Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визначення розміру часток у майні спільної сумісної власності посилаючись на те, що сторони є співвласниками квартири за адресою [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 15 вересня 1999 року, реєстраційний № 4-99-151424, зареєстроване в КП «Харківське міське БТІ 29.09.1999 р. за №П-4-1042, власниками квартири є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті останньої спадщину прийняла [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 26.07.2018 року [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , спадкове майно складається з ј частки у праві власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Таким чином частка вказаної квартири належить на праві власності [PERSON] , а ѕ частки квартири належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Частки за співвласниками не визначені. Позивач просить визначити частки у спільному майні, оскільки вона бажає розпорядитися своїм майном. Ухвалою Ленінського районного судум. Харкова від 3.06.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явилися. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала письмову заяву, в якій просила суд справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, письмових заяв суду не подавав. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає, за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що квартира що знаходиться за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 вересня 1999 року, реєстраційний № [NUMBER] , зареєстроване в КП «Харківське міське БТІ 29.09.1999 р. за №П-4-1042. У вказаному свідоцтві як власник вказана в тому числі [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.07.2018 року [PERSON] є спадкоємцем майна [PERSON] , спадкове майно складається з ј частки у праві власності на квартиру за адресою [ADDRESS] . Згідно зіст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Однак, ѕ частки квартири належать сторонам на праві спільної сумісної власності. Частки за співвласниками не визначені. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року(в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1 ст. 355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1ст. 368 ЦК України). Частиною 1 ст. 356 ЦК України, встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч.ч. 1, 2ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. П. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року N 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»передбачає, що частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно із пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 р. частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. На даний час вказана квартира належить учасникам справи на праві спільної сумісної власності, тобто розмір часток співвласників у праві власності не визначений, проте презюмується, що такі частки мають бути рівними. Таким чином, частки кожного співвласника [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , є рівними, оскільки іншого в судовому засіданні не встановлено, тому вказаним особам на праві приватної спільної часткової власності належить по 1/4 частки спірної квартири, кожному, із врахуванням того, що у свідоцтві про право власності зазначено чотири особи, Підстав для відступлення від рівності часток при визначенні їх в праві спільної сумісної власності не вбачається, угода про визначення часток між співвласниками не укладена. На підставі викладеного, в частині визначення розміру часток, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved