Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають спільну дитину, під час шлюбу придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Зазначає про неможливість вирішення даного спору в добровільному порядку. Просить поділити майно подружжя, визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Також просить стягнути з [PERSON] на її користь 600000,00грн. - вартість ? частини сумісного майна подружжя: квартири [ADDRESS]. Крім того просить, після сплати позивачу відповідачем ? частину вартості за спірну квартиру, дану квартиру залишити у власності відповідача. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав зазначених в позовній заяві, просили позов задовольнити. В судових дебатах представник позивача просила визнати за позивачем право власності на ? частину спірної квартири, письмових клопотань про зменшення позовних вимог після початку розгляду справи по суті з її боку не подавалось. Представник відповідача в судовому засіданні не визнала позовні вимоги, просила відмовити в їх задоволенні. Пояснила, що квартира придбана в кредит, є іпотечним майном, тому її неможливо поділити. Представник третьої особи в судове засіданні не з'явився, через канцелярію суду отримано письмові заперечення, в яких представник третьої особи просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши осіб, що беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.03.2008 року, що вбачається з свідоцтва про одруження серія [NUMBER]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 11.08.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що вбачається з свідоцтва про народження серія [NUMBER]. Відповідно до витягу про право власності на нерухоме майно від 29.04.2008 року - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.04.2008 року №ВКК 469137. Між [PERSON] та третьою особою був укладений 29.04.2008 року договір про надання споживчого кредиту №11338324000. Між третьою особою та відповідачем 29.04.2008 року укладено іпотечний договір в рахунок забезпечення зобов'язань по зазначеному договору, предмет договору - квартира [ADDRESS]. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 29.04.2008 року, позивач надала згоду своєму чоловікові - [PERSON] на укладення кредитних договорів та передачу зазначеної квартири в іпотеку. Згідно із договором поруки №11338324000-п від 29.04.2008 року [PERSON] є поручителем по зобов'язанням [PERSON] по договору кредиту від 29.04.2008 року. На підставі наведеного встановлено, що квартира [ADDRESS] придбана під час шлюбу, тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що узгоджується із ст. ст. 60, 61 СК України. Відповідно до ст. 68 ч. 1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. У відповідності із ст. 70 ч. 1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд не бере до уваги твердження представника позивача про неможливість задоволення позовних вимог в частині позовних про визнання права власності за кожною стороною окремо з посиланням на знаходження квартири в іпотеці у третьої особи, оскільки виходячи з того, що боржником за кредитним договором від 29.04.2008 року є [PERSON], а поручителем є [PERSON], відповідно обсяг відповідальності сторін за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором не буде змінено. Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині поділу майна - квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню, та за сторонами необхідно визнати право власності на спірну квартиру по ? частині за кожним. Наведене також узгоджується із роз'ясненнями у п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так належних та допустимих доказів в обґрунтування інших позовних вимог з боку позивача суду не надано. У зв'язку із чим, всі інші позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: partial