Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В позові посилається на те, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно позивач, її доньки [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] є співвласниками 2-кімнатної квартири [ADDRESS] , по ј частці кожний. Вказує, що зареєструвала шлюб із відповідачем 25.09.1982 року. Від шлюбу сторони мають двох доньок. Відповідач почав зловживати алкоголем, покинув місце роботи, додому не з?являвся, вихованням дітей не займався, грошових коштів на утримання дітей та на сплату житлово-комунальних послуг ніколи не надавав. Більше ніж 19 років чоловік додому не з?являвся, ніяких відносин і зпозивачем не підтримував. 27.03.2001 року позивач розірвала шлюб із відповідачем, його місцезнаходження їй невідомо. Реєстрація відповідача в квартирі позбавляє позивача права на отримання субсидії зі сплати комунальних послуг, у зв?язку з чим вона звертається до суду. В судовому засідані позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та обставини зазначені в позові, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що право власності на зазначене житло було зареєстровано за нею, відповідачем та їхними двома дочками, але ордер на житло було видано в зв`язку з тим, що саме вона працювала на відповідному підприємстві, тоді як колишній чоловік - відповідач по справі, майже 20 років не проживає за місцем реєстрації, та ця обставина заважає їй у оформлені різних довідок, крім того вона сплачує кошти за вивоз сміття, в тому числі і за зареєстрованого відповідача. Має онуку на утриманні та є її опікуном. Представник позивача адвокат Пономарьов В.І. також позов підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що не дивлячись на те, що відповідач є співвласником квартири, його реєстрація порушує права позивача та існують підстави для задоволення вимог позивача відповідно до ст. 405 ЦКУкраїни та ст. 71-72 ЖК України. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в заяві від 16.09.2020 р. (а.с. 114) просила розглянути справу за її відсутності та позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлений належним чином (а.с. 29,33,40,58,63,78,92,100,111,117,124,134), причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задовлені позову необхідно відмовити. Так, судом встановлено наступне. Згідно копії ордеру на жиле приміщення № 2012 серії 02, виданого виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Бердянськ 09.02.1990 року [PERSON] з родиною з 4 осіб на право зайняття жилого приміщення житловою площею 14 кв.м., яке складається з 1 кімнати в окремій квартирі за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення виконкому від 08.02.1990 р. № 79 (а.с. 96). В період з 25.09.1982 р. по 27.03.2001 р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.05.2008 р. (а.с.15) позивач, відповідач та треті особи по справі є співвласниками будинку [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки КП «Бердянськекотранс» БМР від 23.07.2019 року, за адресою: [ADDRESS] укладено договір на вивіз ТПВ з КП «Бердянськекотранс» на склад сім?ї 5 чоловік: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 17). Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач разом зісвоєю сім?єю проживає в даній квартирі приблизно з 90-х років. Приблизно з 1999 року її чоловік - відповідач по справі з родиною не проживає. На даний час позивач проживає в квартирі разом ізонукою. Речей чоловіка в квартирі позивача не бачила. Свідок [PERSON] пояснила, щоприблизно з 2000 року не бачилавідповідача в квартирі позивача. Знає, що зараз позивач проживає в квартирі із онукою. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, та не оспорюється самим позивачем, що позивач не є одноособовим власником житла. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправнопозбавленийцього права чиобмежений у йогоздійсненні. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Оскільки житлові права членів сім`ї власника житла є похідними від прав власника цієї квартири, то припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів сім`ї на користування цією квартирою. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником. За ст. 369 ЦК співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Перешкоджання власнику щодо вільного користування своїм майном заборонено ст. 41 Конституції України де вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що за встановлених обставин підстави для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним нерухомим майном відсутні, оскільки вимоги про позбавлення власника майна права цим майном користуватися суперечать діючому законодавству України.

Outcome: dismissed