overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивач звернуся в суд із позовом в якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою [PERSON], укладений 28 серпня 1998 року зареєстрований Погребищенським відділом реєстрації актів громадянського Вінницької області за актовим записом № 39. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що вони з відповідачкою уклали шлюб, зареєструвавши його 28 серпня 1998 року в Погребищенському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області, за актовим записом №39. Від спільного проживання у них народилось двоє дітей: син - [PERSON],[INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Останнім часом вони разом не проживають, подружніх та сімейних відносин не підтримують. Причиною розлучення стало те, що вони не можуть знайти спільної мови при вирішенні питань сімейного життя, часто конфліктують. Вважає, що примирення між ними не можливе, їхній шлюб існує тільки формально і тому його необхідно розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, підтвердив обставини, зазначені вище та додав , що подружні відносини припинили чотири місяці тому. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала та не заперечує про розірвння шлюбу. заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що сторони 28 серпня 1998 року уклали шлюб, зареєструвавши його в Погребищенському відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької області за актовим записом №39, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-АМ №013601 ( а.с.6). Від спільного проживання мають двох дітей: сина - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO] , кі проживають з відповідачкою.(а.с.8,9). Сторони припинили спільне проживання та подружні відносини чотири місяці тому. 66. Причиною розлучення стало те, що між сторонами не має взаєморозуміння, у них різні характери та погляди на життя. В наданий судом строк для примирення сторони не відновили подружніх стосунків. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, так як в судовому засіданні доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110,112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач звернуся\~в суд\~із позовом\~до відповідачки\~про розірвання\~шлюбу. Заявлені вимоги у поданій заяві мотивував тим, що 05.03.2000 року зареєстрував шлюб з відповідачкою. У шлюбі народжені діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON] Єлизавета-Лаврія, [INFO] Шлюбні взаємини не складаються. Між ними зникло взаєморозуміння, кожен має різні погляди на життя. З 2013 року припинили спільно проживати і протягом останнього часу взаємин не підтримують, спільного господарства не ведуть. У підготовче засідання позивач не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні заявлених вимог. Відповідачка у підготовчому засіданні заявлені вимоги визнала, погодилася на розірвання шлюбу. Вважає, що шлюбні стосунки між подружжям не можуть бути збережені, тому просила розірвати шлюб. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення відповідачки дослідивши матеріали справи, подані у розпорядження суду, прийшов до висновку, що визнання відповідачкою позову може бути прийнято судом, а позов підлягає\~задоволенню. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.03.2000 року у виконкомі Солотвинської селищної ради Богородчанського району Івано-Франківської області, актовий запис №5. У шлюбі народжені діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] Єлизавета-Лаврія, [INFO], які проживають разом з матірю. Шлюб існує формально, жодна зі сторін не бажає його збереження, а тому його слід розірвати. На підставі викладеного, ст.ст. 104; 110; 112; 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

Позивач звернуся в суд та просить визнати квартиру [ADDRESS] окремим будинковолодінням та визнати за ним право власності на це будинковолодіння. Свої вимоги мотивують наступним. Він є власником вищевказаної квартири, за якою закріплена земельна ділянка, на якій розташована і господарська будівля. Оформити право власності на дану землю він позбавлений можливості, оскільки земельна ділянка може бути передана у власність для обслуговування будинку, не квартири. Йому відмовлено реєстраційною службою в реєстрації права власності на зазначене житло, як будинковолодіння, на підставі рішення міської ради. У зв'язку з цим віне змушений звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав. В обґрунтування навів суду обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечила. Вислухавши сторони позивачів, дослідивши докази по справі, суд позов задовольняє з наступних підстав. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.392 ЦК України, власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно договору купівлі продажу від 22.03.1991р. та реєстраційного посвідчення від 28.03.1991р., квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] складається з двох квартир, які мають окремі входи. З технічного паспорта вбачається, що дана квартира складається з чотирьох житлових кімнат, кухні, коридору та санвузлу, має окремий вихід та загальна площа даної квартири становить 79.0кв.м, житлова - 63,5кв.м. З рішення виконавчого комітету Сокальської міської ради №71 від 14.03.1991р. вбачається, що за належним позивачу будинковолодінням закріплено земельну ділянку, площею 304кв.м. Рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради №171 від 09.12.2014р. статус вищевказаної квартири змінено на будинок та присвоєно поштову адресу: [ADDRESS]. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дана квартира може бути виділена в натурі в будинковолодіння. Враховуючи вищезазначене, а також те, що позивач позбавлений можливості оформити право власності іншим чином, позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Позивач звернуся до відповідача з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22.05.2006 року представниками Скадовського РЕЗ і ЕМ перевіркою житлового будинку [ADDRESS], виявлено порушення п.п. 3, 19, 42 «Правил користування електричною енергією для населення» шляхом позаоблікового споживання електроенергії (самовільне підключення до мережі ПАТ «ЕК «Херсонобленерго»), тобто електроенергія споживалася та не враховувалася. Згідно п. 3.3, 3.5 «Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією», завдані збитки складають 6067,44 грн. 27.09.2012 року була укладена угода про реструктуризацію заборгованості споживача [PERSON] на залишок суми в розмірі 5867,44 грн. Споживач визнав заборгованість, сплатив 1500 грн. та з 30.09.2013 року припинив проводити оплату по акту, чим порушив умови угоди. Залишок заборгованості на теперішній час складає 4367,44 грн. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 4367,44 грн. та 243,60 грн. сплачених судових витрат. В судовому засіданні представник позивача не з'явилася, заявою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснив, що невиконання угоди про реструктуризацію зумовлене його скрутним матеріальним становищем. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків. Згідно акту про порушення Правил користування електричною енергією побутовим споживачем № 181401 від 22.05.2006 року, в будинку [ADDRESS] виявлено самовільне підключення до мережі ВАТ ЕК «Херсонобленерго», тобто електроенергія споживалася та не враховувалася. Перевірка здійснена в присутності трьох працівників позивача. У відповідності до п. 53 Правил, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Згідно розрахунку позивача здійсненого за Актом № 181401 від 22.05.2006 року відповідно п.п. 3.3, 3.5 «Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією» розмір шкоди завданої позивачеві відповідачем складає 6067,44 грн. Як вбачається з угоди про погашення боргу № 852012 від 27.09.2012 року відповідач [PERSON] визнає борг за недораховану електроенергію в сумі 5867,44 грн. за вищевказаним актом. Сума проплати останнього складає 1500 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода завдана неправомірними діями майну юридичної особи відшкодовується особою, яка її завдала в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач звернуся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом та після уточнення позовної заяви просив суд скасувати рішення комісії Дніпропетровського РЕМ ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» оформлене протоколом №132 від 27.05.2014 року, стягнути з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь [PERSON] двократну вартість недовідпущеної електричної енергії за період неправомірного відключення, а також стягнути з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., оскільки вважає що акт про порушення Правил користування електричною енергією для населення складений неправомірно та з порушенням чинного законодавства, а протокол засідання комісії №132 від 27.05.2014 року підлягає скасуванню. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовної заяви та просив суд відмовити у задоволенні, оскільки акт про самовільне підключення було складено відповідно до вимог чинного законодавства та надавши до суду письмові заперечення. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що 15.04.2014р. під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок домоволодіння позивача дійсно було виявлено самовільне підключення до електромереж відповідача. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], користується електричною енергією для особистих побутових потреб та є споживачем електричної енергії у зв'язку з чим був відкритий особистий рахунок [NUMBER]. 15.04.2014р. під час перевірки стану електричних приладів обліку і електроустановок у присутності чоловіка Позивачки [PERSON], за адресою: [ADDRESS], що проводилась згідно з п. 37 ПКЕЕн, контролерами ДРЕМ [PERSON], [PERSON] та електромонтером [PERSON] було виявлено: ст. 27 ЗУ «Про електроенергетику» безоблікове користування електроенергією, змонтований автоматичний вимикач на ввідних дротах, що ведуть на горище прихованим способом. При виключених запобіжниках та включеному автоматі електролічильник не працює, електроенергія споживається але лічильником не враховується. Внаслідок чого, енергопостачальнику завдано матеріальних збитків. Дане порушення зафіксоване сигналізатором прихованої проводки «Дятел». Замір 7,8 А. Комісією Дніпропетровського РЕМ розглянуто вищевказаний акт та складено протокол №132 від 27.05.2014 року, відповідно до якого сума коштів за недораховану електроенергію складає 14 747,47 грн.(а.с.15). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про електроенергетику», п.48 Правил користування електричною енергією для населення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

Позивач звернуся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що зареєстрував шлюб з відповідачкою 16.04.2010 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачкою не склалося, оскільки вони не зійшлися характерами та через постійні сварки розійшлися. Відповідачка проживає зі своїми батьками та їхнім сином. Фактично шлюбні відносини припинені, стосунки не підтримуються, спільне господарство не ведеться і шлюб носить тільки формальний характер. Примирення між ними неможливе. Посилаючись на викладені обставини просив шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справ без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву у якій просила розглядати справу без її участі, позов визнала, просила залишити прізвище, взяте нею у шлюбі - [PERSON]. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.04.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER]. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 18.05.2010 року. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався. Син проживає з матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач звернуся до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу вказуючи на те, що зареєстрував шлюб з відповідачкою 24.07.1993 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю, та повнолітню доньку [PERSON]. Одруження між ним та відповідачкою виявилось невдалим. Сімейні стосунки між ними припинені, сумісне господарство не ведеться. Шлюб фактично розпався, подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим. Посилаючись на викладені обставини просив шлюб розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив про його задоволення. Додатково пояснив, що з відповідачкою не підтримують сімейні стосунки протягом півроку. Відповідачка позов визнала у повному обсязі, не заперечувала проти його задоволення. Підтвердила, що разом не проживають з вересня 2013 року. Змінювати прізвище після розірвання шлюбу бажання не виявила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.07.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки сумісне господарство не ведеться, разом не проживають з вересня 2013 року. Шлюб фактично розпався. Син проживає з матір'ю. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що шлюб, укладений між сторонами, фактично розпався, та що за зазначених обставин їх подальше сумісне життя і збереження сім'ї є неможливим, тому, в силу ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач звернуся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 22.07.2006 року. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, на сім`ю, сторони мають великі розбіжності в характерах, на ґрунті взаємних непорозумінь, не бажанні рахуватися один з одним, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, а тому позивач просить суд шлюб розірвати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду письмову заяву про слухання справи у її відсутності, вимоги позову визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.07.2006 року у виконкомі Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області, актовий запис №91, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Норми частин 3 і 4 статті 56 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК України) передбачають, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини другої статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Позивач звернуся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником будинку, розташованого по [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані відповідачі, але понад один рік там не проживають і житлом не користуються. В добровільному порядку вони не знялися з реєстраційного обліку за вказаною адресою, чим порушують права позивача, як власника даного помешкання. У зв`язку з цим він просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування належним йому житлом. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримав. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, але в судове засідання не з`явилися з невідомих причин. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником будинку, розташованого по [ADDRESS] . Поміж інших осіб за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , але не проживають там понад один рік. Позивач у своєму позові посилається на те, що реєстрація відповідачів в його помешканні створює для нього перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм нерухомим майном, що і змусило його звернутися до суду за захистом порушених прав. Відповідно до\~ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України\~передбачене право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV зняття з\~реєстрації місця\~проживання особи\~здійснюється на\~підставі: заяви\~особи або\~її представника,\~що подається\~до органу\~реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З досліджених доказів встановлено, що відповідачі не проживають і не з`являються у належному позивачеві помешканні понад один рік, а тому суд доходить висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання їх такими, що втратили право користування будинком позивача. На підставі вище наведеного,

Outcome: approved