Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

Позивач звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON], третя особа: Виконавчий комітет Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позову позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться в м. Ужгороді, вул. Руданського, 5/36, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 03.09.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] за №2157 та витягом з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно №20146092, виданого КП «БТІ м. Ужгорода» 08.09.2008 року. Однак згідно довідки ТОВ «Підзамок» №380 від 01.02.2016 року за вищевказаною адресою зареєстрований, але фактично не проживає відповідач [PERSON] Тому позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку вказаної квартири. Позивач у судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позивні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач\~\~в судове засідання не зявився, однак представник відповідача [PERSON] надав суду заяву, відповідно до якої відповідач [PERSON] позов визнає повністю та просить суд розглянути справу у його відсутності. Представник Виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.09.2008 року №2157, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки №380 від 01.02.2016 року, виданої ТОВ «Підзамок», [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], з 18.02.1997 року. Зазначене також підтверджується актом перевірки дотримання паспортного режиму від 22.12.2015 року, складеного паспортисткою [PERSON], майстром дільниці [PERSON], затвердженого директором ТОВ «Підзамок» [PERSON] За положеннями\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 1 частини першої\~статті 346 ЦК України\~передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Як зазначено у п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР\~(далі -\~ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.\~Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. У відповідності до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~підставою для зняття з реєстрації місця проживання є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Як зазначено у висновках постанови Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року виходячи з того, що\~Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. А отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач [PERSON], не є власником квартири в [ADDRESS], та відповідно, не має права користування нею, суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню. У відповідності до вимог\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved