Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] 02.06.2016 р. звернулися до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому, з урахуванням позовної заяви в новій редакції, поданої до суду 22.07.2016 р. на виконання вимог ухвали суду від 04.07.2016 р. про залишення позовної заяви без руху, просили: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 351957,30 грн. завданої матеріальної шкоди, 10000,00 грн. завданої моральної шкоди та судові витрати, а саме витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. та судовий збір. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачі [PERSON] , [PERSON] посилаються на наступне. Так, 13 08.2015 р. о 15 год. 40 хв. в м. Києві, позивач [PERSON] , маючи доручення від власника автомобіля марки «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , та водійське посвідчення на право керуванням, рухався на цьому автомобілі по проспекту Повітрофлотському в м. Києві, де біля будинку №1 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до складеного співробітниками поліції Департаменту патрульної служби МВС України в м. Києві протоколу про адміністративне правопорушення серії АП1 № 949909 від 13.08.2015 р., водій [PERSON] 13.08.2015 р. о 15.40 год., в м. Києві по проспекту Повітрофлотському, 1 керував автомобілем «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах з порожнини рота, незв`язана мова, почервоніння шкіри обличчя, від огляду встановленого законом відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, відповідно до іншого протоколу серії АП1 № 949908, водій [PERSON] , 13.08.2015 р. о 15.40 год., в м. Києві по проспекту Повітрофлотському, 1, керував автомобілем «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , замість виконати поворот праворуч з вул. Борщагівської на проспект Повітрофлотський, не збавляючи швидкості, пересік перпендикулярно проїзну частину з подвійною суцільною смугою, та скоїв наїзд на автомобіль м арки «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , після чого виїхав на бордюр, чим порушив вимоги п.п. 16.11, 1.5, 2.3 б, 12.1 ПДР України. Вина відповідача [PERSON] підтверджується протоколом та схемою ДТП, поясненнями учасників та свідків пригоди, а також постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2015 р., якою відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень з матеріальними збитками. Відповідно до Висновку про вартість збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу №431/9-15 від 22.09.2015 р. та визначення вартості відновлювального ремонту, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , складає 345608,90 грн. Крім того, за проведення оціночної експертизи автомобіля позивачем [PERSON] були сплачені кошти у розмірі 2318,40 грн. та 1300,00 грн. за демонтаж газобалонного обладнання, що підтверджується платіжними документами, а саме: квитанцією №QS000094534901 від 26.09.2015 р., рахунком-фактурою №КВ000015 від 28.09.2015 р. з квитанцією 0.0.441714555.2 від 30.09.2015 р. Також, за транспортування автомобіля з місця ДТП 13.08.2015 р. позивачем [PERSON] було сплачено 890 грн. та за транспортування автомобіля для проведення оціночної експертизи 23.09.2015 р. 1840 грн., які йому були повернуті позивачем [PERSON] . Загальна сума матеріальних збитків, завданих позивачу [PERSON] внаслідок ДТП, складає 351957,30 грн. (345608,90 + 2318,40 + 1300,00 + 890 + 1840). Відповідно до листа від 05.10.2015 р., направленого відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] , відповідач визнав свою вину у вчиненні 13.08.2015 р. ДТП та пропонував врегулювати нанесені ним матеріальні збитки в позасудовому порядку, але не за власний рахунок, а шляхом звернення до Моторного (транспортного) страхового бюро України, яке відношення до виплати відшкодування не має за відсутності у відповідача будь-якого укладеного ним або іншою особою договору страхування автомобіля марки «Шкода» д.н.з. [NUMBER] . 16.12.2015 р. позивачем [PERSON] було направлено відповідачу [PERSON] лист-відповідь та копії документів на підтвердження оцінки вартості спричиненого матеріального збитку з пропозицією врегулювати нанесені відповідачем матеріальні збитки в позасудовому порядку, проте, будь-якої відповіді отримано не було. Як вказують позивачі, станом на день звернення до суду, вони не отримали зі сторони відповідача ніякого відшкодування. Таким чином, оскільки в позасудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Крім того, як вказують позивачі, протиправними діями відповідача позивачу [PERSON] було завдано також моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, пов`язаних із знищенням належного позивачу майна. Через пошкодження автомобіля, позивач була змушена змінити звичний розпорядок життя та витрачати час на вчинення дій, необхідних для відновлення порушених прав, що спричинило також емоційні страждання та виникнення пригніченого стану. Розмір завданої моральної шкоди позивач [PERSON] оцінює в сумі 10000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 06.06.2016 р. зазначену цивільну справу було передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С. від 01.08.2016 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 15.11.2016 р., занесеною до журналу судового засідання, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія». 26.06.2017 р. представником відповідача [PERSON] надано до суду письмові заперечення, відповідно до яких представник відповідача просить позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в частині вимог до [PERSON] задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі, що складає 48937 грн. 58 коп., моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в розмірі 489 грн. 37 коп., у задоволенні решти вимог - відмовити. В обґрунтування поданих заперечень проти позовних вимог, представник відповідача вказав наступне. Так, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7240501, укладеним між гр. [PERSON] (Страхувальник) та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (Страховик). А відтак, ПрАТ «УОСК», як Страховик відповідача за Полісом ОСЦПВ № АІ/7240501, взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, яка буде заподіяна в результаті ДТП майну третіх осіб. Таким чином, відповідач є винним в нанесенні шкоди, а особа, відповідальна за завдану шкоду, є Страховик. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачі не зверталися до Страховика відповідача - ПрАТ «УОСК» з заявою про виплату страхового відшкодування. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат, понесених на оплату послуг по евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 890 грн. та в розмірі 1840 грн., представник відповідача зазначив, що надані позивачем [PERSON] квитанції №002156 від 13.08.2015 р. та № 002155 від 23.09.2015 р., в обґрунтування зазначених вимог, не містять інформації, що послуги були надані саме позивачу [PERSON] , полягали в евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, та були оплачені позивачем. Вимоги позивача щодо відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням демонтажу газобалонного обладнання автомобіля є необґрунтованими. Так, згідно змісту позовної заяви, позивачем [PERSON] понесені витрати на демонтаж газобалонного обладнання автомобіля в розмірі 1300,00 грн., що підтверджується Актом виконаних робіт від 03.09.2011 р. № УЗН 166873, та витрати в розмірі 1800,00 грн., що підтверджується рахунком-фактурою № КВ-0000015 від 28.09.2015 р., Актом здачі-приймання робіт № КВ-0000014 та квитанцією від 30.09.2015 р. Представник відповідача звертає увагу на наступне: відповідно до рахунку-фактури та акту виконаних робіт, замовником послуг щодо проведення демонтажу газобалонного обладнання є позивач [PERSON] ; ані рахунок-фактура, ані акт виконаних робіт не містять інформації щодо ідентифікації автомобіля, а саме: реєстраційний номер, ідентифікатор VIN тощо; платником послуг є [PERSON] ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 16.06.2005 р. не містить інформації щодо встановлення додаткового обладнання на автомобілі «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] ; протокол огляду транспортного засобу від 19.09.2015 р., підписаний позивачем [PERSON] та відповідачем не містить інформації щодо встановленого на автомобілі та пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди газобалонного обладнання. З огляду на викладене, позивач [PERSON] без достатніх правових підстав просить стягнути на свою користь витрати, які нею фактично не понесені, так як платником вищевказаних послуг є позивач [PERSON] , який жодних позовних вимог не заявляє. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача збитків, понесених на проведення авто товарознавчого дослідження, позивач [PERSON] обґрунтовує квитанцією № QS000094534901 від 26.09.2015 р. Як зазначено у вказаній квитанції, отримувачем платежу є ТОВ «Автосаміт ЛТД». При цьому, як вбачається з наданих позивачем доказів, 19.09.2015 р. з метою визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , позивач [PERSON] звернулася з відповідною заявою до суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] 22.09.2015 р. за результатами проведення оцінки ФОП [PERSON] складено Звіт про вартість матеріального збитку № 431/9-15. Таким чином, позивачем не надано будь-яких доказів, які б свідчили про оплату послуг з визначення вартості матеріального збитку ФОП [PERSON] , разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази надання послуг з проведення автотоварознавчого дослідження ТОВ «Автосаміт ЛТД». Щодо вимог про стягнення з відповідача матеріального збитку в розмірі 345608 грн. 90 коп., представник відповідача вказав наступне. Так, відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., ринкова вартість автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , складає: 230937 грн. 58 коп., вартість відновлювального ремонту даного КТЗ становить: 345608 грн. 90 коп. Зазначеним Звітом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає: 230937 грн. 58 коп. Відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу«Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про ОСЦПВ», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважаться економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. 19.09.2015 р. між ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза-Стандарт» та позивачем [PERSON] укладено договір про проведення автотоварознавчого дослідження. Відповідно до Звіту про ринкову вартість КТЗ № 192/10 від 06.10.2015 р., згідно зобов`язуючої пропозиції, середня ринкова вартість пошкодженого автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , складає: 132000,00 грн. Враховуючи наведене, представником відповідача проведено наступний розрахунок компенсації: 230937,58 грн. (вартість КТЗ до дорожньо-транспортної пригоди) - 132000,00 грн. (вартість КТЗ після дорожньо-транспортної пригоди) = 98937,58 грн. (розмір збитку, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди). При цьому, договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7740501, а також п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про ОСЦПВ» встановлено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн. 00 коп. на одного потерпілого. Таким чином, на Страховика, згідно положень Закону України «Про ОСЦПВ», покладено обов`язок відшкодувати позивачу завданий матеріальний збиток, що обмежується страховою сумою, в розмірі 50000 грн. 00 коп. Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що підлягає відшкодуванню відповідачем становить: 98937,58 грн. (розмір збитку, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) - 50000,00 грн. (обмежений страховою сумою розмір страхової виплати) = 48937,58 грн. Саме в такому розмірі відповідач визнає обґрунтованими позовні вимоги. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими, оскільки позивач не зазначив, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, жодних доказів, які б підтверджували факт завдання позивачу моральної шкоди також не надано. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, що складають 10000 грн. 00 коп., то такі вимоги також не підтверджені жодними доказами. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 07.09.2017 р. цивільну справу за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія», про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. 16.03.2018 р. до суду від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у розмірі 354987,30 грн. та 10000,00 грн. В судовому засіданні представник позивачів [PERSON] , [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовні заяві, та надані докази. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити в повному обсязі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, відповідно до якої позивач підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючись на підстави, викладені у письмових запереченнях, наданих суду. Вказав на те, що відповідач [PERSON] є винуватцем ДТП. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7240501, укладеним між гр. [PERSON] (Страхувальник) та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (Страховик). А відтак, ПрАТ «УОСК», як Страховик відповідача за Полісом ОСЦПВ № АІ/7240501, взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, яка буде заподіяна в результаті ДТП майну третіх осіб. Таким чином, відповідач є винним в нанесенні шкоди, а особа, відповідальна за завдану шкоду, є Страховик. При цьому, звернув увагу на те, що автомобіль позивача після ДТП є фізично знищеним. Так, відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу«Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п. 30.2 ст. 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи наведене, представник відповідача вказав, що для повного відшкодування завданої майнової шкоди, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що складає 48937,58 грн. (230937,58 грн. (вартість КТЗ до ДТП) - 132000,00 грн. (вартість КТЗ після ДТП відповідно до Звіту про ринкову вартість КТЗ № 192/10 від 06.10.2015 р.) = 98937,58 грн. (розмір збитку, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) - 50000,00 грн. (обмежений страховою сумою розмір страхової виплати)). В решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Представник третьої особи ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» надіслав письмові пояснення, вказав на те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , не була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується даними інформації з Централізованої бази даних МТСБУ. Заслухавши пояснення учасників процесу, врахувавши їх доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 13.08.2015 р. о 15 год. 40 хв., на проспекті Повітрофлотському, 1 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] і знаходився під керуванням позивача [PERSON] , та автомобіля марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , який знаходився під керуванням відповідача [PERSON] . Так, вбачається, що [PERSON] 13.08.2015 р. о 15.40 год., в м. Києві по просп. Повітрофлотському, 1, керував автомобілем марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, незв`язна мова, почервоніння шкіри обличчя, від огляду в порядку, встановленого законом, відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, [PERSON] 13.08.2015 р. о 15.40 год. в м. Києві по просп. Повітрофлотському, 1, керував автомобілем «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , замість виконати поворот праворуч з вулиці Борщагівської на просп. Повітрофлотський, не збавляючи швидкості, пересік перпендикулярно проїзну частину з подвійною суцільною смугою та скоїв наїзд на автомобіль марки «Тойота», д.н.з. [NUMBER] , після чого в`їхав в бордюр, чим порушив вимоги п.п. 16.11, 1.5, 2.3 б, 12.1 ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2015 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400,00 грн. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні вказаної ДТП встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Звертаючись до суду з даним позовом до винуватця ДТП - відповідача [PERSON] , позивач [PERSON] , яка є власником пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу - «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , посилається на те, що саме відповідач має відшкодувати їй суму відновлювального ремонту автомобіля, що складає 345608,90 грн. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача [PERSON] вказав на те, що відповідач [PERSON] є винуватцем ДТП. При цьому, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7240501, укладеним між гр. [PERSON] (Страхувальник) та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» (Страховик). А відтак, ПрАТ «УОСК», як Страховик відповідача за Полісом ОСЦПВ № АІ/7240501, взяло на себе зобов`язання відшкодувати шкоду, яка буде заподіяна в результаті ДТП майну третіх осіб. Таким чином, відповідач є винним в нанесенні шкоди, а особа, відповідальна за завдану шкоду, є Страховик. При цьому, звернув увагу на те, що автомобіль позивача після ДТП є фізично знищеним. Так, відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу«Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Враховуючи наведене, представник відповідача вказав, що для повного відшкодування завданої майнової шкоди, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, що складає 48937,58 грн. (230937,58 грн. (вартість КТЗ до ДТП) - 132000,00 грн. (вартість КТЗ після ДТП відповідно до Звіту про ринкову вартість КТЗ № 192/10 від 06.10.2015 р.) = 98937,58 грн. (розмір збитку, заподіяний внаслідок дорожньо-транспортної пригоди) - 50000,00 грн. (обмежений страховою сумою розмір страхової виплати)). Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відноси, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати цивільно-правову відповідальність водіїв, які керують застрахованим транспортним засобом. Згідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація). Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування і в межах, обумовлених договором страхування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Як вбачається з Полісу № АІ/7240501 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наданого суду представником відповідача, забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Skoda Octavia», д.н.з. [NUMBER] . Строк дії Полісу з 23.09.2014 р. до 22.09.2015 р. включно. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить: 50000,00 грн., розмір франшизи - 0. Згідно Полісу № АІ/7240501, Страхувальником є гр. [PERSON] , Страховиком - Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія». Відповідно до інформації Централізованої бази даних МТСБУ, наданої до суду представником ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія», цивільна правова відповідальність водія автомобіля марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER] , не була застрахована в ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Крім того, Централізована база даних МТСБУ не містить жодної інформації щодо укладення будь-якого договору обов`язкового страхування на автомобіль марки «Шкода», д.н.з. [NUMBER] . Згідно листа Моторного (транспортного) страхового бюро України від 08.12.2016 р. № 7/2-28/32342, який міститься в матеріалах справи, Страховиком за Полісом № АІ/7240501, відповідно до даних ЦБД МТСБУ, є ПрАТ «СК «Уніка» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 70-А). В якості забезпеченого за цим полісом зазначений транспортний засіб з державним реєстраційним номером - [NUMBER] (марку автомобіля страховик не вніс). Дія цього договору починається пізніше за дату 23.09.2014 р. При цьому, згідно відповіді МТСБУ від 11.01.2021 №9-02/440, наданої на адвокатський запит представника позивачів, вбачається, що відповідно до інформації Єдиної централізованої бази даних (ЦБД) МТСБУ, за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ОСЦПВВНТЗ) № АІ/7240501 забезпечено автомобіль з д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] . Договір страхування був укладений страховиком ПрАТ «СК «Уніка» (адреса: 04112, м. Київ, вул. Олени Теліги, 6, літ. В) на період з 18.12.2014 р по 17.12.2015 р. Разом з цим, в ЦБД МТСБУ міститься інформація про договори ОСЦПВВНТЗ, укладені щодо забезпечення автомобіля «Skoda Octavia Ambiente», д.н.з. [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] : - [NUMBER] , укладений страховиком ПрАТ «НФСК «Добробут» (позбавлений членства в МТСБУ з 18.01.2013 р.) на період з 28.04.2010 р. по 27.04.2011; -АВ/5139148, укладений страховиком ПрАТ «СК «Україна» (позбавлений членства в МТСБУ з 01.07.2015 р.) на період з 25.04.2013 р. по 24.04.2014 р.; -АО/5890323, укладений страховиком ТДВ СК «Альфа-Гарант» на період з 17.09.2019 р. по 16.09.2020 р. Таким чином, відповідно до встановлених судом обставин справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.08.2015 р. о 15 год. 40 хв., в м. Києві по проспекту Повітрофлотському, 1, в порушення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність відповідача [PERSON] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застраховано не було. Належних доказів, що спростували встановлені судом обставини, матеріали справи не містять, в ході розгляду справи судом не встановлено та стороною відповідача не надано. Враховуючи те, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відповідач, як особа, що винна у настанні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний відшкодували позивачу завдану шкоду. За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до Висновку № 431/9-15 про вартість матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу, складеного 22.09.2015 р. ФОП [PERSON] за замовленням позивача [PERSON] , ринкова вартість автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , складає: 230937,58 грн.; вартість відновлювального ремонту даного КТЗ становить: 345608,90 грн. Зазначеним Звітом встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає: 230937,58 грн. Таким чином, відповідно до Звіту № 431/9-15 від 22.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу - автомобіля марки «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , перевищує ринкову вартість автомобіля до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до Звіту № 192/10 про ринкову вартість колісного транспортного засобу, складеного 06.10.2015 р. ТОВ «Експертна компанія «Укравтоекспертиза - Стандарт» за замовленням позивача [PERSON] , середня ринкова вартість автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , після ДТП, на дату оцінки складає: 132000,00 грн. Таким чином, враховуючи висновки експертиз, встановлено, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля «Toyota Avensis», д.н.з. [NUMBER] , належного позивачу, перевищили вартість вказаного автомобіля до моменту ДТП, тому у порядку п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» даний транспортний засіб є фізично знищеним, та у порядку п. 30.2 ст. 30 цього Закону позивачу підлягає відшкодуванню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, що становить: 230937,58 грн. (ринкова вартість автомобіля до ДТП) - 132000,00 грн. (ринкова вартість автомобіля після ДТП) = 98937,58 грн. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial