Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернулася з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого покликалася на те, що 14.01.2014р. відповідач [PERSON] отримав від неї позику в сумі 8034 доларів США що станом на 29.07.2014р. становить 95283,24грн., які зобов'язувався повернути, про що написав відповідну розписку. Грошові кошти були передані у момент підписання розписки. Однак борг [PERSON] не повернув. На неодноразові її звернення та прохання про добровільну сплату боргу відповідач не реагує. З метою врегулювання спору вона направила претензію з вимогою виконання зобов'язання щодо повернення коштів до 20.07.2014р., проте відповідач не реагував. Тому просила суд стягнути з відповідача суму позики, а також судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилася, однак подала заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Тому суд, враховуючи думку представника позивача, яка не заперечила проти вирішення справи за відсутності відповідача, розглянув справу за відсутності останнього та ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів, дослідивши які суд вважає наступне. Згідно з ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що між сторонами 14.01.2014р. укладено договір позики, що підтверджується письмовою розпискою (а.с.44), згідно якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримав позику в сумі 8034 доларів США, яку відповідач зобов'язався повернути. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання - ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтується на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів того, що [PERSON] борг повернуто вчасно відповідачем суду не подано, як і не подано належних доказів, які б спростували сам факт отримання відповідачем позики у позивача та написання відповідної розписки. Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача суми боргу є обґрунтованими, тому позов слід задоволити. Судові витрати суд розподілив відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved