Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернулася із зазначеною заявою і просила суд, винести рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0400 га розташовану в [ADDRESS]. В судове засіданні сторони не з'явилися. До суду надійшла заява позивача про розгляд справи у її відсутність. Позов підтримує повністю. Голова сільської ради також надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позов визнає повністю. Судом вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін. Судом були встановлені наступні факти і відповідно ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину позивача володіє частиною житлового будинку в [ADDRESS] (а.с.16), який прийняла у спадщину після померлого чоловіка. В свою чергу, дане спадкове майно померлий чоловік отримав в дар від свої матері (а.с.8) Однак, правовстановлюючого документу на земельну ділянку, на якій розташований будинок, позивач не має. Рішенням сесії виконкому Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області, частина даної земельної ділянки, а саме: 0,0400 га була передана позивачу для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] (а.с.13). Однак, оформити належним чином правовстановлюючий документ на частину земельної ділянки, яку позивачу передану сільською радою у власність, не представляється можливим. В зв'язку з чим, позивач вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Зокрема, матеріали справи містять рішення з Державного реєстру, про відсутність обмежень на земельну ділянку на яку позивач просить визнати за нею право власності (а.с.32,33). Стосовно позовної вимоги про скасування державного акту виданого на ім'я [PERSON], суд встановив наступне. Позивачем оригінал державного акту, суду наданий не був, матеріали справи, містять лише копію державного акту (а.с.18). Крім того, позивачем не доведенні наявність підстави для скасування даного державного акту. Отже, жодних підстав для його скасування, суд не вбачає. Зазначені правовідносини врегульовані наступними нормативними актами. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 1 . 2 ст. 120 ЗК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку (ст. 153 ЗК України). Аналіз вищезазначених норм та обставин справи, приводить до висновку, що позивач є фактичним власником спірної земельної ділянки, але отримати оригінал державного акту на своє їм'я вона не може, хоча на будинок, який розташований на даній земельній ділянці, право власності за позивачем зареєстровано, і як наслідок позивач має право на дану земельну ділянку відповідно ч. 1 ч. 2 ст. 120 Земельного Кодексу України. Стосовно державного акту виданого на ім'я [PERSON], суд не вбачає підстав для його скасування, оскільки жодних обґрунтувань даної вимоги, позивачем суду не надано. Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. В частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0400 га за вищевказаною адресою, суд задовольняє. В задоволені позовної вимоги про скасування державного акту, суд відмовляє, як таку, що немає підстав для її задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial