Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

позивач звернулася до суду з позовом про зміну формулювання причини звільнення, стягнення заробітної плати, покликаючись на те, що 03 лютого 2021 року її було звільнено відповідачем за власним бажанням, однак вказано «звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України», хоча звільнення за власним бажанням передбачено ч. 3 ст. 38 КЗпП України. У день звільнення підприємством не було виплачено належних їй коштів. Просить визнати формулювання «звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» неправильним, змінити формулювання на «звільнено за власним бажанням, ч. 3 ст. 38 КЗпП України», стягнути з відповідача 22487,48 грн. вихідної допомоги, середній заробіток за час затримки розрахунку, заборгованість по заробітній платі у розмірі 22716,07 грн. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому надав свій розрахунок середнього заробітку у розмірі 5003,95 грн. за період з 03 лютого 2021 року по 28 лютого 2021 року, оскільки заборгованість по заробітній платі була відсутня на момент звільнення позиача. Крім того, при звільненні на підставі ст. 38 КЗпП України вихідна допомога не передбачена, а тому вважає, що у її задоволенні слід відмовити. Повний розрахунок з позивачем був здійснений 15 червня 2021 року. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивача [PERSON] звільнено за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України з 03 лютого 2021 року. \~ \~ \~ \~Згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. \~ \~ \~ \~Як вбачається із заяви [PERSON] від 02 лютого 2021 року [PERSON] просить звільнити її з роботи за ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення ДП «Львівський державний завод «Лорта» законодавства в частині оплати праці, режиму роботи та права на відпустку. \~ \~ \~ \~Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Верховного Суду\~від 22 квітня 2020 року у справі № 199/8766/18, у разі якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38\~КЗпП) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору. При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38\~КЗпП, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися. \~ \~ \~ \~Однак, відповідач не відмовив у розірванні трудового договору, не зазначив, що порушення законодавства про працю, вказані позивачем [PERSON] не були допущені відповідачем, а відтак, суд вважає, що відповідач ДП «Львівський державний завод «Лорта» фактично погодилось із вказаними позивачем обставинами у заяві про звільнення від 02 лютого 2021 року. \~ \~ \~ \~Внаслідок наведеного, суд вважає, що вказана ДП «Львівський державний завод «Лорта» причина звільнення [PERSON] «звільнено за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України» є неправомірною та її слід змінити, вказавши «звільнено за власним бажанням, ч. 3 ст. 38 КЗпП України». Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, ДП «Львівський державний\~завод «Лорта» заробітня плата позивачу [PERSON] виплачена лише 04 березня 2021 року. Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. На підставі наведеного, оскільки позивачем [PERSON] припинено трудові відносини з ДП «Львівський державний завод «Лорта» внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а тому суд вважає, що з ДП «Львівський державний завод «Лорта» слід стягнути на користь позивача тримісячний середній заробіток, що становить 22487,48 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Крім того,\~відповідно до\~ст.\~117\~КЗпП в\~разі невиплати\~з вини\~власника або\~уповноваженого ним\~органу належних\~звільненому працівникові\~сум у\~строки,\~зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» №100 від 08 лютого 1995 року, середньоденна заробітна плата позивача становить 365,65 грн., а тому середній заробіток за час затримки розрахунку з 03 лютого 2021 року по 04 жовтня 2021 року становить 32841,70 грн. (365,65 грн.* 162 роб.дн.). Отже, оскільки відповідачем при звільненні позивача не проведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати, з відповідача слід стягнути 59600,95 грн. середнього заробітку за час затримки з 03 лютого 2021 року по 04 жовтня 2021 року. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, суд вважає, що з відповідача слід також стягнути у дохід держави 2724,00 грн. судового збору.

Outcome: approved