Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом, в якому зазначає, що є власником житлового приміщення, квартири за адресою: [ADDRESS], відповідно до договору дарування від 14.12.2013 року посвідченого приватним нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник І.А. З 30.08.2016 року у належній позивачу квартирі залишається зареєстрованим відповідач [PERSON], однак з дня реєстрації у вищевказаній квартирі він не проживає, враховуючи той факт, що відповідач не з'являється за місцем реєстрації та не є наймачем, участь в утриманні та оплаті житлово-комунальних послуг не приймає, тому постало питання про зняття його з реєстрації визнавши такими, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала повністю. Відповідач та третя особа в судове засідання повторно не з'явилися, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направили. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого 14.12.2013 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Мельник І.А. Відповідач [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні з 30.08.2016 року, тобто більше одного року, що підтверджується актами про його не проживання від 24 березня 2017 року та 25 квітня 2017 року складеними комісійно депутатом Обухівської міської ради в присутності свідків. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 405 ч. 2 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач зареєстрований у спірному житловому приміщенні, але його реєстрація породжує наслідки у виді додаткових витрат на утримання житла без згоди власника, це обмежує позивача у здійсненні належного йому права власності на спірне житлове приміщення, створює обмеження і перешкоди у реалізації однієї із складових права власності - права розпорядження, а неможливість оформлення державної допомоги та додаткові витрати власника через відмову відповідача знятися із реєстраційного обліку у позасудовому порядку порушує права власника на належне користування майном. Суд вважає можливим захистити право власності позивача шляхом визнання відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а обраний позивачем спосіб захисту його інтересів ґрунтується на законі. Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки під час судового розгляду факт порушення прав власника доведений належними і допустимими доказами, а відповідач всупереч вимогам ст.ст.10,11,60 ЦПК України не подав заперечень на позов. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі та зібраних у справі доказах, тому позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved