Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам в сумі 56411 грн. 20 коп. та пені за несплату аліментів період з 01.04.2013 року по 01.04.2018 року в сумі 17019 грн. 00 коп., оскільки вона має право на стягнення цієї неустойки в зв`язку із виникненням заборгованості по аліментам з вини відповідача. Зазначає, що у зв`язку з несплатою аліментів, її матеріальне становище значно погіршилося, на даний час вона не працює, не має змоги самостійно утримувати та забезпечувати належний матеріальний стан сімї. Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилаючись на те, що перші кілька років він добросовісно сплачував аліменти на утримання їх спільної дитини, хоча при розірванні шлюбу, він залишив все спільно нажите майно та всі спільні заощадження на суму 25000 грн. Після чого, позивач заборонила бачитись йому з донькою та відмовилася від отримання аліментів. Крім того, 24 квітня 2017 року ним надано заяву - згоду на усиновлення їх спільної доньки іншим чоловіком. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2007 року по 10 грудня 2010 року, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утримані. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. На підставі виконавчого листа виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 19 листопада 2010 року з Відповідача на користь Позивача стягуються аліменти на утримання [PERSON] [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але неменше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості вих.№22490 від 17.04.2018 року Інгульського відділу державної виконавчої служби в м.Миколаїв, заборгованість станом на 01.11.2017 року становить 48802,22 грн., заборгованість станом на 01.04.2018 року становить 56411,20 гривень. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.11.2018 року, [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки усіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03.08.2010 року і до повноліття дитини, стягнутих за рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.09.2010 року, починаючи з 19.12.2017 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 грудня 2017 року, [PERSON] визнано усиновлювачем малолітньої [PERSON] , [INFO] та внесено зімни до актового запису про її народження, а саме: прізвище дитини «[PERSON]» змінено на « [INFO] », по - батькові - «[PERSON]» змінено на « [PERSON] », а батьком записано « [PERSON] ». Дане рішення суду набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст. 194-197 СК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»(надалі - Закон). За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою сторін виконавчого провадження; у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії, та стипендії боржника; у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку з надходженням виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби, за власною ініціативою; і інших передбачених, законом, випадках. Спір щодо розміру заборгованості по сплаті аліментів (а не про стягнення заборгованості) вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом ( ч .2-3, ч. 4 ,9 ст. 74 Закону). Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права та свободи (ст. 447 ЦПК України). З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по виплаті аліментів не підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог, в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів, суд приходить до наступного. За змістом статті 549ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Як роз`яснено в абзаці 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 р., передбачена ст.196СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідно до положень ч.1ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Так, розраховуючи розмір пені згідно з положеннями ст. 196 СК України, суд виходить з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, а пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 01 червня 2015 р. по справі за № 6-94цс15, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно з розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи, вбачається, що розмір неустойки (пені) відповідач по аліментах за період з травня 2013 року по березень 2018 року складає 17019 грн. 00 коп. Суд частково погоджується з таким розрахунком, сума якого складає за період з травня 2013 року по грудень 2017 року складає 15097 грн. 00 коп. Враховуючи, що аліменти судом було присуджено до досягнення дитиною повноліття, та за весь період стягнення аліментів за боржником утворилась пеня яку він повинен погасити, суд вважає позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Щодо стягнення стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 3 ,4 ,5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження судових витрат, суду надано ордер серії МК № 77523 від 12.07.2018 року, договір № 12 про надання правової допомоги від 10.04.2018 року, додаток № 1 до договору № 12 про надання правової допомоги від 10.04.2018 року, акт надання правової допомоги від 14.06.2018 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 751 від 06.03.2012 року. Доказів щодо сплати будь-якої правової допомоги, зокрема розрахункового документу, позивачем до суду не надано, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп..

Outcome: partial