Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішенняприватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва Максима Юрійовича, вказуючи, що реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено приватним нотаріусом з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запис про державну реєстрацію права на квартиру [ADDRESS] за ПАТ «Приватбанк» є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не з`ясовано і не перевірено відповідність заявлених прав та поданих документів вимогам законодавства. Не перевірено факти того, що позасудове звернення на предмет іпотеки проводиться виключно за згодою сторін у відповідності до вимог ст. 36-38 ЗУ «Про іпотеку»; не було укладено окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя, а підписання іпотечного договору із застереженням про можливі позасудові способи передачі кредитору нерухомого майна не є беззастережні і залежать від ряду умов, а не від вимоги кредитора-іпотекодержателя; не укладалось договору про іпотечний борг у відповідності до ст. 2 ЗУ «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» від 19.06.2003 № 979-ІV; підставою для набуття права власності є правочин, а не вимога банку; жодного правочину у 2016 році щодо передачі зазначеної квартири [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк», який би передбачав проведення державної реєстрації переходу речових прав власності від позивача до банку не вчинялось; договору Іпотеки від 12.12.2016 [PERSON] не підписувала; станом на 03.02.2017 Іпотечний договір № CSIPGI0000004279 від 24.12.2007 припинив свою дію. Зазначила, що Вимога іпотеко держателя не може бути підставою для набуття права власності на нерухоме майно. Про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву. Однак нотаріус не повідомляв [PERSON] як власника майна ні про які дії. Крім того, серед переліку підстав для реєстрації права власності та інших речових прав законом не передбачено таку підставу, як Вимога Банку. Також нотаріус не міг знати напевно, чи є заборгованість перед банком у власника квартири [PERSON] , так як виконавчого провадження не існує, відомостей про наявність заборгованостей у Єдиному реєстрі боржників також не існує, що свідчить про відсутність будь яких заборгованостей [PERSON] перед банком. Відмітила, що заставна, як безумовний борговий документ не видавалась, тому відсутні відомості щодо наявності боргу у позивача-іпотекодателя. Приватний нотаріус зобов`язаний був відмовити банку у проведенні нотаріальних дій, оскільки існували підстави відмови у державній реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Таким чином, дія нотаріуса є нікчемною. Банк не може бути власником житла [PERSON] без її згоди в розумінні закону та ст.ст. 319, 321 ЦК України, оскільки банк не має правовстановлюючого документу Договору купівлі-продажу, Свідоцтва про право власності, рішення суду, а тому без набуття права власності за правочином не вважається власником, оскільки право власності набувається з правочинів, а не з вимог банку. Державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого право набувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Відмітила, що позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-який момент звернення стягнення на предмет іпотеки, але в будь-якому разі лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак рішенням по цивільній справі № 2-132/11 вже було стягнуто 201755,11 грн. та присуджено проведення реалізації зазначеного іпотечного майна шляхом продажу з прилюдних торгів із визначенням процедури, встановленої ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Кредитор використав своє право щодо примусового звернення стягнення на іпотечну квартиру, виконавчий лист до відповідного відділу державної виконавчої служби банком було подано, а виконавче провадження 29.05.2013 закінчено у зв`язку з його фактичним виконанням, а отже банк стягувач ще у 2013 році повністю задовольнив свої вимоги та використав свої цивільні права. Подвійне стягнення та повторне притягнення до цивільної відповідальності заборонено законом. Зауважила, що в судовому порядку право власності [PERSON] на зазначену квартиру не припинялось і банком не набувалось. Просить визнати незаконним та протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва Максима Юрійовича про несення запису щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень від 06 лютого 2017 року, індексний номер 33724765. Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси Мельник І.О. від 16.11.2018 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.12.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Тертична Л.Л. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задоволити. Додатково зазначила, що у рішенні Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.02.2012 по цивільній справі № 2-132/11 не зазначено про право ПАТ КБ «Приватбанк» укладати від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем та не було надано повноважень банку, необхідних для здійснення продажу квартири позивача. Крім того, до 06.02.2017 виконавчі листи на виконання у відповідному виконавчому органі не перебували, рішення суду виконавчим органом влади не виконувалось. Тобто, стягувач-іпотекодержатель до 25.03.2008 вибрав один із способів захисту свої прав та задоволення своїх вимог судовий, оскільки звернувся до суду, отримав рішення, отримав виконавчий документ та мав можливість звернутись до відповідного ВДВС задля виконання рішення суду і задоволення своїх вимог. Наголосила, що постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС ЧМУЮ у Черкаській області від 29.05.2013 у зв`язку з повним фактичним виконанням було закінчено виконавче провадження № 34716664. Таким чином, [PERSON] з 30.09.2013 не мала заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк», а Договір іпотеки як договір забезпечення виконання грошових зобов`язань був з 30.09.2013 припинений згідно закону належне виконання. ПАТ КБ «Приватбанк» не повідомляв про відсутність заборгованості з 30.09.2013 та жодних вимог не висував, як не повідомляв про припинення зобов`язань у зв`язку із зверненням стягнення на іпотечну квартиру позивача з 03.02.2017 шляхом внесення оскаржуваного запису до державного реєстру речових прав. Крім того зазначила, що набуття банком права власності на нерухоме майно було здійснено не на підставі договору купівлі-продажу майна з прилюдних торгів, а тому в силу приписів ст.ст. 37, 38 ЗУ «Про іпотеку» у банка виник обов`язок відшкодувати перевищення 90% вартості такого майна над розміром забезпечених ним вимог, право отримання якого є у позивача згідно закону. Жодних підстав для знецінення предмету іпотеки не існувало. На даний час бувший іпотекодержатель не відшкодував вартість майна, що перевищувала розмір забезпечених ним кредитних зобов`язань, що свідчить про привласнення іпотеко держателем коштів іпотекодателя. Вказала, що після розірвання кредитної угоди її умови не діють; Договір про іпотечний кредит від 24.12.2007, Іпотечний договір від 24.12.2007 припинили свою дію ще станом на 01.04.2009, а тому внесення відповідачем запису 06.02.2017 про реєстрацію права власності за банком на іпотечну квартиру позивача з посиланням на припинені угоди є протиправним та незаконним заволодінням чужим житловим приміщенням. Відповідач приватний нотаріус Алексєєв М.Ю. в судове засідання не з`явився, скерував клопотання про розгляд справи без його участі, при вирішенні спору покладався на розсуд суду. Представник третьої особи Попельнюх Т.І. в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила відмовити в задоволенні позову. Суду пояснила, що згідно Кредитного договору № CSIPGI0000004279 від 24.12.2007 АТ КБ «Приватбанк» надав [PERSON] кредит у розмірі 200\~000 грн. на термін до 24.12.2016, а [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Приватбанком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 24.12.2007. За договором іпотеки Приватбанк прийняв в іпотеку квартиру [ADDRESS] , що належала на праві власності [PERSON] . Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.02.2012, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13.04.2012, позов Приватбанку про звернення стягнення задоволено частково та звернуто стягнення на іпотечну квартиру шляхом продажу вказаної квартири ПАТ КБ «Приватбанк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь яким способом з іншою особою покупцем та надання інших повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вказала що при укладенні договору іпотеки від 24.12.2007, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Миколенко І.М., позивач [PERSON] погодилася з такими умовами договору іпотеки, отже вважала дані умови прийнятними. При укладенні вказаного правочину не існувало ніяких умов, які б примусили позивачку прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. 15.11.2016 Приватбанк у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 180192616883 (отриманого [PERSON] особисто 16.11.2016) направлено вимогу про усунення порушень, за якою банк у разі неповернення суми кредиту та інших виплат в розмірі 853038 грн. протягом 30 днів з дня отримання вимоги зверне стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Зазначила, що нотаріус як державний реєстратор не має права на безпідставну відмову у прийнятті заяви на проведення реєстраційної дії, а також на відмову у державній реєстрації. Кожне рішення повинно прийматись в межах та на підставах, визначених законом. За даних обставин, у нотаріуса не було можливості прийняти інше правове рішення, яке б відповідало закону та не ставило під сумнів правомірність такої дії. Внаслідок невиконання позивачем своїх зобов`язань по кредитному договору, Банку спричинені збитки у вигляді неповернених кредитних коштів та не отриманих доходів, тому АТ КБ «Приватбанк» як Іпотекодержатель мав право на звернення стягнення боргу на предмет іпотеки. Позивач, укладаючи та підписуючи договір іпотеки, надав згоду на перехід права власності предмета іпотеки до Іпотекодержателя в позасудовому порядку в майбутньому, у разі настання чітко визначених обставин згідно умов договору. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні висновки. Згідно з ч.1\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1\~ст.5 ЦПК України\~визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договору про іпотечний кредит № CSIPGI0000004279 від 24.12.2007, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] , банк надав позичальнику\~кредит\~в сумі 200\~000 грн. на термін до 24.12.2016 року. (а.с.12-14). В забезпечення виконання грошових зобов`язань\~за кредитним договором № CSIPGI0000004279 від 24.12.2007,\~між\~ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 24.12.2007, предметом якого є\~нерухоме майно -\~квартира [ADDRESS] , загальною площею 44 кв.м.(а.с.9-11). Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 14.02.2012, яке залишене в силі ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13.04.2012, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування Соснівського району м. Черкаси про звернення стягнення задоволено частково. Звернуто стягнення заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № CSIPGI0000004279 від 24.12.2007 в розмірі 201755,11 грн. на предмет іпотеки квартиру загальною площею 44,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , шляхом реалізації предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» із застосуванням процедури, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», початкову ціну реалізації квартири встановити 268000 грн. ПАТ КБ «Приватбанк» 15.11.2016 направлено листа [PERSON] , який нею отриманий 16.11.2016, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, про усунення порушень, а саме: повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги. У випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання, банк зі спливом строку має намір продати предмет іпотеки. (а.с. 44-45) Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 06.02.2017 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Алексєєвим М.Ю. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 33724765, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] \~за ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.8). Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1статті 36\~Закону України\~«Про іпотеку» визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону (ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку»). При цьому, можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку визначені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку». Так, за приписами ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Зі змісту договору іпотеки від 24 грудня 2007 року (розділ 4 Договору) вбачається, що сторони договору дійшли згоди щодо способу задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, та їх обтяжень визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; заявник - зокрема, іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Згідно з п. 1 ч. 1 ст.\~19\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Пунктом 2 ч. 1 ст.\~10\~Закону визначено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.\~50\~ЗУ «Про\~нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно з ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Вказана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Статтею 16\~Цивільного кодексу\~України закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Відповідно до ч.2\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Права та обов`язки учасників справи визначені ст.ст.\~43,49 ЦПК України. Згідно з\~ст. 50 ЦПК України\~позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом про скасування рішення приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва М.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 33724765 від 06.02.2017,\~неправильно визначила суб`єктний склад сторін спору, не залучила до участі у справі як співвідповідача АТ КБ «Приватбанк», який на час пред`явлення позову до суду є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , і право власності якого фактично оспорюється позивачкою. При розгляді справи позивач з клопотанням про залучення до участі у справі в якості співвідповідача АТ КБ «Приватбанк» відповідно до вимог\~ст. 53 ЦПК України\~не зверталася, а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки суд позбавлений права без залучення співвідповідача АТ КБ «Приватбанк» вирішити питання, які стосуються предмету спору, зокерма права власності на об`єкт нерухомого майна, що є неприпустимим, оскільки це суперечить основоположним принципам цивільного судочинства. Зважаючи на викладене, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Алексєєва Максима Юрійовича, третя особа: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування рішення. Відповідно до положень\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, судовий збір не підлягає поверненню. Згідно з п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ\~Перехідних Положень ЦПК України\~в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: dismissed