Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою та просять визнати [PERSON], [INFO], таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в їхній квартирі. В обґрунтування заявлених вимог позивачі покликаються на те, що вони - [PERSON], [PERSON], [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності в рівних долях. У даній квартирі зареєстровані п'ятеро людей, а саме: [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO], - дочка; [PERSON], [INFO] - онук; та відповідач, [PERSON], [INFO] - зять. [PERSON] колишній чоловік співпозивачки, [PERSON] шлюб між ними розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду від 07 квітня 2014 року. Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, однак з березня 2013року в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. Реєстрація відповідача у належній їм квартирі перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг, вони не можуть отримати пільги зі сплати комунальних послуг передбачені чинним законодавством. Вважають, що оскільки відповідач понад два роки без поважних причин не користується спірним житловим приміщенням, а тому може бути визнаним таким, що втратив право користування житлом, та зняти його з реєстрації у судовому порядку. Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України розглянув справу заочно за її відсутності на підставі наявних у ній доказів. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачів, свідків, суд дав оцінку зібраним доказам та вважає, що позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК України. Виходячи із загальних положень права власності, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Скориставшись своїм правом, позивачі просять визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно свідоцтва про право власності на квартиру (одноквартирний будинок) від 26.09.2002 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності в рівних долях належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки №534 від 21 вересня 2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO] - власник, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO], - дочка, [PERSON], [INFO] - онук, та відповідач, [PERSON], [INFO] - зять. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.04.2014 року по справі №456/506/14-ц розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачів. Відповідач в спірній квартирі не проживає з 2013 року, його речей в спірній квартирі немає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач не проживає в спірній квартирі більше двох років, його речей в спірній квартирі немає. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, внаслідок її відсутності понад встановлений строк, провадиться в судовому порядку. Відтак, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] понад два роки не проживає в квартирі [ADDRESS] без поважних причин, а тому втратив право на користування вказаним жилим приміщенням. Щодо позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку, то в даному випадку передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», оскільки зазначена правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а саме: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст.391ЦК України позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Зазначена правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року за №6-57цс11, яка є обов'язковою для застосування, відповідно до вимог ст.360-7ЦПК України.

Outcome: partial