Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивачі 15.11.2019 року звернулися до суду з вищевказаним позовом та просять визнати за кожним з них право на 1/2 земельної частки (паю) розміром 2,80 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КАТП «Щирецьке» смт. Щирець, Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] помер їх батько - [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якого увійшло право на земельну частку пай. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] не розпорядився, а тому спадкування його майна відбувається за законом почергово. Позивачі являються єдиними спадкоємцями майна померлого, які прийняли спадщину, оскільки до дня смерті батька проживали разом з ним, однак не в змозі зареєструвати свої спадкові права в нотаріальному порядку оскільки батько за життя не зареєстрував свого права у встановленому законом порядку, а оригінал сертифікату на земельну частку пай, який виданий на ім`я батька після його смерті був втрачений. З цих підстав просять позов задовольнити. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують та просять такі задовольнити, судові витрати просять залишити за ними. Представник відповідача - Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: копію паспорта громадянина України [PERSON] ; свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видане повторно 11.08.1997 року; свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 22.04.1963 року; копію паспорта громадянина України [PERSON] ; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 24.02.1997 року; свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 19.08.2008 року; свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 19.08.2008 року; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.05.1987 року; копію сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН№ 463417 який виданий 28.05.2019 року; Інформаційну довідку про розмір земельної частки (паю) № 4679 від 03.06.2019 року; довідку Гуменецького старостинського округу №304 від 11.06.2019 року; довідку Гуменецького старостинського округу № 259 від 03.06.2019 року; заяву відповідача про визнання заявлених позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачами у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликаються позивачі у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ними позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивачі являються єдиними спадкоємцями першої черги за законом та у встановлений строк вступли в управління та володіння спадковим майном, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті спадкодавця; те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачами позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved