Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 124264,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та відповідачем було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого [PERSON] надав їй розписку, яка підтверджує передачу нею грошових коштів у розмірі 10000 доларів США, що на час укладення договору становило 79900,00 грн. Грошові кошти були надані [PERSON] у доларах США. Однією з умов укладення договору позики є повернення коштів двома частинами у гривнях по курсу НБУ станом на час повернення часток суми позики. Розпискою передбачено зобов»язання [PERSON] повернути суму позики двома частками по 5000 доларів США за умови продажу об»єкту нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і яка станом на 27 серпня 2013 року належала на праві приватної власності їй та відповідачеві [PERSON], повернути суму позики у розмірі 5000 доларів США за умови набуття права власності [PERSON] на інший об»єкт нерухомого майна. 28 серпня 2013 року вона та [PERSON] здійснили продаж належної їм квартири за адресою: [ADDRESS], тобто настала одна з умов, передбачених розпискою. На виконання умов договору позики та умов, зазначених у розписці від 27 серпня 2013 року, [PERSON] повернув їй частину суми позики у розмірі 5000 доларів США. Восени 2013 року їй стало відомо, що [PERSON] придбав у власність нерухоме майно, тобто настала друга з умов повернення частки суми позики. У січні 2017 року вона звернулася до [PERSON] з проханням повернути кошти, однак на її вимогу та неодноразові звернення частина суми позики - 5000 доларів США до дотеперішнього часу їй не повернута, у зв»язку з чим вона звернулася до суду з позовною заявою. Позивач та її представник у судовому засіданні на задоволенні позову наполягали. При цьому пояснили, що в день укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] вона передала відповідачеві [PERSON] 10000 доларів США, згодом він повернув частину позики - 5000 доларів США, другу частину не повернув і ухиляється від її повернення. Вважають, що оскільки відповідач придбав нерухомість, настав строк повернення позики. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовну заяву не визнали і пояснили, що грошові кошти від позивача відповідач не отримував. 22 серпня 2013 року ним (відповідачем), [PERSON] та [PERSON] була продана квартира [ADDRESS]. Після укладення договору купівлі-продажу він передав [PERSON] еквівалент 5000 доларів США, за її частку. Вказав, що перший та останній рядки у розписці написано почерком, схожим на його, але при яких обставинах, пояснити не може. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до розписки від 27.08.2013 року [PERSON] гарантує передачу п»яти тисяч доларів США [PERSON] у зв»язку з продажем належної їм квартири [ADDRESS], зобов»язується сплатити у разі набуття нерухомого майна на його ім»я (а.с. 15). Позивач у судовому засіданні стверджувала, що вона надала у борг відповідачеві 10000 доларів США, 5000 доларів США повернуто, а решту суми відповідач зобов»язався повернути після придбання ним нерухомості. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта [PERSON] на праві приватної власності належить зокрема житловий будинок по вул. Петровського (Остапа Вишні, 95), на підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2013 року (а.с. 83-86) Як пояснив у судовому засіданні відповідач, вказаний житловий будинок він придбав після продажу вищевказаної квартири в м. Одесі. У судовому засіданні було встановлено, що текст розписки написаний позивачем, що вона підтвердила у судовому засіданні. Перший та останній рядки розписки, як вона пояснила, написані відповідачем. 22 серпня 2013 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали у власність, а [PERSON], [PERSON] прийняли у власність квартиру [ADDRESS], про що свідчить договір купівлі-продажу. Продаж здійснено за 394600 грн. (а.с. 103-104). Позивач у судовому засіданні стверджувала, що вказану квартиру було продано за 65000 доларів США, її частка становила 10000 доларів США, які вона і позичила відповідачеві, наполягала на тому, що договір позики був укладений в день продажу квартири, грошові кошти також були передані в цей же день. Вказані обставини у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається з договору купівлі-продажу, він був укладений 22 серпня 2013 року, в розписка датована 27 серпня 2013 року. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, № 6-63цс13, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Наявність оригіналу розписки та визначення сторонами в цьому договорі формулювання про гарантування відповідачем передачі 10000 доларів США не є достатніми доказами отримання відповідачем цієї суми позики, оскільки саме факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою позичальника (ч.2 ст. 1047 ЦК України), що узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України (справа №6-79/цс/14). Оскільки у судовому засіданні не було встановлено, що позивачка передала у позику відповідачеві 10000 доларів США, тобто відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують наявність у відповідача боргових зобов»язань перед позивачем, суд вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed