Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, де в обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 1 серпня 1985 року вона працювала на ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна». З 20.07.2007 р. по 07.07.2014 р. працювала на посаді начальника загону воєнізованої охорони та була звільнена наказом № 19-к за ст.40 ч.3 КЗпП України, у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених трудовим договором та правилами трудового розпорядку. Посилаючись на те, що керуючий санацією [PERSON] під час винесення їй догани 05.06.2014 р. був нелегітимним, позивач просила: «Визнати нелегітимним керуючого санацією [PERSON] ВАТ «ЖЗХВ» до 17.06.2014 р., тобто до рішення Рівненського апеляційного господарського суду, а накази його винесені в цей період незаконними. Продовжити строк звернення до суду з позовною вимогою про скасування догани від 05.06.2014 р., у зв'язку із пропущенням строку з поважних причин (догляд за матір'ю, яка була хвора і не могла обійтись без сторонньої допомоги). Визнати незаконною та скасувати наказ № 7-к про догану від 05.06.2014 р.,винесену для мене по ВАТ «ЖЗХВ» [PERSON], у зв'язку з нелегітимністю останнього під час винесення догани.» Також посилаючись на те, що вона не мала систематичного невиконання без поважних причин своїх обов'язків позивач просила: «Визнати незаконним моє звільнення та скасувати наказ № 19-к від 07.07.2014 року з підстав ч.3 ст.40 КЗпП України, оскільки немає систематичності моїх порушень. Поновити мене на роботі начальником ВОХР ВАТ «ЖЗХВ» з одночасним стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 28 442,41 грн., станом на 08.04.2015 р.» Крім цього, посилаючись на те, що відповідачем не в повному обсязі виплачена їй заробітна плата, позивач просила: «Стягнути невиплачену заробітну плату в сумі 14 023,68 гривень, відповідно до довідки про нарахування бухгалтерією ВАТ «ЖЗХВ» моєї зарплати. Стягнути з керуючого санацією [PERSON] відшкодування моральної шкоди за нанесену для мене моральну шкоду в сумі 5 (п'ять) тисяч гривень, за незаконне звільнення мене з роботи, що призвело до страждань, втрати життєвих зав'язків та порушення моїх прав на працю.» У судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали з викладених у ньому підстав.Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи і заслухавши пояснення сторін та покази свідкі, суд частково задовольняє позов виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача та наказом № 19-к від 07.07.2014 р. була звільнена з посади начальника загону ВОХР з 7 липня 2014 року, у зв'язку із систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку та Наказом № 2 від 20 травня 2014 року, п.3 ст.40 КЗпП України (а. с. 9). Наказом № 7-к від 05.06.2014 р., за неналежне виконання своїх посадових обов'язків, зокрема Наказу № 2 від 20 травня 2014 року та допуск до роботи осіб без належного оформлення та інструктажу, [PERSON] було оголошено догану (а. с. 8). Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представників на те, що догану оголосив нелегітимний керуючий санацією [PERSON] виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до ухвали господарського суду Житомирської області від 27.12.2002 р. щодо ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» було порушено провадження у справі про банкрутство, яка триває до цього часу, що не заперечувалось сторонами у судовому засіданні. Ухвалою господарського суду Житомирської області від 19 березня 2004 року щодо ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» розпочато процедуру санації. Станом на день розгляду справи процедуру банкрутства не завершено. Відповідно до ухвали господарського суду Житомирської області у справі № 1/5/132 «Б» від 08.05.2014 р. керуючим санацією ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» було призначено - [PERSON] (а. с. 79-92). Після набрання ухвалою законної сили 19.05.2014 р. до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців щодо зміни керівника Товариства було внесені зміни, що підтвердилось копією виписки з реєстру серії [NUMBER] (а. с. 93). Пунктом 10.3 Рекомендації Президії Вищого господарського суду України № 04-5/1193 від 04.06.2004 р. роз'яснено, що згідно з ч.3 ст.17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ухвала про введення санації та призначення керуючого санацією вступає в силу з дня її прийняття, але може бути оскаржена в установленому порядку. За змістом цієї норми подання апеляційної чи касаційної скарги не зупиняє дію цієї ухвали. Разом з тим, відповідно до ст.99 ГПК України, апеляційний господарський суд, переглядаючи ухвалу в апеляційному порядку, може скористатися правом на вжиття заходів забезпечення, а суд касаційної інстанції відповідно до ст.121-1 ГПК України - зупинити виконання оскарженої ухвали до закінчення її перегляду в порядку касації. Відповідно до п.4 ст 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі - Закон) з дня винесення ухвали про санацію припиняються повноваження органів управління боржника - юридичної особи, повноваження органів управління передаються керуючому санацією. Згідно п. 5 ст. 17 Закону керуючий санацією має право укладати від імені боржника цивільно-правові, трудові та інші угоди. Тобто керуючий санацією по суті своїй виступає роботодавцем і має усі права надані трудовим законодавством. Суду не надано доказів того, що господарськими судами було вжито заходів забезпечення, у вигляді зупинення дії оскаржуваної ухвали, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку, що керуючий санацією [PERSON] продовжував виконувати свої обов'язки та мав достатньо повноважень для винесення відповідних наказів у туму числі і наказу № 7-к від 05.06.2014 р. про винесення догани [PERSON] Приступаючи до виконання своїх обов'язків керуючим санацією [PERSON] було видано наказ № 2 від 20 травня 2014 року щодо збереження майна та організації пропускного режиму. Позивач з відповідним наказом була ознайомлена особисто, під розписку (а. с.72-74). Відповідно до вказаного наказу, начальник загону ВОХР ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» [PERSON] зобов'язана забезпечити належну охорону майна товариства, організацію пропускного режиму на територію підприємства та адмінбудівлі ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна», лише за наявними перепустками та видати розпорядження по охороні щодо заборони допуску на територію підприємства та його адмінбудівлі сторонніх осіб, без наявності відповідної перепустки. В порушення наказу № 2 від 20 травня 2014 року [PERSON] допустила на територію підприємства та до роботи сторонню особу без належного оформлення та інструктажу, що підтвердилось в судовому засіданні копією пояснення позивача (а. с. 70). У відповідності до ст.148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи час звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Згідно ч.4 ст.149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. З відповідним наказом № 7-к від 05.06.2014 р. про винесення догани [PERSON] була ознайомлена під особистий підпис та будь-яких зауважень або заперечень на надала (а. с. 69). Доказів протилежного суду не надано. На підставі викладеного суд дійшов до висновку про те, що наказ № 7-к від 05.06.2014 р. пр оголошення догани [PERSON] був виданий легітимним керуючим санацією [PERSON], у відповідності до вимог закону, а тому вимога позивача про визнання незаконним та скасування вказаного наказу є безпідставною і не підлягає задоволенню. Також судом встановлено, що 13 червня 2014 року начальником загону ВОХР ВАТ «Житомирський завод хімічного волокна» [PERSON] було допущено ще одне порушення, яке полягало у невжитті заходів щодо виявленої крадіжки майна підприємства. Про факт виявлення крадіжки [PERSON] було повідомлено електромонтером [PERSON], що підтвердилось в судовому засіданнями показами свідків [PERSON] та [PERSON] Положенням про оплату праці від 04.05.2006 р. визначено перелік керівників, спеціалістів та службовців з ненормованим робочим часом (а. с. 75). Начальника загону воєнізованої охорони віднесено до такого переліку. Відповідно позивач, займаючи таку посаду та маючи ненормований робочий час мала забезпечити охорону майна підприємства, виконати наказ керуючого санацією № 2 від 20.05.2014 р. та вжити заходів по виявленому факту крадіжки (викликати працівників міліції та повідомити керівника підприємства). Позивач не надав суду доказів виконання своїх посадових обов'язків, обумовлених зникненням майна підприємства. [PERSON] відмовилася надавати будь-які пояснення керівництву підприємства з приводу допущеного порушення, про що 07.07.2014 р. було складено відповідний акт (а. с. 78). З актом [PERSON] була ознайомлена особисто під розписку і будь-яких заперечень не надавала. Зважаючи на систематичне порушення начальником загону ВОХР [PERSON] - позивачем у справі, покладених на неї трудових обов'язків без наведення на те поважних причин та неналежне виконання наказу № 2 від 20.05.2014 р. щодо збереження майна керуючим санацією, було винесено наказ № 19-к від 07.07.2014 року про звільнення [PERSON] з посади начальника загону ВОХР за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а. с. 77). З наказом № 19-к від 07.07.2014 р. про звільнення [PERSON] була ознайомлена особисто під розписку і будь-яких заперечень не надала (а. с.77 зворотній бік). Положенням п.3 ст 40 КЗпП України, передбачено право власника або уповноваженого ним органу розірвати трудовий договір, укладеного на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Таким чином, судом встановлено, що при звільненні позивача з займаної посади, було повністю додержано вимоги передбачені ст.ст.147-1, 148, 149 КЗпП України, щодо правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, у встановлений для цього строк, враховуючи при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, та ін. Відповідно до довідки від 8 липня 2014 року, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі, станом на 08.07.2014 р. становить 14 023,68 грн., яка відповідно до статті 116 КЗпП України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, відповідач не сплативши заборгованість по невиплаченій заробітній платі позивачу, повинен сплатити середньомісячний заробіток за весь час невиплати належних працівникові сум заробітної плати з 07.07. 2014 р. по 08.04.2015 р. із розрахунку 147 грн. 37 коп. суми середньомісячного заробітку за один день * 193 робочих днів прострочення виплати заробітної плати, що становить 28 442 грн. 41 коп. Суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення з відповідача [PERSON] 5 000 гривень, на відшкодування спричиненої моральної шкоди, завданої незаконним звільненням, оскільки судом не встановлено факту незаконного звільнення та керуючий санацією [PERSON] не є належним відповідачем за даною вимогою. Крім того, згідно ст.88 ЦПК України, суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial