Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2015 року. За час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримуюсь подружні стосунки, проживають окремо. На теперішній час сім`я фактично розпалася, шлюб існує тільки формально. Примирення не можливе. Сумісне господарство не ведеться. Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утримані. Матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] , відповідач не надає, хоча зобов`язаний це робити. Позивач та її представник, адвокат Урум А.Д. у судове засідання не з`явились, до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, від його представника, адвоката Златі Н.С. надійшла заява відповідно до якої вона просить розглянути справу за її відсутності та врахувати її правову позицію викладену у заяві про перегляд заочного рішення. Заочним рішенням суду від 22 червня 2020 року були задоволені позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Рішення набрало законної сили та оскаржувано не було. В подальшому представник відповідача, адвокат Златі Н.С. звернулась до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та заявою про перегляд вищезазначеного заочного рішення. Ухвалою суду від 07 вересня 2020 року було задоволено заяву представника відповідача [PERSON] , скасовано вищевказане заочне рішення від 22 червня 2020 року та призначено підготовче судове засідання по справі. Ухвалою суду від 30 листопада 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Розглянувши матеріали справи, щодо вимог позивача в частині розірвання шлюбу, суд зазначає наступне. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2015 року. За час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, сторони не підтримуюсь подружні стосунки, проживають окремо. На теперішній час сім`я фактично розпалася, шлюб існує тільки формально. Примирення не можливе. Сумісне господарство не ведеться. Суд вважає, що сім`я між сторонами розпалася остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо. На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Вказані обставини відповідачем та його представником не спростовані, з доводів викладених в заяві про перегляд заочного рішення, встановлено визнання відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Крім того,\~ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. У пункті 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим наголошується, що відповідно до статті 8 надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Щодо вимог позивача в частині стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю та перебуває на її утримані. Пунктом 9\~ст. 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, що передбачено ст. 180 СК України. Згідно з\~ч.\~3.\~ст.\~181\~СК України,\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до\~ст.\~182\~СК України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини ,\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; наявність\~у платника\~аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; наявність\~рухомого та\~нерухомого майна,\~грошових коштів; доведені\~стягувачем аліментів\~витрати платника\~аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено з наявних в матеріалах справи доказів, що малолітня дитина [PERSON] є інвалідом з дитинства віком до 16 років. Позивачу складно одній утримувати малолітню дитину, що потребує значних матеріальних затрат, а відповідач зобов`язаний надавати матеріальну допомогу, оскільки ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Як передбачено ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому підстави визначення розміру аліментів у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст.183,184 СК України. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Нормами ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи що вимоги про стягнення аліментів, були викладені позивачем у заяві про збільшення розміру позовних вимог від 31 жовтня 2019р., суд зазначає про присудження аліментів з моменту подання відповідної заяви, тобто з 31 жовтня 2019р. Позивачем визначений розмір аліментів у твердій сумі, який складає 3500 грн., щомісячно, який вона вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Представник відповідача у заяві про перегляд заочного рішення зазначає що у власності відповідача відсутнє нерухоме майно, відповідачем періодично перераховувались кошти для надання матеріальної допомоги на лікування дитини, та долучені відповідні докази, а саме: витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 214105330); копія квитанції поштового переказу від 21 липня 2020 року платника [PERSON] на суму 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.; копія квитанції платника [PERSON] від 16 квітня 2020 року на суму 2\~010 (дві тисячі десять) грн. 05 коп.; копія квитанції платника [PERSON] від 15 травня 2020 року на суму 1\~005 (одна тисяча п`ять) грн. 03 коп.; копія платіжного доручення № Р24А672215005А60000 від 26 вересня 2019 року про перерахування суми 12\~000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. отримувачу [PERSON] . При досліджені вищезазначених доказів, судом встановлено що за відповідачем станом на час надання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 214105330) нерухоме майно не зареєстроване. З копій квитанцій про перерахування коштів від 16 квітня 2020 року, 15 травня 2020 року та 21 липня 2020 року, встановлено що відповідачем перераховувались кошти для надання матеріальної допомоги та лікування дитини [PERSON] . Проте відповідачем не доведено з урахуванням ст. 182 СК України про його матеріальне становище як платника аліментів, яке не дає змоги йому сплачувати позивачу аліменти на утримання доньки [PERSON] у зазначеному позивачем розмірі. Суд критично ставиться до посилання відповідачем та його представника на доказ перерахування суми 12\~000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп. отримувачу [PERSON] відповідно до копії платіжного доручення № Р24А672215005А60000 від 26 вересня 2019 року, оскільки платником вищезазначених коштів не є відповідач, інших доказів перерахування зазначеної суми суду не наведено. Отже, суд вважає, що розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 3\~500 (три тисячі п`ятсот) грн. щомісячно на дитину [PERSON] є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини, та не є меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи зібрані у справі докази та враховуючи те, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, є інвалідом з дитинства віком до 16 років, та те, що відповідач перебуває у працездатному віці і зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до висновку про можливість стягнення з останнього аліментів на утримання дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР\~№ 789-XII\~від 27\~лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР\~№ 789-XII від 27 лютого 1991), кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~ Частиною 2 ст.184 СК України, визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, обов`язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме положеннями ст.184 СК України, що зобов`язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги, щодо стягнення аліментів задоволено, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved