Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб в якому вона перебуває з відповідачем. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 26 вересня 2009 року вони одружилися з відповідачем та проживали однією сім'єю. Але, спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейне життя та сімейні обов'язки, питання щодо виховання дитини. Через постійні суперечки та свар погіршилося її самопочуття та вона постійно перебувала у стресі. З вересня 2014 року вони з відповідачем не ведуть спільного господарства, між ними втрачені усі фізичні та духовні зв'язки. Збереження їхньої сім'ї неможливе та і суперечитиме їхнім інтересам. Між нею та відповідачем немає спору з приводу місця проживання дитини та спору щодо поділу майна. Окремо поданою письмовою заявою позивач просила відновити її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Сторони в судове засідання не з'явилися, але завчасно сповістили суд про неявку та можливість розгляду справи за їхньої відсутності. Позивач через канцелярію суду надала письмову заяву в якій просить позов задовольнити та шлюб розірвати, а справу розглянути без її участі. Відповідно до заяви та письмових пояснень відповідача він також просить суд про розірвання шлюбу та не заперечує обставин викладених у позові. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26 вересня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції між сторонами було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів вчинено актовий запис за № 719. Під час шлюбу в сторін народилася дитина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в сторін не склалося, вони припинили подружні стосунки, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя та питання щодо виховання дитини. Сторони спільного господарства не ведуть, не мають спільного бюджету, що не дозволяє зберегти відносини притаманні подружжю, у зв'язку з чим примирення поміж ними неможливе. Спору про поділ майна сторони не мають, та поміж ними досягнуто згоду, що після розірвання шлюбу дитина й надалі залишатиметься проживати із матір'ю (позивачкою). Суд вважає, що подальше сумісне життя сторін та збереження сім'ї неможливо, їхній шлюб існує формально. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. З огляду на ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що поміж сторонами відсутня згода щодо перебування у шлюбі, їхня сім'я розпалася та існує формально, а подальше спільне життя їхнього подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, інтересам дитини, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до статті 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка заявила вимогу про заміну прізвища після розірвання шлюбу, а саме з прізвища «[PERSON]» на її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Стаття 113 СК України передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, зважаючи на викладене, вимога про зміну прізвища є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved