Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання сина разом з матір`ю, вказавши в позові, що 28.08.2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] . З серпня 2017 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Син сторін залишився проживати разом з матір`ю, але юридично місце проживання дитини не визначено, тому позивач просить суд в інтересах дитини, визначити місце проживання сина разом з матір`ю, [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явилася, направила до суду заяву з проханням слухати справу в її відстуністі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник третьої особи Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у судове засідання не з`явилася, направили до суду висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази наявні у матеріалах справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до\~ст. 150 Сімейного Кодексу України\~батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно\~ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як за волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Така правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 12.04.2017 (справа № 6-15цс17). Відповідно до ст. 161 СК України, при вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той ізбатьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27.02.1991 р. яка в розумінні Сімейного кодексу є частиною національного законодавства України передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 9 вказаної конвенції, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм про шлюб і сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те з ким із них залишиться дитина, суд виходячи з рівності прав та обов`язків батька і матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків приділяє більш уваги і турботи дитині, вік дитини і схильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, враховуючи, що перевага у матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Судом встановлено, що 28.08.2009 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 399. [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його народження серія [NUMBER] від 26.10.2010р. З серпня 2017 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Син сторін залишився проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , але юридично місце проживання дитини не визначено. \~ \~ \~ \~Відповідно до Висновку № 05/01-27/1230 від 11.09.2020р. районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved