Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу по по договору позики згідно розписки від 26.06.2016 оку в сумі 18312 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 26.06.2016 року укладено договір позики між [PERSON] та [PERSON] , якою було отримано 700 доларів США в борг та зобов`язалась повернути їх за першої вимоги, що підтверджується розпискою. Вказується, що 15.05.2019 року зверталась з вимогою до відповідача про повернення коштів станом на день направлення звернення, що складає 18132 грн, відповідачем її проігноровано, тому просить стягнути вказану суму боргу та сплачений судовий збір в сумі 768,40 грн. В судове засідання представником позивача надано клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримку позовних вимог . Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлено рекомендованими листами (а. с. 25,33 ), поважні причини неявки суду не повідомлено. Згідно ст. 223 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Судом встановлено наступні факти. Судом встановлено, що 26.06.2016року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики , відповідно до якого відповідачем отримано 700 доларів США , які остання зобов`язалась повернути за першої вимоги. На підтвердження укладення договору відповідач надала розписку , оригінал якої надано суду . 15.05.2019 року позивач звернулась з вимогою про повернення коштів станом на день направлення звернення їх розмір склав 18132 грн. (а.с.10). Свої зобов`язання, щодо повернення боргу відповідач не виконала і кошти не повернула. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином. Діючим законодавством, зокрема ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначений родовими ознаками. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Верховний Суд України, який у своїй Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики зазначив, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю, відповідачем не виконані взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору позики коштів , розмір заборгованості, умови повернення коштів чітко визначені сторонами та закріплені у вказаній розписці. Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно ст. ст.134,142 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 768,40 грн судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved