Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

Позивач звернулася до суду через свого представника [PERSON] , яка діє за довіреністю, з позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] та зняти її з реєстрації. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що їй на праві приватної власності належить вищевказаний будинок, в якому прописана відповідач. Однак, остання з 2010 року не мешкає в ньому, але залишається в ньому зареєстрованою, що позбавляє їй в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном. У будинку ніяких речей відповідача не має, ніяких спроб вселитися в будинок не було. Позивачка в судове засідання не з`явилася, від її представника за довіреністю [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на позові наполягає. Не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, судова повістка повернулася з відміткою пошти: «за відсутністю адресата». Як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано адресу [PERSON] за місцем її реєстрації. Інших відомостей щодо місця перебування чи проживання відповідача немає. Відповідно до ч.7 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Отже, суд вважає, що відповідач була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Повідомлень про причини неявки та відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк суду не надано. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 27.04.2010 року позивачу належить на праві приватної власності будинку [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.8,9,10/. За даною адресою зареєстрована відповідач, але в будинку не проживає з 2008 року, що підтверджується довідкою сільського голови Новенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області /а.с.11/. В силу того, що відповідач зареєстрована у вищевказаному будинку позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Крім того, комунальні послуги за проживання в будинку нараховуються на усіх осіб, які зареєстровані в ньому, тому позивачка повинна сплачувати їх за свій рахунок. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Водночас, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника будинку, визначені нормами ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно зі ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Отже, оскільки відповідач не є членом родини позивачки, договір найму житлового приміщення між нею та позивачем не укладався, порядок користування будинокм не визначався, новим власником будинку є позивач, тому з моменту його продажу право користування відповідача є припиненим. Суд вважає, що позивачкою надано достатньо доказів на підтвердження того факту, що відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважної на те причини. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . В частині вимог позивача щодо зняття відповідача з реєстрації, позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть, тобто зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем проживання не передбачено законом, як самостійний спосіб захисту порушеного права. Таким чином, рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставою для зняття його з реєстраційного обліку, компетентним (уповноваженим державою) органом. Окрім, цього спору між позивачем та виконавчим комітетом Мелітопольської міської ради з приводу зняття відповідача з реєстраційного обліку немає, а тому позовні вимоги в даній частині є передчасними. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial