Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою про скасування арешту автомобіля марки «Mitsubishi L-200» номер кузова [NUMBER] реєстраційний номерний знак [NUMBER] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 14 березня 2017 року вона набула у власність та зареєструвала на своє ім`я автомобіль марки «Mitsubishi L-200» номер кузова [NUMBER] , реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Під час реєстрації транспортного засобу працівниками сервісного центру МВС було перевірено наявність заборон для відчуження, проте арештів чи інших обтяжень на транспортний засіб, який вона мала намір придбати, ними не було встановлено. Лише після цього вона уклала договір купівлі продажу автомобіля у його попереднього власника [PERSON] .. Придбаним автомобілем користувалась у власних потребах , а через деякий час вирішила його продати. У січні 2021 року, коли вона мала намір продати вказаний автомобіль та знайшла покупця, працівник сервісного центру повідомив їй, що її автомобіль перебуває під арештом, тому що перший його володілець [PERSON] під час його покупки брав кредит в ПАТ «КБ «Надра». В подальшому, внаслідок переуступки боргу право власності на боргові зобов`язання перейшло до ТОВ «ФК «Факторінгс». Позивач стверджує, що у березні 2017 року під час реєстрації спірного транспортного засобу працівниками сервісного центру МВС не було виявлено та встановлено відомостей стосовно накладеного арешту на вище вказаний транспортний засіб. Зазначає, що відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. На підставі цього вважає, що вона як добросовісний позивач набула право власності на спірний автомобіль. З зазначених підстав просить скасувати арешт, накладений на автомобіль. Вважає, що себе добросовісним покупцем, оскільки на момент укладення договору купівлі продажу автомобіля, який укладено у встановленому законом порядку, у сервісному центрі МВС, не знала та не могла знати про перебування автомобіля марки «Mitsubishi L-200» номер кузова [NUMBER] під арештом, починаючи від 2008 року по даний час. Вказана обставина не була відома і попередньому (другому) власнику транспортного засобу [PERSON] , у якого вона придбала транспортний засіб та який, у свою чергу, придбав його в [PERSON] . У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] , діючий на підставі ордеру та договору про надання правової допомоги від 12.04.2021року (а.с. 40-44) надали пояснення згідно із змісту позовної заяви, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Доповнила, що придбаним автомобілем відкрито користувалась у повсякденному житті, було таке, що документи щодо реєстрації та інші відомості перевірялись працівниками патрульної служби поліції, однак за період з 2014 року по січень 2021 року ніхто з працівників поліції, які перевіряли автомобіль згідно інформаційних баз даних не повідомляв їй про те, що автомобіль перебуває під арештом, жодних виконавчих дій щодо нього також не вчинювалось. Про арешт стало відомо лише у січні 2021 року, що послужило приводом звернення до суду із вказаним позовом. Відповідач [PERSON] та представник другого відповідача ТОВ «ТОВ «ФК «Факторінгс» у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, заперечень проти позову не надіслали. З огляду на те, що позивач та його представник не заперечували щодо ухвалення у справі заочного рішення, суд вирішує справу за наявних в матеріалах справи доказів та, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. В матеріалах справи наявний витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна, сформований за серійним номером майна: MMBJNKD408D 012700 (а.с.6), з якого вбачається, що 24.03.2014 року за № 14258784 на підставі договору «Автопакет» від 25.01.2008 зареєстровано приватне обтяження у вигляді застави рухомого майна автомобіль марки «Mitsubishi L-200» номер кузова [NUMBER] ; боржником зазначено [PERSON] 14.03.2019 та 19.05.2020 зареєстровано зміни обтяження. Підставою для зміни обтяження від 19.05.2020 послужив договір про відступлення права вимоги № 578 від 08.05.2020 року, в результаті чого прав обтяжувача набуло ТОВ «ФК «Факторінгс». Зміни боржника не провадились, так як ним лишився [PERSON] . Разом з тим, згідно інформації Територіального сервісного центру № 5643 (ТСЦ ВМС № 5643) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області №31/17/5643 від 15.05.2021 року 29.07.2016 року (а.с. 61) легковий автомобіль «Mitsubishi L-200» номер кузова [NUMBER] з реєстраційним номерним знаком [NUMBER] був знятий з обліку для реалізації. Власником майна зазначений [PERSON] та довіреною особою (заявником) вказано [PERSON] .. Реєстраційна операція вчинена Центром 4641. А вже 03.08.2016 року вчинено вторинну реєстрацію транспортного засобу за договором купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ. Автомобіль зареєстровано на власника [PERSON] (реєстраційний номерний знак [NUMBER] ). В подальшому, 14.03.2017 року Центром 5643 здійснено перереєстрацію транспортного засобу на нового власника згідно договору, укладеного в ТСЦ- [PERSON] (а.с.61). Отже, 14 березня 2017 року позивач, [PERSON] набула у власність загальний легковий автомобіль марки «Mitsubishi L-200» типу Пікап - В номер кузова [NUMBER] та зареєструвала його за реєстраційним номерним знаком [NUMBER] у Центрі 5643, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а. с.5), інформацією №31/17/5643 від 15.05.2021 року, отриманою від Територіального сервісного центру № 5643 (ТСЦ ВМС № 5643) Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Рівненській області. Допитаний як свідок [PERSON] повідомив, що мав намір купити собі автомобіль. Підшукав у мережі Інтернет подібний транспортний засіб. У нього було багато недоліків, але оскільки мав можливість самостійно їх усунути, то прийняв рішення його подивитись. Люди, які продавали транспортний засіб були йому невідомі. Від продавця була довірена особа, а самого власника не було. Йому не відомо, чи була довірена особа працівником банку, чи ні. Зустрівся подавцем у м. Львів, оглянув транспорт, оцінив наявні недоліки щодо його технічного стану та прийняв рішення про покупку. Покупку здійснювали в приміщенні МРЕО, де все швидко оформили. Автомобіль перевіряли і кредиту за ним не рахувалось, обтяжень також, в МРЕО йому повідомили, що автомобіль «чистий». Підстав недовіряти такій перевірці не мав, оскільки вся процедура відбувалась у державному закладі. Якби йому повідомили щось про кредит чи арешт, то він не купував би цей автомобіль, а підшукав інший. Він отримав технічний паспорт, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, реєстраційні номери, VIN-код автомобіля. Розрахувався, оплативши повну вартість автомобіля. Про те, що автомобіль під арештом дізнався від позивача і лише у 2021 році. До автомобіля жодних претензій не було, хоча мав місце випадок, коли працівники поліції на нього склали протокол за порушення правил проїзду пішохідного переходу, проте він довів правомірність своїх дій. Тоді також перевірялась інформативна база, однак про арешт також йому не повідомлялось. Інших інцидентів з машиною протягом часу користування не виникало. Згодом він продав автомобіль, зареєструвавши договір у сервісному центрі в Сарнах, куди він здав технічний паспорт. Пам`ятає, що автомобіль придбали у ннього подружжя [PERSON] . І цього разу перевіркою у сервісному центрі проблем з машиною не було. Вважає, що оскільки про арешт автомобіля не було жодної інформації, то і він, і [PERSON] придбали його законно. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав наступні показання. Через інтернет - мережу намагався придбати для сім`ї автомобіль. Такий відшукав у [PERSON] .. Пізніше зв`язався з ним по телефону. Машина йому сподобалась, була в хорошому стані, тому поїхали у сервісний центр переоформлювати її. В ТСЦ не повідомляли, що транспорт придбаний під кредит чи перебуває під обтяженням. [PERSON] в приміщенні ТСЦ знімав обліку автомобіль, а він ставив на облік на ім`я дружини. Йому видали реєстраційний номер Користувались упродовж 4 років, після чого вирішили змінити автомобіль. Тоді дізнались про арешт. Таким чином, підтверджуються обставини, на які опирається позивач в своїх доводах про те, що у встановленому законом порядку, на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ придбала автомобіль марки «Mitsubishi L-200» номер кузова [NUMBER] , який зареєструвала на своє ім`я з реєстраційним номером [NUMBER] та не могла знати про арешт автомобіля, через те, що на момент укладення угоди перевіркою, проведеною спеціалістом в ТСЦ такої інформації здобуто не було. З Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається, що під обтяженням зареєстровано автомобіль «Mitsubishi L-200» номер кузова [NUMBER] з реєстраційним номерним знаком [NUMBER] , відчуження вказаного автомобіля відбулось 03.08.2016 року. Зміни до Державного реєстру обтяжень вносились 14.03.2019 року та 19.05.2020 року, тобто після того, як автомобіль було знято з обліку для подальшої реалізації - 29.07.2016 року. Після цього двічі змінювався власник транспортного засобу та реєстраційний номерний знак автомобіля «Mitsubishi L-200» номер кузова [NUMBER] . Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» № 1388 від 07.09.1998 року, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби. Відповідно до п.8 вказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, повноваження представника, а також правомірність придбання транспортних засобів, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Пунктом 41 зазначеного Порядку (в редакції, що діяла на момент вчинення реєстраційних дій) забороняється зняття з обліку та/або перереєстрація на нового власника транспортних засобів, стосовно яких є ухвала суду про накладення арешту або заборону зняття з обліку чи постанова державного виконавця про накладення арешту. Оскільки така реєстрація прав нового власника відбулась, то, відповідно, перешкод, визначених п.41 Порядку під час реєстрації транспортного засобу не було встановлено. Отже, суд вважає доведеною ту обставину, що на момент вчинення реєстраційних дій позивач не була обізнана про наявність будь-яких обтяжень на транспортний засіб, а відтак, може вважатись добросовісним набувачем придбаного майна. Докази, що суперечили б твердженню позивача в матеріалах справи відсутні, іншим чином зі сторони відповідачів спростованими не були. Як передбачено ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач належним чином зареєстрував право власності на вказаний транспортний засіб у встановленому чинним законодавством порядку, що підтверджено повноважними державними органами і доказів зворотного суду надано не було. Відчуження транспортного засобу в передбаченому законодавством порядку недійсним не визнавалось. За таких обставин подальше обтяження на вказаний транспортний засіб в межах процедури, за якою позивач не проходить боржником обмежує право власника, зокрема розпорядитися власним майном на свій розсуд. З урахуванням викладеного, суд вважає, що порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з під арешту спірного майна. Разом з тим, згідно із ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з позовом у сумі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 56 від 09.02.2021 року підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Outcome: approved