Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 30 травня 1992 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбі є діти, один із яких неповнолітній [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Протягом останніх восьми років їхні відносини постійно погіршувалися, що призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями і з його ініціативи між ними постійно виникають сварки. Вважає, що збереження сім`ї і подальше спільне життя з відповідачем неможливе, на примирення не згідна, а тому просила шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повність і і підтвердила обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони 30.05.1992 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3). Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.4). Статтею 51 ч.1 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вказане положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (ст. 51 СК України). Згідно з ч. 2-4 ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу. Суд вважає, що оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, а також те, що справа в провадженні суду знаходиться майже три місяці, два з яких відповідачу відомо про позов про розірвання шлюбу, але у відносинах сторін нічого не змінилося, наданий судом строк на примирення позитивних результатів не дав, суд вважає, що сім`я сторін розпалась, її зберегти неможливо, спільне життя подружжя і збереження шлюбу, на думку суду, суперечить інтересам позивача, яка не бажає продовжувати подружні відносини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. На підставі викладеного та

Outcome: approved