Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, вказуючи, що з 30.09.2006 вона перебуває у шлюбі з відповідачем по справі. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] З відповідачем по справі вона не проживає з лютого 2018 року. З січня 2019 року відповідач перестав матеріально допомагати дітям та вони повністю перебувають на її утриманні. Позивач самостійно не в змозі забезпечити належний матеріальний рівень для дітей, відповідач не надає допомоги, тому вона звернулась до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання доньок у розмірі 2000 грн. щомісяця на кожну дитину. Ухвалою суду від 13.02.2019 провадження відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 11.03.2019 відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги визнав частково, а саме не заперечує проти надання матеріальної допомоги дітям, проте не погоджується із розміром аліментів, які просить стягнути позивач. В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що регулярно спілкується з дітьми, купує продукти, одяг, іграшки тощо. Крім того, вказує, що працює водієм та має не дуже високий, проте стабільний та систематичний дохід, проте розмір аліментів, які просить стягнути позивач, становить більше половини його доходу, тому просить задовольнити позов частково, стягнувши з нього аліменти у розмірі 1/3 частки від його доходу. 11.03.2019 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання з`явилась, позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.09.2006 у відділі реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Харкова між сторонами був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №446. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] в графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] , та неповнолітню [PERSON] , [INFO] , згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] в графі «батько» вказаний [PERSON] , в графі «мати» - [PERSON] . Неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, [PERSON] , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до статті 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей (стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції). Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення також відображене і в ст. 180 СК України, відповідно до якого батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини, яке полягає в забезпеченні її належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Згідно зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Домовленості щодо розміру аліментів сторони не досягли. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, відповідачем на підтвердження своїх пояснень у відзиві не надано до суду докази добровільного надання ним матеріальної допомоги на утримання доньок. Згідно довідки з місця роботи відповідача, останній працює водієм автотранспортних засобів та отримує заробітну плату. Відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу, проте, з урахуванням змін у СК України, що набули чинності 08.07.2017, право обрати спосіб стягнення аліментів у частці або в твердій грошовій сумі відповідно до ч.3 статті 181 СК України належить тому з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина і визначення судом розміру аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до статті 184 СК України (з урахуванням змін від 08.07.2017 року) не залежить від того, чи має платник аліментів нерегулярний, мінливий дохід, чи платник працює та має регулярний дохід, що було визначено до набуття чинності цих змін у Сімейному кодексі. Тому суд розглядає позовну заяву в межах позовних вимог [PERSON] При цьому, позивачем не надано доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі - 2000 грн. щомісяця на кожну дитину, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду на викладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів у твердій грошовій сумі у 2000 грн. на кожну дитину є завищеним та не відповідає матеріальним можливостям відповідача. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі щомісячно на кожну дитину у розмірі 1380 грн. є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дітей. Крім того, при прийнятті рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у зазначеному вище розмірі, судом прийнято до уваги, що даний розмір не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи спір, суд враховує взаємний обов`язок батьків утримувати дитину, реальні і розумні потреби дітей в матеріальному забезпеченні на рівні, необхідному для їх розвитку, а також те, що відповідач частково визнав позов, як батько він зобов`язаний утримувати неповнолітніх дітей, є працездатним за віком та за станом здоров`я, не обтяженим аліментними зобов`язаннями, має змогу надавати матеріальну допомогу дітям, які потребують такої допомоги. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі викладеного, виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1380,00 грн. щомісяця на кожну дитину, починаючи з 07.02.2019 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, тому у порядку ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: partial