул. Літописній в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, під час руху заднім ходом, не впевнилася в безпечності маневру, для забезпечення безпеки руху не звернулася за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснила наїзд на [PERSON], яка стояла на проїзній частині дороги з дитячим візком, в якому перебувала дитина. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди візок отримав механічні пошкодження, потерпілих немає. Крім того, [PERSON] залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, не повідомивши про неї орган поліції та не дочекавшись приїзду її працівників. Постановою судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року відповідача було визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст.124, 122-4 КУпАП. Діями відповідача заподіяна матеріальна шкода на суму 2400 грн. за ремонт деформованого дитячого візка. Крім того, внаслідок ДТП у малолітньої доньки погіршився сон та апетит, дитина стала нервовою та роздратованою. За рекомендацією педіатра дитина пройшла 10-денний курс масажу, вартість якого становить 1000 гривень. Внаслідок даної пригоди у неї погіршився стан здоров'я, її знервованість спричинила напруження стосунків у сім'ї. Із-за необхідності здійснення ремонту дитячого візка, чоловік був змушений залишити свою роботу та здійснити поїздку в м. Київ. Розмір моральної шкоди вона оцінює в 20000 грн., поскільки дана дорожньо-транспортна пригода порушила звичайний спосіб її життя, негативно вплинула на стан її здоров'я та здоров»я дитини, спричинила їй моральні страждання. 06 червня 2018 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог та здійснити розподіл судових витрат. Посилається на те, що визнає моральну шкоду, яка була нею заподіяна позивачу в момент вчинення ДТП, в розмірі 1000 грн. В іншій частині відповідач заперечує проти задоволення позову. Вважає, що позивачем, як учасником дорожнього руху, також були порушені п.п.4.1, 4.2, 4.14, 4.15 ПДР України, внаслідок чого сталася дана дорожньо-транспортна пригода. Визнає моральну шкоду, яка полягає у заподіянні стресу позивачу, а не «приниженні честі і гідності» позивача. Крім того, не визнає обгрунтування моральної шкоди, яке полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків чоловіка, якому нібито довелося витрачати час на ремонт дитячого візка. Враховуючи необгрунтованісь позовних вимог, їх недоведеність, заперечує проти задоволення сум судових витрат, які заявлені позивачем. До відзиву відповідач додала розрахунок судових витрат, понесених нею. За правничу допомогу нею були сплачені кошти в розмірі 1000 грн., на підтвердження чого вона надала товарний чек. Вартість гонорару адвокату за участь у розгляді даної справи становитиме 4000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали і просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов визнали частково в розмірі 1000 гривень моральної шкоди. Врешті позов не визнали, просять відмовити в зв»язку з необгрунтованістю та недоведеністю. Судом встановлено наступне. 02 листопада 2017 року близько 14 год. 15 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Ford Mondeo», державний номер [NUMBER] по вул. Літописній в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області, під час руху заднім ходом, не впевнилася в безпечності маневру, для забезпечення безпеки руху не звернулася за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснила наїзд на [PERSON], яка стояла на проїзній частині дороги з дитячим візком, в якому перебувала дитина. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди візок отримав механічні пошкодження потерпілих немає. Крім того, 02 листопада 2017 року близько 14 год. 15 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Ford Mondeo», державний номер [NUMBER] по вул.Літописній в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області, після наїзду на [PERSON], яка була з дитячим візком, залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, не повідомивши про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції і не дочекавшись приїзду працівників поліції. Постановою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2018 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст.124, 122-4 КУпАП (а.с.6). Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24 вересня 2016 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] (а.с.12). Від сумісного проживання у шлюбі вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с.11). Відповідно до довідки Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області № 448 від 02 березня 2018 року позивач має наступний склад сім'ї: -чоловік - [PERSON], [INFO]; -донька - [PERSON], [INFO] (а.с.13). Із витягу із медичної картки, наданої позивачем, вбачається, що 06 листопада 2017 року та 13 листопада 2017 року дитина була оглянута педіатром, відхилень від норми не вбачалося, активність та сон збережені (а.с.14-15). При огляді педіатром 26 грудня 2017 року дитині був рекомендований курс розслаблюючого масажу ( 10 сеансів) (а.с.16). Разом з тим, будь-яких ідентифікуючих ознак того, що дані виписки стосуються дитини позивача, суду не надано, як не надано і оригіналу медичної картки для огляду. Будь-яких клопотань з цього приводу заявлено не було. За таких обставин, суд не може прийняти до уваги як належний та допустимий доказ погіршення після ДТП стану здоров»я дитини, поскільки дорожньо-транспортна подія сталася 02 листопада 2017 року, курс масажу був рекомендований 26 грудня 2017 року, майже через два місяці після неї, позивачем не доведено, як дана рекомендація лікаря пов'язана із дорожньо-транспортною пригодою. При цьому, будь-яких доказів сплати суми в розмірі 1000 гривень за курс масажу, не надано. Суд також не може прийняти до уваги як належний та допустимий доказ погіршення стану здоров»я позивача після ДТП кардіаграму від 02.11.2017, оригінал якої був досліджений в судовому засіданні, оскільки до неї не додано ніякого письмового пояснення чи «розшифровки» лікаря, що не дає змогу суду, який не є спеціалістом в галузі медицини, встановити факт погіршення стану її здоров'я (а.с.17,18). Із товарного чека № 1448 вбачається, що 10.01.2018 придбані копита передні в кількості 2 шт. на суму 1500 грн., вилка передня в кількості 2 шт. на суму 700 грн., вартість роботи по заміні запчастин становить 200 грн., всього 2400 грн. (а.с.10). Позивач зазначила, що даний чек підтверджує вартість ремонту дитячого візка на суму 2400 гривень. Разом з тим, наданий чек взагалі не містить жодних родових або індивідуальних ознак чи назви речі, щодо якої проводилися роботи по заміні деталей. Тому суд не може прийняти до уваги даний доказ як належний та допустимий доказ розміру витрат на ремонт дитячого візочку. Свідок [PERSON] показала, що 02 листопада 2017 року була на прогулянці із позивачем із дітьми. Йшли поблизу податкової із дитячими візками. Не бачили, як відповідач сідала за кермо. Коли авто рушило, вона дивилася на візок. Колеса і рама візка зігнулися під колесами авто, але він міг після цього рухатися. До ДПТ дитина у позивача спала, після - вона не знає, чи спала, але не плакала. Чи відповідач пропонувала позивачу гроші, вона не пам'ятає. З дослідженого в судовому засіданні відеозапису ДТП вбачається, що в момент ДТП позивач та свідок [PERSON] разом із дитячими візочками перебували на проїзній частині дороги, при цьому стояли та не слідкували за дорожньою обстановкою. Відповідач дійсно здійснила наїзд на дитячий візочок, з яким перебувала позивач, однак які пошкодження були нанесенні візочку із запису встановити неможливо. Позивач разом із візочком, покотивши його, покинула місце ДТП. Будь-яких інших доказів позивачем надано не було. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями глави 82 Цивільного кодексу України щодо порядку відшкодування шкоди. Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом. В силу ст. 177 цього Кодексу, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Статтею 170 ЦК України визначено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 181 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Річ є визначеною родовими ознаками, якщо вона має ознаки, властиві усім речам того ж роду, та вимірюється числом, вагою, мірою. Річ, що має лише родові ознаки, є замінною. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підставою для відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, є наявність наступних фактів: 1) факту, що відповідач управляв автомобілем під час ДТП; 2) факту порушення відповідачем Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП; 3) факту пошкодження майна позивача в результаті цього ДТП. Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів, дорожньо-транспортна подія мала місце, вина відповідача у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди доведена судовим рішенням, яке набрало законної сили, та не оспорюється сторонами. Однак, позивачем не було надано належних та допустимих доказів заподіяння їй майнової шкоди внаслідок вчинення [PERSON] даної ДТП на суму 2400 гривень, зокрема, що дана сума була витрачена на ремонт дитячого візочку, який отримав пошкодження під час ДТП. Крім того, будь-яких доказів сплати 1000 гривень за масаж дитині та що необхідність масажу була зумовлена станом дитини внаслідок ДТП, надано не було. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 із змінами і доповненнями, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди за принципами, визначеними в ст. 23 ЦПК України, суд враховує, що шкода заподіяна в результаті винних дій відповідача [PERSON], яка вчинила ДТП, однак приймає до уваги, що позивач в момент ДТП в порушення правил дорожнього руху перебувала з дитячим візочком на проїзній частині, при цьому в стоячому положенні та не слідкувала за дорожньою обстановкою (що було встановлено постановою суду та підтверджується відеозаписом ДТП), ту обставину, що позивачем не доведено погіршання стану здоров»я її чи її дитини внаслідок ДТП. Врахувавши вказані обставини, суд дійшов висновку, що розумним і справедливим буде відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500 гривень. В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З врахуванням розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 45 грн. 11 коп. судового збору. Відповідач просив стягнути із позивача 5000 гривень витрат на правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідачем на підтвердження витрат надано договір про надання правничої допомоги від 30.05.2018, Додаткову угоду № 1 до договору ( вартість правничої допомоги зазначено 1000 гривень), акт про прийняття-передачі наданих послуг із описом робіт на суму 1000 гривень, копія квитанції про сплату 1000 гривень, додаткова угода № 2 до Договору ( вартість правничої допомоги зазначено 4000 гривень) та копія квитанції про сплату 4000 гривень. Детального опису робіт (наданих послуг) на суму 4000 гривень не надано. Дослідивши вищезазначені докази в їх сукупності, з врахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що відповідачем належними та допустимими доказами підтверджено витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 гривень. Врахувавши частковість задоволення позову, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 936 гривень витрат. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Отже, з врахуванням вищевикладеного, із позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 890 грн. 89 коп. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.23, 1166, 1167, 1187 ЦК України,

Outcome: partial