Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, який згодом уточнила (а.с.23), в якому просить розірвати шлюб зареєстрований 12.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 318 та стягнути аліменти з відповідача на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі щомісячно у розмірі 1500 грн. на кожну литину до досягнення ними повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму. Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 12.11.2013 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, на протязі спільного життя вони виявили, що у них різні характери та погляди на сімейне життя, шлюб носить формальний характер. Майнового спору між сторонами немає. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Через скрутне фінансове становище та через те, що відповідач відмовляється у добровільному порядку надавати допомогу, позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивач не з`явилась, але надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність та позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, з позовними вимогами згоден. Згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Судом, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. \~\~ Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , зареєстрованого 12.11.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 318, сторони уклали шлюб 12.11.2013 року (а.с. 5). Від даного шлюбу сторони мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.01.2012 року та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.06.2016 року (а.с. 11, 12). Згідно вказаних вище свідоцтв про народження, [PERSON] є батьком [PERSON] , [PERSON] . На підставі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили та спільного господарства не ведуть, а також той факт, що чоловік і жінка або обоє, мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181\~СК України \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [PERSON] та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, суд враховує бажання відповідача надавати допомогу своїм дітям, тому суд переконаний, що \~відповідач в змозі сплачувати аліменти на дітей і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1500 грн. на кожну дитину, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін. На підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно\~ ст. 141\~ ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі за вимогу про стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного й

Outcome: approved