Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 25.08.2005 року зареєструвала свій шлюб з [PERSON]. Від даного шлюбу дітей немає. Під час спільного проживання виникали сварки, внаслідок чого кожний мав різні погляди на сімейне життя, на обовязки дружини та чоловіка та спільне вирішення питань сімї в результаті чого склалися неприязні відносини. На даний час не підтримують жодних подружніх стосунків, фактично сімя розпалася, шлюб існує лише формально. Просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], який зареєстрований 25.08.2005 року Управлінням РАГС адміністрації міста Сургут Хантимансійського автономного округу Югри Тюменської області, Росія; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання сторони не зявилися, є належним чином повідомлені. Позивач надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, повідомивши, що на даний час не підтримують жодніх подружніх стосунків, фактично сімя розпалася, шлюб існує лише формально, вважає, що за вищезазначених обставин, немає сенсу продовжувати подружні відносини. Представник відповідача адвокат [PERSON] надала заяву про слухання справи без її участі, та участі відповідача, просить позовні вимоги задовольнити. Суд, врахувавши думку позивача, представника відповідача, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO], позивач у справі, і [PERSON], [INFO], відповідач у справі, являються громадянами [PERSON] Федерації, та мають безстрокову посвідку на постійне проживання в Україні. Згідно ч.2 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за №24-754/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», джерела правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна. Загальні засади регулювання правовідносин з іноземним елементом встановлені Конституцією України, статті якої гарантують забезпечення, охорону і захист прав і свобод людини. У статті 26 Конституції України закріплено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обовязки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією України, законами чи міжнародними договорами України. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається у попередньому засіданні відповідно до статті 76 ЗУ «Про міжнародне приватне право», відповідно до якої суди можуть приймають до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом. Отже, з урахуванням наведеного вище, суд, приймає до розгляду матеріали даної цивільної справи, де сторонами є іноземці, та розглядає позовну вимогу про розірвання шлюбу із застосування українського законодавства. Згідно ст.110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, і вразі неможливості примирення сторін відповідно до ст. ст. 111, 112 СК України розривається. Вбачається, що 25.08.2005 року [PERSON], відповідач по справі, та [PERSON], позивач у справі, зареєстрували шлюб в управлінні РАГС адміністрації міста Сургут Хантимансійського автономного округу Югри Тюменської області, Росія, актовий запис №2004 /свідоцтво про укладення шлюб серія І-ПН №615130 від 25.08.2005 року/. Від даного шлюбу спільних дітей не встановлено. Подружжя з 2010 року проживає на території України, є зареєстрованим у [INFO], та має відповідно посвідку на постійне проживання, безстроково. На даний час подружжя спільно не проживає та не підтримує шлюбних відносин. Подальше збереження даної сімї неможливе так як миритися сторони не бажають, шлюб фактично розпався, і ніхто з подружжя не ставить питання про примирення, а суд не вбачає для цього підстав, бо проживання як подружжя, суперечить інтересам сторін. Отже, виходячи із тих обставин, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків та не бажанням сторін до примирення, суд, вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу і приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач клопоче про відшкодування судових витрат. Отже, враховуючи те, що у звязку із розглядом справи в суді позивач, понесла судові витрати в розмірі 243,60грн., сплатила судовий збір, суд стягує вищенаведені витрати у повному обсязі, на користь позивача, так як, вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільним процесуальним законодавством України. Позов підтверджується даними: свідоцтва про укладення шлюбу, копіями: посвідок на постійне проживання та карток платників податків гр. [PERSON], гр. [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved