Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області про скасування арешту. Посилалася на те, що 04.07.2018 року нею було отримано інформаційну довідку, із змісту якої вбачається, що постановою про відкриття виконавчого провадження №29868756 від 16.11.2011 року було накладено арешт на все нерухоме майно, належне боржнику на праві власності, реєстраційний номер обтяження 11934865 від 07.12.2011 року. Однак, їй відомо, що у неї відсутні будь-які боргові зобов'язання, а також відсутні незавершені виконавчі провадження. Таким чином, відповідачем було порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та при завершенні виконавчого провадження безпідставно не знято арешт з нерухомого майна, належного їй. Арешт, накладений на її майно, порушує її права та інтереси, а тому наявні усі правові підстави для його скасування та вилучення відомостей з державного реєстру речових прав. Просила скасувати арешт, накладений на ім'я [PERSON], на все нерухоме майно, належне боржнику на праві власності, реєстраційний номер обтяження №11934865 та вилучити відомості з державного реєстру речових прав. Відповідачем відзиву на позов подано не було. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав. не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання в порядку, передбаченому положеннями ст.ст. 130,131 ЦПК України, про що у справі є належні докази, про причини відсутності не повідомив. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також наявністю згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Так, судом встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження №11934865 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №29868756 від 16.11.2011 року, відповідно до якого накладено арешт на все нерухоме майно, яке належить [PERSON] (а.с.16-17). Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України. Положеннями ст.319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Кодексу). Таким чином, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Вказане обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (16). Частиною третьою та четвертою ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону чинного на момент виникнення спірних правовідносин, визначені випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця. Зняття арешту в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження за положеннями ч. 5 ст. 60 Закону можливо виключно за рішенням суду. Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження, а також у випадку коли відділ Державної виконавчої служби під час закінчення виконавчого провадження не вирішив питання про зняття арешту та у добровільному порядку відмовляються вирішити зазначене питання. Як було встановлено судом, позивач звертався до виконавчої служби з запитом про надання відомостей щодо наявних незавершених виконавчих проваджень, однак відповіді їй надано не було. З урахуванням наведеного, суд вважає наведені у позовній заяві аргументи обґрунтованим, оскільки відповідачем будь-якими доказами не було доведено існування незавершеного виконавчого провадження відносно позивача та необхідності застосування арешту майна. За таких обставин, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved