Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували з 16 серпня 2005 року по 16 грудня 2008 року у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне з відповідачем господарство не ведуть, не живуть єдиною сім»єю, проживають за різними адресами. Дитина проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач працює, має регулярний дохід, проте не надає їй допомогу на утримання та виховання дитини, тому бажає отримувати аліменти в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, а відповідач їх визнав та не заперечував щодо стягнення з нього аліментів у визначеному позиачкою розмірі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували з 16 серпня 2005 року по 16 грудня 2008 року у зареєстрованому шлюбі (а.с.7, 9). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8). Дитина проживає з позивачкою та знаходяться на її утриманні (а.с.4). Відповідач не спростовує батьківство дитини. Сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, проживають за різними адресами з часу розірвання шлюбу. Відповідач працює, має регулярний дохід, проте не надає позивачці допомогу на утримання та виховання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, перебуває у дикретній відпустці та на утриманні якої знаходяться малолітня дитина, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який наразі працює, інших утриманців, крім сина [PERSON] не має, й має достатні можливості сплачувати аліменти на його утримання. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини у розмірі 25% від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення нею повноліття. Суд вважає такі вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню та, з урахуванням принципу співмірності, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх дитини у розмірі 25% від його доходу, оскільки судом встановлено, що відповідач має постійний заробіток та має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі, що є достататніми й можливими, як для стягувача, так й отримувача аліментів. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 19 лютого 2014 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved