Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28.08.1995 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] З початку 2015 року їх шлюбні відносини фактично були припинені та рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року шлюб було розірвано. Відповідач виїхав з будинку та став проживати окремо. 14 жовтня 2003 року згідно договору дарування ВАР №456820 позивач стала власницею житлового будинку з надвірними побудовами за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с.Новий Посьолок,57. З 03 грудня 2003 року відповідач значиться зареєстрованим у вказаному будинку. Майже півтора року відповідач вже не проживає у вищевказаному будинку, не приймає ніякої участі в його утриманні. Маючи намір отримати субсидію по оплаті за житлово-комунальні послуги, позивач звернулася до районного управління соціального захисту населення, але отримала відмову, так як повинна надати декларацію усіх осіб, які зареєстровані у житловому будинку, де вона б хотіла отримати пільгу. Так як відповідач зареєстрований у належному їй житловому будинку, позивач позбавлена можливості отримати необхідну субсидію. Просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком. Позивач в судове засідання не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Проти позову не заперечує. При визнанні позову суд ухвалює рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 14 жовтня 2003 року [PERSON] отримала у дар житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, що розташований за адресою: Дніпропетровська область Синельниківський район с.Новий Посьолок,57. Згідно до інформації адресно-довідкового відділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 19.07.2016 року [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим за адресою: [INFO],57. Згідно довідки голови Миролюбівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області №280 від 22.06.2016 року [PERSON] не проживає за адресою: [INFO], з 01.02.2015 року по теперішній час. Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. У відповідності до\~ст.41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сімї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства. Згідно ст.386 ЦК України, власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. \~\~\~\~ Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Виходячи з того, що\~Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення\~ст..7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, на підставі\~ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». На підставі викладеного та

Outcome: approved