Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] за відшкодування матеріальної шкоди 39292,54 грн. та за відшкодування моральної шкоди 25000,00 грн. Позов мотивований тим, що 13.06.2019 року у м. Херсон відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль HYUNDAY ELANTRA р.н. [NUMBER] , який належить чоловіку позивача [PERSON] . Пошкодила даний автомобіль своїм автомобілем [PERSON] та написала 14.06.2019 року розписку, якою зобов`язалась оплатити за ремонт пошкодженого автомобіля 1000,00 дол. США на станції техобслуговування. Відповідно до висновків автотоварознавчого дослідження, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 39292,54 грн. Відповідач не відшкодувала до теперішнього часу шкоду. Зазначено, що позивачу також завдано моральну шкоду, оскільки наведене створило для позивача дискомфорт та нервове напруження, оскільки вона постійно повинна була пересуватись тільки на інших транспортних засобах. Відповідачем подано відзив, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що не надано доказів факту ДТП 13.06.2019 року. Експертне дослідження проведено без витребування матеріалів щодо оформлення ДТП, проте зроблено висновок про наявність пошкоджень внаслідок ДТП 13.06.2019 року. Зазначено, що позивач є неналежним, оскільки власником автомобіля є [PERSON] . В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Гура Є.М. підтримали позовні вимоги, з підстав зазначених в позові, просили їх задовольнити. Позивач зазначила, що викликала поліцію після ДТП, але документи не складали працівники поліції, оскільки сторони дійшли згоди вирішити мирним шляхом. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Гриньов Л.Ф. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Зазначив, що розписка написана під примусом. Позивач звернулась до суду із даним позовом 10.03.2020 року. 13.03.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 30.03.2020 року відкрито у справі провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.06.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області залишено позовну заяву без розгляду. Постановою Херсонського апеляційного суду від 06.10.2020 року дану ухвалу суду першої інстанції скасовано та направлено справу для подальшого розгляду. 26.10.2020 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області дану справу прийнято до провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.02.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. Заслухавши учасників справи, свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно із ст. 4 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності із положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними (ст. ст. 77, 78, 79 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). У розписці від 14.06.2019 року зазначено, що [PERSON] зобов`язується оплатити за ремонт автомобіля HYUNDAY ELANTRA р.н. [NUMBER] , який був пошкоджений 13.06.2016 року внаслідок ДТП. Дана розписка не містить відомостей, хто, крім водія автомобіля HYUNDAY ELANTRA р.н. [NUMBER] , був учасником дорожньо-транспортної пригоди, який автомобіль, за яких обставин і де сталася пригода, хто визнав вину в скоєнні пригоди. Враховуючи наведене, розписка від 14.06.2019 року не є належним та допустимим доказом на підтвердження участі та вини відповідача в дорожньо-транспортній пригоді 13.06.2019 року. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона працює з відповідачем, влітку 2019 року була свідком гучної розмови відповідача з дівчиною, яка схожа на позивача. Дівчина давала [PERSON] телефон, складалось враження, що вона пише щось під диктовку. Також відповідач казала свідку про погрози щодо пошкодження автомобіля. Сама свідок погроз не чула. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він в середині червня 2019 року був на прийомі в установі й був свідком голосної розмови між [PERSON] та дівчиною, яка схожа на позивача та нецензурно висловлювалась в бік відповідача. Також дівчина говорила їй, щоб вона взяла телефон і що з нею будуть розмовляти. Свідок чув слова відповідача, а саме: «добре, я напишу». Наведене дає визначитись про наявність конфліктної ситуації між сторонами, яка сталась на робочому місті відповідача влітку 2019 року. Позивачем долучено до позову диск з відеозаписом автомобільного реєстратора. З даного відео вбачається, що автомобіль, який ідентифікувати неможливо рухається в крайньому правому ряду проїзної частини, інший автомобіль починає рухатись в напрямку проїзної частини з заїзду до будинку, після чого автомобіль зупиняється, дане відео дає можливість визначитись з обстановкою, яка відбувається спереду автомобіля. Тобто огляд дорожньої обстановки обмежений в даному відео. З даного відео можна зробити припущення про зіткнення автомобілів, але доказування не може гуртуватись на припущеннях. Відеозапису, який міг давати можливість встановити факт зіткнення автомобілів, ідентифікувати їх та водіїв, в матеріалах справи не міститься. Належних та допустимих доказів з боку позивача на підтвердження тверджень виклику поліції, приїзду працівників поліції, висновків складених після виїзду, суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено самого факту дорожньо-транспортної пригоди, що відбулася 13.06.2019 року за участю автомобілів під керуванням сторін. Також не долучено позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача в скоєнні ДТП 13.06.2019 року. Таким чином, позивачем не доведено підставу позову, що відповідач пошкодила її автомобіль в результаті ДТП та сам факт пригоди. З свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що [PERSON] є власником автомобіля HYUNDAY ELANTRA р.н. [NUMBER] . За приписами частини першої, пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 03 грудня 2014 року по справі №6-183цс14, аналізуючи правозастосовну практику за ст.1166 ЦПК України, зазначила, що аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір. Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Відповідно до частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Проте, з огляду на викладене, позивачем не доведено факт завдання шкоди відповідачем та її розмір в наслідок ДТП, що мала місце 13.06.2019 року. Оскільки, тільки 28.08.2019 року суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем « [PERSON] » було проведено огляд транспортного засобу та виявлені механічні пошкодження автомобіля. В протоколі огляду транспортного засобу від 21.08.2019 року зазначено, що пошкодження не пов`язані з ДТП: крило заднє праве, дверцята задні праві. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. При цьому, позивачем не доведено, що завдані матеріальні збитки, знаходяться в прямому причинному зв`язку з пошкодженнями, отриманими його автомобілем в наслідок ДТП від 13.06.2016 року та з пошкодженнями, що були зафіксовані на день проведення огляду автомобіля, а саме: 21.08.2019 року. Зі змісту звіту № 29 від 28.08.2019 року, вбачається що 21.08.2019 року до СПД ФОП « [PERSON] » звернувся [PERSON] з проханням про проведення авто- товарознавчого дослідження, на вирішення якого поставлено ряд питань щодо ринкової вартості автомобіля, вартості відновлювального ремонту, коефіцієнту фізичного зносу, вартості відновлювального ремонту, вартість матеріального збитку на момент ДТП. Разом з тим, в звіті зазначено, що матеріальний збиток завданий власникові автомобіля HYUNDAY ELANTRA р.н. [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП станом на 013.06.2019 року складає 39292,54 грн., проте не зазначено, під час якого саме ДТП автомобіль отримав зазначені пошкодження. Не зазначено із посиланням на фактичні дані, яким чином визначено, що описані пошкодження саме 13.06.2019 року отримані автомобілем. Крім того, в тексті звіту зазначено, що учасник ДТП [PERSON] , проте на зазначено обставин, які б свідчили про таке твердження. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України позадоговірне, деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, позивач не надав суду доказів, які беззаперечно свідчать про обставини ДТП, пошкодження автомобіля, матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП від 13.06.2016 року, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вище зазначених вимог, то вони також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, у випадку відмови у задоволенні позову не підлягає стягненню з відповідача судові витрати понесені при розгляді справи. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed