Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що [INFO] у віці 85 років померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю) розміром 9,67 умовних кадастрових гектар, змінену на 9,64 в умовних кадастрових гектарах (ріллі, сіножатей та пасовищ) по колишньому КСП «Правда» Білокуракинського району, право на яку на підставі Сертифікату серії ЛГ № 0063243 реєстраційний № 80 належало померлій [PERSON] . На момент смерті позивачка мешкала разом із померлою та разом із нею вела спільне господарство, повністю провела обряд поховання та фактично розпорядилася майном. Заповіт померла не складала, лише за часів життя передала позивачці оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) на належну померлій земельну частку. Фактично прийнявши спадщину після смерті своєї прабабусі, позивачка звернулась до органу нотаріату з приводу переоформлення спадщини. Проте, нотаріусом у видачі свідоцтва було відмовлено через відсутність документів родинних відносин та оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Унеможливлення реалізації своїх спадкових справ і спонукало звернутися до суду з позовом, в якому позивачка просить визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені позовні вимоги підтримала повністю. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав суду пояснення, якими позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Позов визнав повністю та не заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у віці 85 років померла [PERSON] , про що Лозно-Олександрівською селищною радою Білокуракинського району Луганської області було зроблено актовий запис за № 25 та видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про одруження [NUMBER] дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] матір`ю батька позивачки [PERSON] , 1949 року народження, що помер, була [PERSON] рідна сестра померлої (а.с.12) Відповідно до довідки виконкому Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району №1378 від 12.10.2019р. спадщину після померлої [INFO]. [PERSON] 1914 року народження фактично прийняла позивачка [PERSON] яка постійно проживала та вела спілье господарство із померлою, повністю провела обряд поховання, протягом шести місяців доглядала за будинком та фактично розпоряджалася майном (а.с.8). Із Відповіді Відділу у Білокуракинському районі ГУ Держгеокадастру у Луганській області № 584/102-19 від 05.11.2019р. вбачається, що померлій [PERSON] на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0063243 від 28.01.1997р., виданого згідно розпорядження Білокуракинської РДА №436 від 02.12.1996р. та зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів по колишньому КСП «Правда» за №80 на праві власності належала земельна частка (пай) розміром 9,67 умовних кадастрових гектар, змінена площа якої 9,64 в умовних кадастрових гектарах (рілля, сіножатей та пасовищ) по колишньому КСП «Правда» Білокуракинського району (а.с.9). Встановлено, що Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0063243 від 28.01.1997р., виданого згідно розпорядження Білокуракинської РДА №436 від 02.12.1996р. та зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів по колишньому КСП «Правда» за №80 було втрачено. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2004 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, до цивільних відносин, що виникли до набрання чинності ЦК України, тобто до 01 січня 2004 року, застосовуються положення законодавства, яке діяло на момент виникнення правовідносин. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963р.) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК України (1963р.) встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 1217 (2003р.) ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України (2003р.) право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 77 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved