Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі іпотечного договору від 24 вересня 2007 року. З довідки ЛКП «Господар» від 8 травня 2019 року позивачу стало відомо, що в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, хоча він більше року там не проживає та в нього відсутні будь-які права на користування квартирою. Як на підставу позову посилається на положення ст. 328, 346, 379, 383 ЦК України, ст. 3, 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Ухвалою суду від 14 серпня 2019 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено таку до судового розгляду. Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотанням сторони відповідача, зокрема для залучення представника - адвоката, ознайомлення таким з матеріалами справи. В судовому засіданні 5 лютого 2020 року представник позивача адвокат Тарасенко Л.Л., який діяв на підставі ордера серії ЛВ № 170313 від 22 жовтня 2019 року позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в ньому, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання 5 лютого 2020 року не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце його проведення, про причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, явку представника не забезпечив. За таких обставин суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності відповідача у справі та ухвалити рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи, відносно чого позивач не заперечив. Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності № 164201905 від 19 квітня 2019 року інформаційною довідкою № 191043580 від 2 грудня 2019 року з Дежавного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. З довідки ЛКП «Господар» від 8 травня 2019 року № 4004 вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований відповідач. З акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 16 січня 2020 року складеного ЛКП «Господар» вбачається, що в квартирі [ADDRESS] ніхто не проживає. Таким чином, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу, відповідач зареєстрований за даною адресою. Врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї та особами, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, а тому суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування спірною квартирою. Право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло. Тривалий строк користування відповідачем спірною квартирою, враховуючи зміну власника, членами сім`ї якого він не є, доказів протилежного судом не здобуто, не може бути підставою для відмови у захисті прав нового власника на користування житлом на власний розсуд. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 768,4 гривень судового збору.

Outcome: approved