Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

позивач звернулвся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав'єрс Груп» про стягнення боргу за договором поруки в частині 500 гривень. Мотивував свої вимоги тим, що 28 грудня 2012 року [PERSON] було складено письмову розписку про отримання ним 56000 доларів США. 22 січня 2013 року між між [PERSON] та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав'єрс Груп» було укладено договір поруки № 22/01-П, відповідно до якого ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав'єрс Груп», як поручитель взяв на себе зобов'язання солідарно в обсязі 500 гривень відповідати перед [PERSON], як кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов'язань за розпискою від 28 грудня 2012 року. Позивач вказує, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором поруки № 22/01-П від 22 січня 2013 року, а тому він звернувся до суду за захистом свого порушеного права. В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги позовної заяви та просила її задовольнити. Стягнути з відповідача ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав'єрс Груп» 500 гривень боргу та вирішити питання про судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить вручення судової повістки за адресою місцезнаходження. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав. Про причину неявки суд не повідомив. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з чим суд на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Відповідно до договору поруки № 22/01-П від 22 січня 2013 року, ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав'єрс Груп», як поручитель взяв на себе зобов'язання солідарно в обсязі 500 гривень відповідати перед [PERSON], як кредитором за виконання боржником [PERSON] зобов'язань за розпискою від 28 грудня 2012 року. Відповідно до п. 2.1 договору поруки № 22/01-П від 22 січня 2013 року, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язання боржником, згідно основного зобов'язання в обсязі 500 гривень, всім належним йому на праві власності майном, майновими правами, цінними паперами, грошовими коштами. Відповідно до п. 3.1 договору поруки № 22/01-П від 22 січня 2013 року, у разі порушення(невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основним зобов'язанням, що передбачений п. 1.1 цього договору, кредитор звертається з вимогою до боржника про виконання цього обов'язку. Відповідно до п. 3.2 договору поруки № 22/01-П від 22 січня 2013 року, якщо боржник не виконає вимогу кредитора, передбачену в п. 3.1 цього договору, протягом 2 календарних днів або виконає її частково, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору суму вказану у п. 2.1 в строк 2 календарних днів в готівковій або безготівковій формі. Позивачем не надано суду доказів того, що ним було здійснено вимогу до боржника, а той в свою чергу не виконав таку протягом 2 календарних днів. Оскільки умовами договору поруки № 22/01-П від 22 січня 2013 року чітко визначено порядок виконання зобов'язання за ним, суд проаналізувавши умови такого, вважає, що в конкретному випадку право позивача не порушено, оскільки у останнього не настало право вимоги до відповідача ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав'єрс Груп». Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову повністю. Питання розподілу судових витрат вирішити в порядку ст.ст. 84, 88 ЦПК України.

Outcome: dismissed