Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач звернулася з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON],[INFO], жителя [INFO] відносно дитини [PERSON], [INFO] Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 15 травня 2010 року між нею та відповідачем - [PERSON] органом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстровано шлюб за актовим записом №151. В шлюбі у них народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 травня 2013 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Малолітнього сина [PERSON] залишено на її вихованні та утриманні. По даний час син знаходиться на її утриманні та вона займається його вихованням. Відповідач участі у вихованні та утриманні сина не брав та не бере на даний час. У зв'язку з цим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 листопада 2012 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], однак відповідач аліментів не платить. У зв'язку з чим, утворилась значна заборгованість по стягненню аліментів, що згідно довідки відділу державної виконавчої служби станом на 01 січня 2015 року становить 8 200 грн. Відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2013 року [PERSON] жодного разу не навідувався до дитини та жодної участі в утриманні та вихованні дитини не приймав. Він не навідується до дитини, не цікавиться його життям, не брав і не бере жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, а також навіть не спілкується з дитиною. Відповідно до ч. 2,4 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також поважати дитину, однак в порушення цієї норми [PERSON] зовсім не дбає про дитину, не підтримує з нею ніякого зв'язку, жодним чином не проявляє турботи про стан здоров'я свого сина, не бере жодної педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина, більше того, своєю неврівноваженою поведінкою створює загрозу нормальному фізичному та духовному розвиткові дитини та її здоровю. Крім того, [PERSON] неодноразово висловлював бажання відмовитись від дитини, однак хотів, щоб вона йому заплатила за це значну суму грошових коштів. Також у 2014 році [PERSON] звернувся до Коломийського міськрайонного суду із позовом про виключення із актового запису про народження [PERSON] відомостей про батька, і тільки після того, як була проведена експертиза ДНК, [PERSON] звернувся до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 15.01.2015 року вказаний позов залишено без розгляду. Однак, навіть будучи вже переконаний, що це його син він не змінив свого ставлення до дитини та вказує, що експертиза ДНК є не точною. Таке відношення до дитини свідчить про те, що він не визнає свого сина та не буде його визнавати, а також, що він не виконує та не буде виконувати свої батьківські обов'язки. Враховуючи вищенаведене вважає, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання та утримання сина [PERSON], не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати-її до самостійного життя та праці. Доглядом та вихованням дитини займається тільки вона - його мати [PERSON]. Вони із сином, проживаємо однією сім'єю. Всі питання щодо його виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Син знаходиться на повному її утриманні, для його розвитку вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Вона піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готує його до самостійного життя. Саме вона, а не відповідач, виконую батьківські обов'язки щодо [PERSON], які закріплені в ст.ст. 150 та 180 Сімейного, кодексу України. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що коли дитині було два тижні вона з дитиною лежала у лікарні у м. Івано-Франківську, відповідач відвідав її тільки один раз, хоча мав можливість приїздити кожен день, за півтори місяці, що вони прожили разом він з дитиною прогулювався декілька раз, він не мав батьківських почуттів, вона з відповідачем розійшлися, коли дитині було півтори місяці, бо вона взнала про його факти зради. Відповідач поїхав у Італію до своєї мами, вона з ним спілкувалася по телефону, але він не цікавився дитиною. Сказав що залишається в Італії, але через два тижні повернувся, приходив до них додому. Один раз сидів з дитиною якій було пів року, пів години, сказав що його болить голова, поїхав додому. Через пів року 30 березня 2013 року він з своїм братом прийшов на день народження до дитини. Останній раз біля дитини він був у квітня 2015 року. До цього часу він тільки телефонував будучи пяним. Коли вона попросила надати дозвіл на виїзд дитини за кордон він сказав щоб вона йому за це заплатила гроші, вона доказів цьому немає. Він просив щоб вона відмовилась від аліментів. Вона сказала що відмовиться за умови, що він дасть дозвіл переписати дитину на своє прізвище, за що він захотів гроші в сумі 5000 євро. Після цього вона почала збирати документи на позбавлення батьківських прав. Це було в травні 2014 року. Вона йому тоді сказала що він не є батьком дитини, і він хотів провести ДНК аналіз, але вона відмовилася, оскільки він хотів щоб вона оплачувала за експертизу, і він звернувся з позовом про виключення відомостей про його батьківство. 30 листопада 2014 року проведена експертиза, і 13 січня був результат, який підтверджував що він є батьком, і він залишив свою позовну заяву без розгляду. У відповідача була заборгованість по аліментах, станом на 01.01.2015 року становила 8200 грн. і він 22 січня, після того, як працівники ДВС звернулися у міліцію почав частинами погашати заборгованість, та платити аліменти. На даний час заборгованість є, розміру вона не знає, але незначна. Відповідач приходив 01 квітня, стукав у двері, але вона не чула, і він передав подарунок сусідці [PERSON], іграшку, конфети, та 50 євро від бабусі. Після цього він телефонував декілька раз вночі та пяний, казав що він під будинком щоб вона відкривала двері, хоча її в той час і не було вдома. Вона йому 09 травня 2015 року поставила умову, щоб він приходив до дитини тверезий і вдень, і з того часу він більше не приходив і не телефонував. Вона подала з листопада 2012 року. Відносини з батьками були нормальні. Коли відповідач приїхав з Італії, то вона узнала ще про один факт зради. Вона йому сказала, що їй відомо а він сказав що йому необхідно мати запасний варіант. За час спільного проживання він її не забезпечував, а тому вона звернулася про стягнення аліментів. Вона не бажає давати права відповідачу залишатися батьком. Він може приходити до дитини, але з представниками служби у справах дітей, оскільки він телефонував пяний. Відповідач не зявлявся до дитини більше як два роки, не займається утриманням та вихованням дитини. Останній раз він був біля сина 30 березня 2013 року на дні народження сина. Представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити, та пояснив, що заборгованість по аліментах у розмірі 8200 насправді був меншою, оскільки відповідач оплачував але не предявляв квитанції у державну виконавчу службу. Щодо винності відповідача він заперечує, оскільки позивач кожного разу коли відповідач телефонував казала, що дитина у батьків, або знаходила інші надумані причини, і в такий спосіб чинила перешкоди у зустрічах з дитиною. Після 16 січня 2015 року йому відомо про два факти. Відповідач в органи опіки із заявами не звертався, так як намагався це врегулювати без примусу. З 30 вересня 2014 року по січень 2015 року відповідач не сплачував аліменти тому що був твердо переконаний що дитина не його. Переконання ґрунтувалося на її словах, та врахував свій графік роботи. У відповідача склалися дуже неприязні відносини з батьками позивачки з причини претензій батьків що він мало заробляє, та без запрошень та попереджень приходили у квартиру де вони спільно проживали, а тому коли позивач говорила що дитина у батьків він туди не йшов. Бездіяльність відповідача у вихованні дитини повязана з протиправною поведінкою позивачки. Факти телефонування у пяному вигляді та вимагання грошей нічим не підтверджені. На даний час відповідач перебуває за кордоном, оскільки йому відкрито робочу візу на пів року, після чого повернеться і буде займатися вихованням дитини, передає гроші сестрі, яка сплачує аліментів. Свідок [PERSON] пояснив, що син з позивачем деякий час, близько пів року, проживали з ними. Батьки позивача купили квартиру і почалися проблеми. Батьки позивача почали предявляти претензії що він мало заробляє. З дитиною йому не дозволяла бачитись позивач, він телефонував, а вона постійно говорила, що дитина в селі у батьків, куди він не їхав через неприязні стосунки. Про це йому відомо зі слів сина. Син ішов з подарком до дитини, і повернувшись сказав що його до дитини не пустила позивач, а подарок і гроші 50 євро він залишив сусідам. Син при ньому декілька раз близько 5 раз телефонував до позивачки з метою побачитись з дитиною, але дитина була у селі. Позивач після розлучення сказала сину по телефону що він не є батьком дитини. Син офіційно не працював. Працював неофіційно у барах м. Коломия, в Росії та Італії. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача, сторони одружилися по любові, до трьох місяців вони проживали з батьком, а потім переїхали на квартиру яку придбали батьки позивачки по вул. Костомарова. З того моменту через фінансову сторону у них почалися конфлікти та сварки. Дитина була бажана, вони дуже хотіли дитини. Вони вирішили, що [PERSON] поїде до мами в Італію на заробітки. Але оскільки в Італії він не знайшов роботу пробувши там 3 місяці то повернувся. Але у квартиру не міг зайти, так як замок був поміняний. Проти примирення були батьки позивачки. Вони декілька раз розмовляли і все ішло до примирення, але оскільки батьки були проти нього, то робили все що вони не помирилися, телефонували під час їхньої зустрічі і предявляли претензії чому вона з братом. Ігор хотів бачитись з дитино, позивач говорила, щоб він приїздив у село Марківка, де вона проживала з батьками, але він говорив, що не поїде в село, бо не знайде спільної мови з її батьками. Про це їй говорив відповідач. З цього приводу вона також спілкувалася по телефону з позивачем, це було значно більше 10 раз і просила, щоб коли вона з дитиною буде в м. Коломия вона повідомила. Але позивач була і не повідомляла, коли вона зустрічалася з позивачем і запитувала чого вона була в місті і не повідомила, то кожного разу були інші відговорки. Це повторювалося близько 10 раз. Коли дитині було більше року позивач запитувала відповідача чи він упевнений що це його дитина. На запитання чи вона так казала, вона це підтвердила. З того моменту це посіяло великий сумнів у відповідача і він став добиватися аналізу ДНК, і говорив що сам оплатить його проведення. До розлучення часто відповідач конфліктував з батьками позивачки, він за кожен випадок їй розказував, оскільки хотів виговоритися. На 1 рік він був у дитини і бачився з ним. На 2 роки він був на заробітках. На 3 роки позивач сказала що їх не буде вдома, але на наступний день в соціальних мережах появилася фотографія з дня народження дитини з якої вбачається що вона була вдома і не хотіла їх пускати. Вважає що сумнів був обґрунтований, оскільки позивач сама сказала що брат не батько дитини. Брат пояснив, що у пориві злості він сказав позивачці щоб вона дала гроші якщо вона хоче дозволу на виїзд за кордон. Він не дав дозвіл на виїзд за кордон тому що вона не хотіла проводити аналіз ДНК. Позивач сказала їй, що відповідач дзвонив до неї, і просила щоб вона сказала йому щоб він не дзвонив, за нічні дзвінки відповідача позивач їй нічого не говорила. Відповідач є дуже працелюбний у нього золоті руки. Він учився на кухаря, працював. Її брат дуже любить дитину, і він не хоче щоб його було позбавлено батьківських прав. Він хотів бачитись зі своєю дитиною. У брата робоча віза на пів року і він повернеться. Свідок [PERSON] пояснила, що вона бачила відповідача у м. Коломия по вул. Костомарова, 3 коли дитині було півтора місяці, а потім він поїхав за кордон, наступний раз у березні 2015 року після дня народження він стояв біля дверей і хотів побачитись з дитиною, стукав у двері, але телефон у неї був виключений, двері не відчиняла. На її запитання позивач пізніше пояснила, що була в душі і не чула що хтось стукав. Щоб за цих півтори місяці він гуляв з дитиною вона не бачила. За час поїздки позивачки на заробітки дитину вона залишала у селі у своїх батьків. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач не займається вихованням своєї дитини, оскільки не приходить до неї та не проявляє бажання побачити її, прийшов на 1 рік пробув годину і наступною маршруткою повернувся додому. Вона місяць тому говорила відповідачу щоб він дзвонив і позивач дитину привезе. Він відповів що не міг наважитись. Відповідач підтвердив факт зради. Прокурор просила позов задовольнити, оскільки відповідач ухилявся від виконання батьківських обовязків. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - органу опіки та піклування виконкому Коломийської міської ради в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог, та вказала, що вихованням сина позивач займається сама. Беручи до уваги пояснення позивача, представника відповідача і свідків, врахувавши думку прокурора та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, а також зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. У відповідності до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НМ № 202736. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 29 листопада 2012 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно довідки відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції від 19.03.2015 року № 486/03-27/2 станом на 01.01.2015 року заборгованість по аліментах становила 8200 грн. Згідно висновку виконавчого комітету Коломийської міської ради № 60 від 24 березня 2015 року, виданого на підставі рішення Комісії з питань захисту прав дитини від 24 березня 2015 року № 60, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], Комісія з питань захисту прав дитини встановила, що [PERSON] не визнає свого сина та свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків щодо виховання та утримання дитини, не забезпечує необхідного спілкування, харчування та медичного огляду, оскільки перешкод чи заборони йому ніхто не чинить. Комісія вважає, що доцільно позбавити громадянина [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до сина [PERSON], [INFO]. Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №60 від 24.03.2015 року затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO] по відношенню до сина [PERSON], [INFO] Згідно витягу з протоколу №5 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 13.05. 2015 року вирішено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Богдановича.ю [INFO] по відношенню до сина [PERSON], [INFO], затвердженого виконкомом Коломийської міської ради 24.03.2015 року №60 залишити чинним. Згідно акту обстеження умов проживання малолітньої дитини начальником служби у справах дітей [PERSON], головним спеціалістом [PERSON] та спеціалістом [PERSON] від 09.03.2015 року умови проживання добрі, мати [PERSON]»яна Ігорівна створила гармонійні умови для всебічного проживання, виховання та розвитку малолітнього сина. Факт того, що відповідач [PERSON] не в повній мірі виконував свої батьківські обовязки передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України щодо виховання та розвитку дитини [PERSON], [INFO], підтверджені поясненнями позивача, свідків [PERSON] і [PERSON] та висновком виконавчого комітету Коломийської міської ради, однак на думку суду причиною цього у певній мірі були дії позивачки, яка посіяла сумнів у відповідача з приводу його батьківства, та перешкоджала йому бачитись з дитиною, що підтверджується поясненнями представника позивача та свідків [PERSON] і [PERSON]. Позивач підтвердила що повідомила відповідача що він не є батьком дитини. Відповідач змушений був звертатися до суду з приводу виключення з актового запису про народження дитини відомостей про нього як про батька, однак після того як була проведена експертиза ДНК, за його заявою вказаний цивільний позов було залишено без розгляду, і він погасив значну суму заборгованості по аліментах, залишилась тільки незначна їх частина, що підтвердила позивач. На підставі наведеного суд вважає, що у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON], про позбавлення його батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], необхідно відмовити, та попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини [PERSON], та покласти на Орган опіки та піклування - виконком Коломийської міської ради обовязок контролю за виконанням [PERSON] батьківських обовязків. На підставі наведеного, ст.ст. 150, 164-166, СК України, та

Outcome: dismissed