Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за договором позики в розмірі 135000,00 гривень та 3000 доларів США. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 01 серпня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 80000,00 гривень та 3000 доларів США зі строком повернення до 01 січня 2014 року. Повторно 09 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 35000,00 гривень зі строком повернення до 09 грудня 2013 року. Крім того, 01 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передала відповідачу грошові кошти у розмірі 20000,00 гривень зі строком повернення до 01 лютого 2014 року. На підтвердження отримання вказаних сум позики відповідач надала розписки про отримання від позивача сум у розмірі 80000,00 гривень, 3000 доларів США, 35000,00 гривень та 20000,00 гривень. Після закінчення строку вказаного у розписках, відповідач борг не повернула, тому позивач звернулася до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача сум боргу у загальному розмірі 135000,00 гривень та 3000 доларів США. Представник позивача - [PERSON], яка діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності в судове засідання не з'явилася, подала суду заяву, вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, також просила розглядати справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщалася належним чином, тому суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив про заочний розгляд справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши надані докази встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 01 серпня 2013 року укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 80000,00 гривень та 3000 доларів США на строк до 01 січня 2014 року. 09 вересня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 35000,00 гривень на строк до 09 грудня 2013 року. 01 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу грошові кошти у розмірі 20000,00 гривень на строк до 01 лютого 2014 року. На підтвердження отримання вказаних сум позики відповідач надала розписки про отримання від позивача сум у розмірі 80000,00 гривень, 3000 доларів США, 35000,00 гривень та 20000,00 гривень, які зобов'язалася повернути позивачу в строк до 01 січня 2014 року, 09 грудня 2013 року, 01 лютого 2014 року відповідно, але у строки встановлені договорами позики суми позик не повернула. З урахуванням вищевикладеного загальна сума боргу складає 135000,00 гривень та 3000 доларів США. Також позивачем суду надано: копія паспорта громадянина України та пенсійного посвідчення [NUMBER], посвідчення ветерана війни серії [NUMBER] на своє ім'я; копія паспорта громадянина України на ім'я відповідача; довідка з місця проживання про склад сім'ї та прописку № 96, що видана 15 січня 2016 року Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» дільниця № 14 на ім'я [PERSON] За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст. 1047 ЦК України, визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, за ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач свої зобов'язання щодо повернення грошових коштів у встановлений строк не виконала, тому сума боргу у виді позичених коштів у розмірі 135000,00 гривень (135000,00=80000,00+35000,00+20000,00) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку. Стосовно вимог позивача про примусове стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 3000 доларів США за договором позики від 01 серпня 2013 року, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно ч. 3 зазначеної статті, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня, тому сума боргу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у національній валюті України. Відповідно до офіційного курсу валют, встановленого Національним Банком України станом на 01 серпня 2013 року, еквівалент 100 доларів США складає 799,3000 гривень. Таким чином, сума заборгованості у розмірі 3000 доларів США, підлягає стягненню з відповідача у гривневому еквіваленті, що складає 23979,00 гривень. Таким чином, суд, частково задовольняє вимоги позивача та стягує з відповідача на користь позивача у примусовому порядку суму боргу в загальному розмірі 158979,00 гривень (158979,00 гривень = 135000,00 гривень (загальна сума боргу 135000,00 гривень = 80000,00 + 35000,00 гривень + 20000,00 гривень) + 23979,00 гривень (еквівалент 3000 доларів США за курсом Національного банку України станом на 01 серпня 2013 року). На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави, оскільки позивач як інвалід другої групи на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору.

Outcome: partial