Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до суду в якому просить надати дозвіл [PERSON], [INFO] на тимчасовий багаторазовий виїзд за межі України у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], в період з 10 травня 2017р. по 10 травня 2020 р., а також у супроводі інших осіб уповноважених її матір»ю [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] в країни Шенгенської Угоди (Республіка Польща, Туреччина, Греція). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.09.2015р. згідно рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області шлюб між нею та відповідачем розірвано. Від спільного проживання у них народилася дочка, [PERSON], [INFO]., яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір»ю. Відповідач не приділяє належної уваги своїй дочці, не цікавиться її здоров»ям, вихованням та забезпеченням, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Вона та дочка не підтримують будь-яких зв»язків з відповідачем. Крім того, вона самостійно матеріально утримує та належним чином піклується про здоров»я дочки, її фізичний, духовний та моральний розвиток та має намір влітку та восени 2017р. в якості туриста відвідати з дочкою Республіку Польщу відпочити та оздоровити дочку на морському узбережжі в Греції. Також має намір постійно відвідувати країни Шенгенської угоди, а саме Республіку Польщу, так як там проживають її батьки, що підтверджується відповідними запрошеннями. Однак для цього їй необхідно мати проїзні документи, на що потрібна письмова згода батька. Отримати у відповідача згоду на такі поїздки вона не може, оскільки у них склалися досить напружені стосунки, що унеможливлює отримання згоди на виготовлення проїзних документів та згоду на виїзд дитини за кордон. Наголошує, що поїздки будуть здійснюватися на короткий термін, без мети постійного проживання за межами України, тому жодні права батька встановлені законодавством, в тому числі на побачення з дитиною порушуватися не будуть. Тому звернулася з вказаним позовом до суду та просить такий задоволити. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, додатково пояснила, що дитині три з половиною роки, вона відвідує дошкільні заклади з 2016р.. Оскільки дитина часто хворіє, неодноразово просила чоловіка надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але у зв»язку з відмовою останнього, змушена звернутися з даним позовом до суду. ЇЇ батьки проживають у Республіці Польща в м. Гданськ та надали виклик їй та дитині для відвідин. Лікування дитини на морі рекомендовано лікарями. З моменту розлучення жодного разу не виїзджала з дитиною за кордон. Бажає поїхати з дитиною у Польщу, а в подальшому хоча б один раз на рік виїзджати на море. Хоче поїхати влітку на три місяці. Проживати буде у батьків у м. Гданськ. Настоює на заявлених позовних вимогах, та просить такі задоволити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов заперечили повністю, пославшись за обставини викладені в письмовому запереченні, додатково пояснив, що дійсно в нього з позивачем склались напруженні відносини, зокрема, остання забороняла йому бачитись з дитиною. А тому змушений був звертатись до органу опіки та піклування Стрийської міської ради, яким йому надано дозвіл на побачення з донькою. Також, він сплачує аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, окрім того до вересня 2016р. сплучував аліменти 1/6 частину на утримання дружини. Зазначає, що надання дозволу на постійні виїзди дитини за кордон протягом наступник трьох років та без згоди одного із батьків суперечить нормам матеріального права, змісту положень сімейного кодексу, які визначають рівність прав і обовязків відносно виховання дитини. Вказав, що існує велика ймовірність, що позивач виїхавши з дитиною у Польщу залишиться там проживати назавжди, оскільки там постійно проживають її батьки. Крім того зазначив, що позивач продала автомобіль та має намір продати квартиру, та хоче виїхати на постійне місце проживання у Польщу. Він в свою чергу жодним чином не перешкоджає позивачу у підготовці виготовлення документів доньці для виїзду за кордон (на море), однак позивач з цього приводу, повинна вказати, куди саме, коли, на який термін, наявність туру чи інших безпечних умов перебування дитини. Саме з такою пропозицією, вона до нього не зверталась, а навпаки, позивач настоює про дозвіл на три роки і в невизначену кількість країн, проти такого він заперечує. Просить в задоволенні заявлених вимог відмовити. Представник органу опіки та піклування Стрийської міської ради у судовому засіданні позов заперечила, пославшись на те, що позивачем чітко не вказано країну виїзду, мету виїзду та строк, а надання дозволу на виїзд без визначення строку, може призвести до порушення батьківських прав іншого з батьків. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що являється матір»ю позивача, вона з чоловіком проживає та працює у Польщі, мають квартиру біля моря, підтримують дочку матеріально. Внучка часто хворіє та потребує лікування. Вважає, що батько умисно створює перешкоди для виїзду дитини за кордон. Не може пояснити, чому у запрошенні для доньки та онучки, у графі щодо проживання вказано «ні». Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що являється хресною мамою [PERSON], дитина часто хворіє на респіраторні захворювання, а тому дитині потрібне море. Знає, що [PERSON] неодноразово телефонувала до [PERSON] та просила, про дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак той відмовився. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з таких міркувань. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.09.2015р.. Під час перебування сторін у шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7) Згідно довідки ОСББ «50 років УПА,11» № 22 від 05.04.2017р. позивач разом з донькою зареєстровані та проживають у [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім»я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Позивач в своїй позовній заяві посилається на те, що у неї є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а тому просить надати їй дозвіл на багаторазовий виїзд за кордон протягом трьох років без згоди та супроводу батька в країни Шенгенської угоди, однак такі вимоги не ґрунтуються на нормах права виходячи з наступного. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857- ХІІ «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року встановлено, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Відповідно до п.п. 3 п.2-2 даних Правил передбачено, що виїзд за межі України, громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред»явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 18 Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, в редакції затвердженої Постановою КМУ від 24.03.2004р. № 380, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разі, коли вони не перебувають у шлюбі між собою за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Як вбачається із змісту наведеного закону, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з»ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду, а при задоволенні такого позову судом ухвалюється рішення про дозвіл на виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон. Вищенаведена правова позиція викладена також у Постанові Верховного Суду України від 09 лютого 2011 року № 6-26604св10, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Згідно ч.1 ст. 57 ЦК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачкою надано суду копію витягу з карти амбулаторного хворої [PERSON], [INFO] з якого вбачається, що дитина знаходиться на диспансерному обліку як часто хворіючи, потребує оздоровлення у весняно-літній літньо-осінній період (морський клімат) протягом 14-21 дня. Окрім того, позивачем представлено копія запрошень від 13.03.2017р. № 765250 та № 765243, згідно яких батько позивача [PERSON], на підставі посвідки на проживання довгострокового резидента, житель [ADDRESS], запрошує [PERSON], як дочку та [PERSON] як онуку, з метою відвідин на період з 01.04.2017р. по 01.04.2018р., при цьому в графі «сторона, яка запрошує, забезпечує іноземцію проживання у власному житловому приміщенні» вказано «ні». При цьому незважаючи на неодноразові роз»яснення суду, позивач відмовилась уточнити позовні вимоги та чітко визначити країну виїзду, та на який саме період, тобто не врахувала визначеної ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавили батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним. Незважаючи на те, що відповідач в свою чергу погодився надати дозвіл на виїзд доньки за кордон при умові узгодження куди саме буде здійснена поїздка, на який строк, наявність туру чи безпечних умов перебування дитини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, судом береться до уваги, що згідно довідки ПП «Агротем» № 195 від 29.05.2017р. [PERSON] працює комірником ПП «Агротем» з 11.11.2014р. Згідно виконавчих листів від 16.10.2015р. з нього стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі ? частини з всіх видів заробітку. Також стягувалися аліменти на утримання дружини за час перебування у декретній відпустці по догляду за дочкою в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно з 10.06.2015р. по 04.09.2016р.. Заборгованості по утриманню і перерахуванню стягнутих коштів станом на 29 травня 2017 року немає. Рішенням ВК Стрийської міської ради № 158 від 19.07.2016р. відповідачу надано дозвіл на зустріч з малолітньою донькою [PERSON], [INFO], яка проживає разом із матір»ю, дві суботи на місяць з 15.00 год. до 18.00 год. та дві неділі на місяць з 10.00 год. до 13.00 год. за попередньою домовленістю з матір»ю та у її присутності. Вказаними письмовими доказами, спростовуються посилання позивача на те, що відповідач не цікавиться дитиною, не забезпечує її матеріально та не займається її вихованням. За таких обставин, суд вважає, що в наданні дозволу на багаторазовий виїзд за межі України до країн, членів Шенгенської угоди неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], в період з 10.05.2017р. по 10.05.2020р., а також у супроводі інших осіб уповноважених її матір»ю [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON] слід відмовити, оскільки такі дії можуть призвести до порушення батьківських прав батька [PERSON].

Outcome: dismissed