Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь кошти за договором банківського вкладу у розмірі 20000 доларів США (двадцять тисяч доларів США) (що за курсом Національного банку України становить - 232934,00 гривні 00 копійок). В обґрунтування позову зазначила, що 16.02.2013 між нею та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) «Ваш стабільний» №2630/38/107175. Відповідно до договору датою повернення вкладу є 16.08.2013. Однак відповідач порушив свої зобов'язання не повернувши позивачу грошові кошти достроково, відповідно до умов договору. В подальшому представник позивача подав уточнену позовну заву, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача кошти за договором банківського вкладу у розмірі 14665,82 доларів США (двадцять тисяч доларів США) (що за курсом Національного банку України становить - 189922 гривні 37 копійок), а також витрати на правову допомогу у розмірі 100000 грн. Представник позивача зазначив, що 28.05.2014 року, 29.05.2014 року, 30.05.2014 року, 02.06.2014 року з депозитного рахунку позивача було перераховано грошові кошти на загальну суму 5010 дол. США на інший депозитний рахунок. Крім того, відповідно до Додаткової угоди № 1 до Договору № 13/05-2014/2 про надання юридичної та правової допомоги, укладеного між позивачем та [PERSON] гонорар за ведення судової справи по стягненню грошових коштів складає 10 000грн. В судове засідання позивач та її представник не з'явилися, надавши до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у їх відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Таким чином, суд, врахувавши письмову заяву позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в силу яких одна особа (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, як то: передати майно, виконати роботу, сплатити гроші тощо або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст.ст.525, 526, 527, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що і надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст.ст.1060, 1061 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу або на умовах повернення вкладу після закінчення терміну, встановленого договором, з виплатою вкладникові процентів на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Судом встановлено, що 16.02.2013 між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/38/107175. Відповідно до умов договору відповідач прийняв від позивача грошові кошти у розмірі 20000 доларів США на строк з 16.02.2013 по 16.08.2013 зі сплатою процентів з користування грошовими коштами - 9,1% річних. Відповідно до норм ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Встановлено, що позивач (вкладник) виконала свої зобов'язання за договором в повному обсязі та передала відповідачу грошові кошти, що підтверджується квитанцією про здійснення касової операції від 16.02.2013 та квитанцією від 08.04.2013. В свою чергу відповідач ПАТ «Міський комерційний банк» за зверненням позивача про повернення їй суми банківського вкладу достроково, відповідно до умов дострокового розірвання договору, свої зобов'язання за договором належним чином не виконав. При цьому, відповідно до виписки по депозитному рахунку, виданої 11.06.2014 року ПАТ «Міський комерційний банк», 28.05.2014 року, 29.05.2014 року, 30.05.2014 року, 02.06.2014 року з депозитного рахунку [PERSON] № [NUMBER] було перераховано грошові кошти на загальну суму 5010 дол. США на інший депозитний рахунок № [NUMBER]. За таких обставин, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому у відповідача за договором строкового банківського вкладу №2630/38/107175 від 16.02.2013 рахується заборгованість на загальну суму 20000,00 доларів США. Згідно зі ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором строкового банківського вкладу №2630/38/107175 від 16.02.2013 в розмірі 20000,00 доларів США. Представник позивача також просив стягнути з відповідачів на користь позивача 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1. ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, також, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, аналізуючи норми законодавства, враховуючи, що позивачем не надано квитанцію, яка підтверджує суму витрат на правову допомогу, суд вважає що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 1899,82 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved