Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до ПАТ «Терра Банк» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, внесення змін до трудової книжки, стягнення розрахунку при звільненні, невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала наступним. З липня 2013 року позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем та обіймала посаду начальника управління методології банку. У травні 2014 року її було незаконно звільнено з займаної посади, проте 05.05.2015 на підставі рішення суду позивача поновлено на посаді начальника управління методології. Того ж дня позивача повідомлено про скорочення штату працівників банку на одну штатну одиницю та попереджено про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП. Також позивача повідомлено про зміну істотних умов праці та встановлення неповного робочого часу. Однак після поновлення позивача, відповідач продовжував порушувати вимоги законодавства про працю, зокрема, не сплатив жодних сум із заборгованості по заробітній платі, не надавав відпустку, за численними запитами позивача не надавав їй документи, що стосуються її трудової діяльності. У зв'язку із такими незаконними діями останнього 12.06.2015 позивач написала заяву про звільнення за власним бажанням з 26.06.2015 на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Проте, відповідач проігнорував таку заяву позивача, а також встановлені ним же строки скорочення її посади, та без її згоди на підставі наказу від 26.07.2015 здійснив незаконне переведення позивача на іншу посаду у зв'язку із зміною умов праці. Рішенням суду зазначений наказ відповідача визнано незаконним. В подальшому відповідачем направлено на адресу позивача лист із запитом про причини відсутності останньої на роботі в період з 13.07.2015 по 16.02.2016. У відповідь на такий запит позивач направила лист, в якому просила надати їй інформацію щодо внесення записів до її трудової книжки відповідно до рішення суду та повідомила, що причини її відсутності визначені заявою про звільнення за власним бажанням ще з 26.06.2015. Але, незважаючи на це, відповідач продовжував направляти позивачу чергові запити про причини її відсутності на роботі у період з 17.02.2016 по 26.02.2016 і лише 04.03.2016 направив лист, в якому повідомив про те, що позивача поновлено на посаді начальника управління методології. 30.03.2016 позивач отримала поштове відправлення від відповідача, з якого дізналася, що з 26.02.2016 наказом від 04.03.2016 її звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин. Позивач вважає таке звільнення безпідставним та незаконним, так як воно відбулось через 8 місяців після того, як позивач виявила свою незгоду працювати у відповідача та бажання звільнитися. До того ж позивач зазначає, що в день звільнення з нею не було проведено розрахунок, чим порушено вимоги ст. 116 КЗпП України. Також позивач посилалася на дискримінаційний характер дій відповідача по відношенню до неї, оскільки, зокрема, протягом 2015-2016 років жодного з іншим працівників банку, окрім неї, не було звільнено з підстав, визначених ч. 4 ст. 40 КЗпП України, жодна із сум заборгованості по заробітній платі перед працівниками банку не була віднесена до сьомої черги реєстру кредиторів, крім суми заборгованості перед позивачем. Крім того, неправомірними діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в позбавленні останньої єдиного джерела існування, неможливості матеріально забезпечувати своїх дітей. Розмір моральної шкоди оцінений позивачем у 30000 грн. Посилаючись на наведене, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог, просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ від 04.03.2016 №12-ос про звільнення позивача з 26.02.2016 за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України; стягнути з відповідача розрахунок при звільненні, включаючи невиплачену заборгованість із заробітної плати у сумі 414254,64 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної та додаткової відпустки у сумі 118144 грн. за 2014-2017 роки, у тому числі за час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням та переведенням на іншу роботу; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 26.06.2015 по дату винесення судового рішення; стягнути з відповідача вихідну допомогу при звільненні згідно ст.ст. 38, 44 КЗпП України у розмірі трьох посадових окладів у сумі 49842 грн.; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 30000 грн.; дійти висновку про дискримінаційний характер дій відповідача по відношенню до позивача стосовно невиплати заробітної плати, позбавлення права на додаткові соціальні відпустки як матері двох або більше дітей, прийняття рішень про зміну істотних умов праці з оплатою нижче прожиткового мінімуму та подальше звільнення позивача «за прогул без поважних причин» без остаточного розрахунку в розумінні Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україна» (за соціальним статусом); дослідити, визначити та підтвердити черговість для правильного застосування підстави звільнення позивача (зважаючи на наявність заяви позивача про звільнення від 12.06.2015 та наявності повідомлення від ПАТ «Терра Банк» про скорочення та попередження про істотну зміну умов праці); поновити позивача на роботі на посаді начальника управління методології, а у зв'язку із фактичною неможливістю виходу на роботу - з подальшим звільненням згідно законодавства у відповідності до ст. 240-1 КЗпП України; зобов'язати відповідача розірвати трудовий договір з позивачем та відповідно внести зміни до запису №34 трудової книжки позивача та зазначити підставу звільнення у відповідності до визначеної судом підстави: «Звільнений з посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з порушенням роботодавцем законодавства України про працю згідно заяви [PERSON].» чи «Звільнений з посади за скороченням штату відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України згідно чергової підстави звільнення - наказу № 24 про скорочення ПАТ «Терра Банк» від 30.04.2015», а датою звільнення зазначити дату ухвалення судового рішення; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 13.07.2015 по дату поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду про поновлення на роботі, розрахунку при звільненні та стягнення заробітної плати за один місяць; відповідачу відкликати довідки із недостовірною інформацією, що надані суду; та визначити суму встановленого позивачу посадового окладу, який брався відповідачем для розрахунку відпускних у загальній кількості за 2014-2016 роки, враховуючи, що згідно рішення суду про незаконне переведення без згоди позивача на іншу посаду та встановлюваного у рішенні суду розміру посадового окладу начальника управління методології. Позивач у суді позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Лантух Є.В. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що звільнення позивача було здійснено у відповідності до вимог законодавства про працю у зв'язку із грубим порушенням позивачем трудової дисципліни. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. 29.07.2013 [PERSON] прийнято на посаду начальника управління методології ПАТ «Терра Банк», а 12.05.2014 позивача звільнено з займаної посади за власним бажанням. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03.12.2014 позивача поновлено на посаді начальника управління методології ПАТ «Терра Банк», в зазначеній частині рішення набрало законної сили. Рішенням Апеляційного суду м. Києві від 07.04.2015 з ПАТ «Терра Банк» стягнуто на користь позивача 130393,12 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000 грн. моральної шкоди. На виконання вказаних рішень наказом ПАТ «Терра Банк» №74-ос від 05.05.2015 [PERSON] поновлено на посаді начальника управління методології з 12.05.2014 та встановлено робоче місце за адресою: м. Київ, вул. Жмеринська, буд. 26. Того ж дня [PERSON] повідомлено про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України не раніше ніж за два місяці з дня вручення повідомлення, а також попереджено, що з 06.07.2015 по закінченню двох місяців з моменту вручення цього повідомлення їй пропонується посада архіваріуса відділу організації та контролю документообігу управління справами ПАТ «Терра Банк», про що свідчать відповідні повідомлення та попередження банку від 05.05.2015. 15.06.2015 позивач направила на адресу відповідача поштовим відправленням заяву від 12.06.2015 про звільнення її за власним бажанням у зв'язку із порушенням роботодавцем законодавства України про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Наказом ПАТ «Терра Банк» № 92-ос від 06.07.2015 [PERSON] на підставі наказу №26 «Про зміну істотних умов праці» від 05.05.2015 переведено на посаду архіваріуса відділу організації та контролю документообігу управління справами ПАТ «Терра Банк», встановлено їй неповний робочий час - 2 години на тиждень. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2015, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.02.2016, зокрема, визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Терра Банк» № 92-ос від 06.07.2015 «Про зміну істотних умов праці [PERSON].», та зобов'язано ПАТ «Терра Банк» внести відповідний запис до трудової книжки позивача про скасування переведення [PERSON], начальника управління методології, на посаду архіваріуса відділу організації та контролю документообігу управління справами. На виконання вказаного рішення, наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» було скасовано дію наказу № 92-ос від 06.07.2015 та поновлено позивача на посаді начальника управління методології з 06.07.2015, про що 16.02.2016 внесено відповідний запис до трудової книжки позивача. У період з 16.02.2016 по 26.02.2016 [PERSON] була відсутня на робочому місці, про що свідчать витяг з табелю обліку використання робочого часу ПАТ «Терра Банк» та акт від 26.02.2016, складений працівниками банку. Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Терра Банк» №12-ос від 04.03.2016 позивача 26.02.2016 було звільнено з посади начальника управління методології у зв'язку із прогулом без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За приписами статті 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. У відповідності до положень ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Судом встановлено, що після поновлення позивача на роботі (05.05.2015) остання фактично відпрацювала три дні з 06.05.2015 по 08.05.2015, після чого на робочому місці не з'являлась. Такі обставини встановлені рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2015 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.02.2016, які набрали законної сили (т. 2, а.с. 56-60), та в силу вимог статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягають. Також, як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалося сторонами, у період з 13.07.2015 по 26.02.2016 позивач була відсутня на роботі. З метою отримання пояснень щодо відсутності позивача на роботі відповідач 16.02.2016 направив на її адресу лист, в якому просив повідомити при причини її відсутності у період з 13.07.2015 по 16.02.2016. Листом від 25.02.2016 позивач надала відповідь, в якій зазначила, що вважає протизаконним направлення відповідачем такого листа, оскільки з 26.05.2015 вона має бути звільнена на підставі заяви про звільнення за власним бажанням (ч. 3 ст. 38 КЗпП України) від 12.06.2015. Однак, такі твердження позивача не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Згідно із ч. 1 ст. 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У період з 24.11.2017 по 04.12.2017 Головним управлінням Держпраці у Київській області здійснювалась перевірка щодо дотримання трудового законодавства України ПАТ «Терра Банк» у правовідносинах з [PERSON] За результатами перевірки складено Акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 26-611/1285, відповідно до якого порушень ПАТ «Терра Банк» вимог законодавства не виявлено. Із зазначеного випливає, що у ПАТ «Терра Банк» були відсутні підстави для звільнення позивача з посади за ч. 3 ст. 38 КЗпП України. До того ж такі обставини встановлені ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10.02.2016 у справі №22-ц-796/1454/16р. 26.02.2016 відповідачем були направлені чергові листи з метою отримання пояснень позивача щодо її відсутності на роботі у період з 16.02.2016 по 26.02.2016. У відповідь на запити банку позивач направила лист, однак жодних пояснень щодо причини своєї відсутності на роботі у ньому не зазначила. Крім того, не надано таких пояснень позивачем і під час розгляду даної справи в суді. Відтак, суд доходить висновку, що позивач систематично була відсутня на роботі без поважних причин, чим грубо порушила трудову дисципліну, а отже звільнення її відбулося з дотриманням норм закону на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, підстав для зміни формулювання причини звільнення судом не встановлено. Окрім іншого, позивач також посилалася на те, що при звільненні відповідачем не було проведено повного розрахунку з нею, зокрема, в частині оплати компенсації невикористаної відпустки, а також на невідповідність сум відшкодування за листками непрацездатності, які мали бути виплачені позивачу протягом 2015 року. Згідно статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП. Як вбачається з матеріалів справи, при звільненні позивачу було компенсовано за 2015 рік 10 днів соціальної, додаткової відпустки (як жінці, що працює та має двох дітей віком до 15 років) по яких була нарахована (2529,90 грн.) та виплачена (2036,57 грн.) компенсація при звільненні. При цьому, як зазначалося судом вище, з липня 2015 року позивач не з'являлася на роботі та не виконувала свої трудові обов'язки, а отже за час прогулу у позивача відсутнє право на нарахування щорічної основної відпустки, тому такі вимоги позивача є безпідставними. Також, як вбачається з листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві від 15.06.2018, позивачу нараховані наступні суми матеріального забезпечення по листкам непрацездатності: -№ 482152 за період з 12.05.2015 по 20.05.2015 у сумі 5827,57 грн. за 7 робочих днів, в тому числі за рахунок коштів Фонду у сумі 2497,53 грн. за 3 робочі дні; -№ 824588 за період з 21.05.2015 по 05.06.2015 у сумі 9157,61 грн. за 11 робочих днів, в тому числі за рахунок коштів Фонду у сумі 6660,08 грн. за 8 робочих днів; -№ 482232 за період з 15.06.2015 по 22.06.2015 у сумі 4762,08 грн. за 6 робочих днів, в тому числі за рахунок коштів Фонду у сумі 792,63 грн. за 1 робочий день; -№ 825580 за період з 30.06.2015 по 06.07.2015 у сумі 3953,15 грн. за 5 робочих днів, в тому числі за рахунок Фонду у сумі 792,63 грн. за 1 робочий день. Відповідач здійснив нарахування та виплату [PERSON] зазначених сум, що підтверджується відповідними лікарняними листами. Таким чином, твердження позивача щодо їх невідповідності спростовуються матеріалами справи. За таких обставин, враховуючи що звільнення позивача було здійснено у відповідності до норм чинного законодавства про працю, позивачу видано трудову книжку та здійснено усі необхідні виплати, підстави для задоволення позову відсутні. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що в діях відповідача по відношенню до [PERSON] наявні ознаки дискримінації, оскільки останньою не наведено фактичних даних, які б підтверджували, що дискримінація мала місце. З викладеного,

Outcome: dismissed