Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору дарування квартири від 23 квітня 1997 року належить квартира [ADDRESS] (раніше Артемівськ) Донецької області. У її квартирі з її відома та з її згоди був зареєстрований її чоловік [PERSON] Наразі шлюб між ними розірваний. З серпня 2015 року шлюбні відносини між ними припинені, чоловік переїхав на інше місце проживання, так як створив нову сімю. Наявність реєстрації відповідача в її квартири практично позбавляє її можливості використовувати дане приміщення для здійснення тих цілей, для чого була придбана квартира, а саме для особистого проживання і проживання членів її сімї. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує, просить позов задовольнити. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився, тому відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Суд дослідивши письмові матеріали цивільної справи вважає, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню на підставі наступного: Судом встановлено, що згідно копії договору дарування квартири від 23 квітня 1997 року (а.с.7) [PERSON] подарували квартиру №[ADDRESS] в м. артемівську (нині Бахмут) Донецької області. Відповідно до довідки про склад сімї (а.с.5) відповідач прописаний за адресою: Донецька область, м. Бахмут, вул. Ювілейна, 85/49. Згідно акту від 05 лютого 2018 року (а.с.6) [PERSON] фактично не проживає за адресою: [INFO], з серпня 2015 року по теперішній час. Згідно зі ст. 64 ЖК Української РСР член сімї наймача має такі ж права у тому числі право користування житловою площею, як і наймач, членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ч. 1ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідача у вищезазначеній квартирі понад рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а відповідач не надав суду доказів того, що перестав користуватися квартирою з поважних причин та має право на збереження за ним права користування цим житловим приміщенням, суд вважає, що за відповідачем не може бути збережено право користування житловим приміщенням. Суд встановив, що позивач є власником квартири №[ADDRESS], відповідач квартиру звільнив добровільно та не проживає в ній з 2015 року. Наявність реєстрації у квартирі відповідача порушує право власності позивача, а саме позбавляє її права розпоряджатись власною квартирою на свій розсуд та перешкоджає їй у отриманні державної компенсації (субсидії) на жилого-комунальні послуги, а тому з урахуванням аналізу наданих доказів суд вважає позовні вимоги про визнання втративши право відповідачів користування житловим приміщенням, обґрунтованими та вважає необхідним цей позов задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати стягнути з відповідача на користь позивача 704, 80 грн. На підставі викладеного, ст.ст.64 ЖК Української РСР, ст. 317, 321, 391 405 ЦК України,

Outcome: approved