Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, просить розірвати шлюб, укладений 28.08.1997 року, зареєстрований відділом РАГСу Дрогобицького міськвиконкому, про що було складено відповідний актовий запис №406 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 28.08.1997 року уклала шлюб з відповідачем, від якого мають спільну дитину сина [PERSON], 1998 року народження. Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалось. Фактичні спільні відносини між ними припинено, шлюб носить лише формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливе. Сторони в підготовче судове засідання не з'явилися, подали суду заяви про проведення судового засідання за їх відсутності, розірвання шлюбу бажають обоє. Судове засідання проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 28.08.1997 року, зареєстрований відділом РАГСу Дрогобицького міськвиконкому, про що було складено відповідний актовий запис №406 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину, сина [PERSON], [INFO]. Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з ч. 3ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо позовних вимог про поділ спільного майна подружжя, то така вимога вирішена ухвалою суду від 25.09.2018 про затвердження мирової угоди. Відтак, аналізуючи зібрані по справі докази і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, примирення між ними не можливе, подальше спільне життя подружжя і розірвання шлюбу бажають обоє, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved